Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом [PERSON] та малолітнього [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідачів пропорційно на користь позивача суму боргу за договором позики від 29 серпня 2018 року в розмірі 400 Євро та 8000 доларів США, а також 4375 грн. 96 коп. 3% річних, 1619 грн. 50 коп. інфляційні втрати, 14054\~грн. 13 коп. відсотки за користування позикою. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 29 серпня 2018 року між нею та [PERSON] , який проживав по [ADDRESS] , було укладено договір позики. Факт укладення договору підтверджується власноручно написаною [PERSON] розпискою. Вказує, що за умовами вказаного договору [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти: - 29 серпня 2018 року в сумі 1000 Євро, що еквівалентно на дату укладення договору та передачі грошей в сумі 32847 грн. 97 коп., згідно з курсом НБУ станом на 29 серпня 2018 року; - в сумі 2000 доларів США, що еквівалентно на дату укладення договору та передачі грошей в сумі 56102 грн. 42 коп., згідно з курсом НБУ станом на 29 серпня 2018 року; - а також 10 вересня 2018 року грошові кошти в сумі 6000 доларів США, що еквівалентно на дату укладення договору та передачі грошей в сумі 169590 грн. 00 коп., згідно з курсом НБУ станом на 10 вересня 2018 року. Сума позики надавалась [PERSON] у валюті євро та долар США. Позивач вказує, що 29 вересня 2018 року вона отримала від [PERSON] 100 євро, 10 жовтня 2018 року 100 євро, 10 листопада 2018 року 100 євро, 10 грудня 2018 року 100 євро, 10 січня 2019 року 100 євро, 10 лютого 2019 року 100 євро, в якості часткового повернення боргу за договором позики, про що було здійснено відповідну відмітку в розписці від 29 серпня 2018 року. Зазначає, що станом на 21 лютого 2019 року основна сума боргу складала 400 євро та 8000 доларів США. Складеною розпискою встановлений строк виконання обов`язку з повернення позичених коштів. Так, [PERSON] зобов`язався повернути їй суму позики у повному обсязі не пізніше 29 лютого 2019 року у сумі 1000 євро та 2000 доларів США та 10\~березня 2019 року суму позики 6000 доларів США. Тож, основний борг [PERSON] за договором позики від 29 серпня 2018 року становить 400 євро, що у гривневому еквіваленті на дату звернення до суду з даним позовом становить 10561 грн. 76 коп. та 8000 доларів США, що у гривневому еквіваленті на дату звернення до суду з даним позовом становить 191875\~грн. 20 коп. Загальна сума боргу становить 202436 грн. 96 коп. Позивач зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тож, як вказує позивач, розрахунок за період з 10 березня 2019 року по 28 листопада 2019 року становить: -відсотки річних за 263 дні - 4375 грн. 96 коп. (202436,96 х 3 х 263 / 365 / 100); -інфляційні нарахування 1619 грн. 50 коп.; -індекс інфляції за весь період 1,0870920 (100,8%) (березень 2019 року 100,9%, квітень 2019 року 101,0%, травень 2019 року 107,0%, червень 2019 року 99,5%, липень 2019 року 99,4%, серпень 2019 року 100,8%, вересень 2019 року 100%, жовтень 2019 року 100%, листопад 2019 року не встановлено). Також, як вказує позивач, згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором позики. Період користування [PERSON] позиченими у неї грошовими коштами з 29\~серпня 2018 року по 21 лютого 2019 року становить 141 день, отже розмір відсотків становить 14054 грн. 13 коп. [PERSON] зазначає, що [INFO] [PERSON] помер, так і не повернувши позичені у неї кошти. Після смерті [PERSON] залишилось майно, а саме: квартира [ADDRESS] , загальною житловою площею 37,3 кв.м., яка належала йому на праві приватної власності. Вказує,\~що 26\~березня 2019\~року позивачем\~подано претензію\~про стягнення\~боргу кредитором\~зі спадкоємців\~до Волочиської\~державної нотаріальної\~контори.\~Вартості успадкованого\~майна достатньо,\~щоб відповідачі\~як спадкоємці\~за його\~рахунок могли\~повернути їй\~борг. Враховуючи викладене, позивач змушена звернутися до суду з даним позовом. Учасники справи в судове засідання не з`явились. Представник позивача [PERSON] , яка була опитана в судових засіданнях 04\~листопада 2020\~року, 09 грудня 2020 року та 23 жовтня 2023 року, підтримала позов з викладених у ньому підстав, подала до суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи без її та позивача участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання неодноразово не з`явилася, повідомлялась про час та місце слухання справи у передбаченому законодавством порядку. У поданому відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] вказала, що проти поданого позову заперечує в повному обсязі, оскільки зважаючи на раптову втрату чоловіка, враховуючи важкий та пригнічений емоційний стан, зумовлений пережитим, протягом останнього року життя її нічого не цікавило, спадщину вона не оформляла та оформляти не має наміру, а тому не є спадкоємцем [PERSON] . Також вказала, що про позичені [PERSON] кошти вона нічого не знала, він нічого про це не розповідав, додому ніяких грошей не приносив, вартісних речей у цей період не купував, боргів не мав і ніяких телефонних розмов щодо необхідності повернення будь-кому якихось коштів вона не чула. Окрім того, існують сумніви у достовірності вказаної розписки, так як прописом вказана лише сума у 2000 доларів США та 1000 євро. Також [PERSON] вказала, що вказана квартира [ADDRESS] ще з 2015 року не перебувала у власності [PERSON] , так як з 19 березня 2015 року власником квартири є [PERSON] . Підстава виникнення права власності договір купівлі-продажу, серія та номер 560, виданий 19 березня 2015 року приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Бахарєвою Ю.Ф. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні 09 грудня 2020 року вказав, що проти позову заперечує в повному обсязі, так як 19 березня 2015 року приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Бахарєвою Ю.Ф. був посвідчений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Квартира наразі є власністю [PERSON] , а не [PERSON] . Зі змісту розписки не вбачається ні суми позичених коштів, ні обов`язку з їх повернення. Також вказав, що на момент смерті [PERSON] відповідач дійсно була зареєстрована за однією адресою з останнім, однак до нотаріуса вона не зверталась, спадкова справа була заведена за зверненням іншого кредитора. Квартира не є власністю відповідача. Жодних дій щодо оформлення спадкових справ [PERSON] не вчиняла. Свідок [PERSON] , який був допитаний в судовому засіданні 04 листопада 2020 року, в суді показав, що знає, що [PERSON] позичила [PERSON] кошти в серпні-вересні 2018 року. [PERSON] за півроку до смерті переховувався від [PERSON] . Свідок [PERSON] , яка була допитана в судовому засіданні 04 листопада 2020 року, в суді показав, що знає, що [PERSON] передала в борг [PERSON] кошти в сумі 6000 доларів США, оскільки особисто бачила, коли вона передавала кошти. [PERSON] писав розписку на кухні за столом в спокійній атмосфері. Свідок [PERSON] , який був допитаний в судовому засіданні 24 лютого 2021 року, в суді показав, що знає [PERSON] , оскільки замовляли в нього меблі на кухню. Брат дружини- [PERSON] запропонував позичити комусь кошти під проценти. [PERSON] повідомив, що йому потрібні кошти, тому вони зустрілись, сіли на кухні, де [PERSON] написав розписку та отримав кошти в розмірі 2000 доларів США та 1000 євро, а другого разу 6000 євро, про що він дописав в розписці. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши докази у справі, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що між сторонами був укладений договір позики, за яким [PERSON] отримав в борг від [PERSON] 2000 доларів США та 1000 євро 29\~серпня 2018 року та 6000 доларів США 10 вересня 2018 року, про що свідчить оригінал розписки [PERSON] , копія якої міститься в матеріалах справи (т. 2 а.с. 49). Частину коштів [PERSON] було повернуто, а решту в розмірі 400 євро та 8000 доларів США не повернув. Як вбачається із повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00022273335 від 05 березня 2019 року, [PERSON] помер [INFO] (т. 1, а.с. 111). 23 вересня 2019 року [PERSON] направила на адресу [PERSON] (дружина [PERSON] ) та [PERSON] (син [PERSON] ), кожному окремо, вимогу про повернення коштів в сумі 8000 доларів США та 1000 євро, в розмірі, який відповідає частці у спадщині, що відкрилась після смерті [PERSON] (т. 1, а.с.\~15-16). Згідно із ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Тож, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4\~ст. 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 05 вересня 2023 року у справі № 752/16578/19 (провадження № 61-2966св23) вказано, що за своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 13 грудня 2017 року № 6-996ц 17 та постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц (провадження №\~14-712цс19), від 25 травня 2021 року у справі № 149/1499/18 (провадження № 14-48цс21). Згідно із постановою Верховного Суду від 02 серпня 2023 року у справі № 766/150/21 (провадження № 61-74св22), позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3\~ст. 1049 ЦК України). У\~статті 545 ЦК України\~передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку. У контексті презумпції належності виконання обов`язку боржником потрібно акцентувати на декількох аспектах: (а) формулювання «наявність боргового документа у боржника» варто розуміти розширено, адже такий документ може перебувати в іншої особи, яка на підставі\~статті 528 ЦК України\~виконала зобов`язання; (б) вона є спростовною, якщо кредитор доведе протилежне. Тобто кредитор має можливість доказати той факт, що не зважаючи на «знаходження» в боржника (іншої особи) боргового документа, він не виконав свій обов`язок належно; (в) у частині третій\~статті 545 ЦК України\~регулюються як матеріальні, так і процесуальні відносини. Матеріальні втілюються в тому, що наявність боргового документа в боржника (іншої особи) свідчить про належність виконання зобов`язання. У свою чергу, процесуальні відносини проявляються в тому, що презумпція належності виконання розподіляє обов`язки з доказування обставин під час судового спору; (г) частина третя\~статті 545 ЦК України\~не охоплює всіх підстав підтвердження виконання зобов`язання, перерахованих у\~статті 545 ЦК України. Це пов`язано з тим, що і розписка про одержання виконання доводить належність виконання боржником обов`язків, особливо у тих випадках, за яких кредитору не передавався борговий документ. Тобто й наявність у боржника (іншої особи) розписки кредитора про одержання виконання підтверджує належність виконання боржником свого обов`язку (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 грудня 2018 року в справі № 544/174/17 (провадження №\~61-21724св18). Встановлена\~ст. 204 ЦК України\~презумпція правомірності правочину - договору позики, оформленого борговим документом, під час розгляду справи не спростована. Розписка\~\~ [PERSON] містить умови про отримання грошових коштів у сумі 8000 доларів США та 1000 євро. Тож, на момент пред`явлення вимог кредитора та звернення з позовом до суду оригінал розписки знаходився у позикодавця [PERSON] та її копія долучена до матеріалів справи. Згідно із ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно із ч.ч. 1, 2\~ст. 1220 ЦК України\~спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3\~ст. 46 цього Кодексу). Оскільки зі смертю боржника грошові зобов`язання включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців боржника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282\~ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1231 ЦК України до спадкоємця переходить обов`язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем. Згідно із\~ст. 1281 ЦК України\~(в редакції, чинній на час відкриття спадщини) спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені\~частинами другою\~і\~третьою цієї\~статті, позбавляється права вимоги. За змістом\~ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. У постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2019 року (справа №\~640/6274/16-ц) вказано, що при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою\~статті 1282 ЦК України,\~оскільки у\~разі пропуску\~таких строків,\~на підставі\~частини четвертої\~статті\~1281\~ЦК України\~кредитор\~позбавляється права\~вимоги; коло спадкоємців,\~які прийняли\~спадщину; при дотриманні\~кредитором строків,\~визначених\~статтею 1282\~ЦК України,\~та правильному\~визначенні кола\~спадкоємців,\~які залучені\~до участі\~у справі\~як відповідачі,\~суд встановлює\~дійсний розмір\~вимог кредитора\~(перевіряє\~розрахунок заборгованості\~станом на\~день смерті\~боржника,\~який є\~днем відкриття\~спадщини); при доведеності\~та обґрунтованості\~вимог кредитора\~боржника,\~суду належить\~встановити обсяг\~спадкового майна\~та його\~вартість,\~визначивши тим\~самим межі\~відповідальності спадкоємця\~(спадкоємців)\~за боргами\~спадкодавця відповідно\~до частини\~першої\~статті 1282\~ЦК України. Як вбачається зі спадкової справи № 75/2019, спадкоємці [PERSON] до нотаріуса не зверталися із заявами про прийняття спадщини, свідоцтва про право на спадщину не видавалися (т. 1, а.с. 107-118). Разом із тим, згідно із даними спадкової справи № 75/2019 щодо майна померлого [PERSON] , 28\~березня 2019 року [PERSON] звернулася до керівника Волочиської державної нотаріальної контори [PERSON] із претензією про стягнення боргу кредитором зі спадкоємців спадкодавця, з метою погашення заборгованості за розпискою в розмірі 8000 доларів США та 1000 євро (т. 1, а.с. 116-117). Тобто, позивач [PERSON] у передбачений законом строк пред`явила вимоги до спадкоємців, що підтверджується надісланою в нотаріальну контору претензією про стягнення боргу кредитором зі спадкоємців спадкодавця від 26 березня 2019 року, яка зареєстрована 29\~березня 2019 року. Згідно із ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.ч. 1, 3-5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за\~заповітом чи\~за законом\~має право\~прийняти спадщину\~або не\~прийняти її. Спадкоємець,\~який постійно\~проживав разом\~із спадкодавцем\~на час\~відкриття спадщини,\~вважається таким,\~що прийняв\~спадщину,\~якщо протягом\~строку,\~встановленого\~ст.\~1270\~цього\~Кодексу,\~він не\~заявив про\~відмову від\~неї. Малолітня,\~неповнолітня,\~недієздатна особа,\~а також\~особа,\~цивільна дієздатність\~якої обмежена,\~вважаються такими,\~що прийняли\~спадщину,\~крім випадків,\~встановлених\~ч.ч.\~2-4\~ст.\~1273\~цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із довідками № 141 та № 140, які видані 20 січня 2019 року відділом із забезпечення діяльності ЦНАП Волочиської міської ради, а також згідно із довідкою № 254, виданою 19 листопада 2019 року старостою с. Користова Волочиської міської ОТГ, [PERSON] (дружина [PERSON] ) та [PERSON] (син [PERSON] ) були зареєстровані за однією адресою разом із [PERSON] по [ADDRESS] з 28 липня 2015\~року (т. 1, а.с. 27, 48, 50). Оскільки дружина та син спадкодавця [PERSON] були зареєстровані та постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, заяву про відмову від прийняття спадщини не подали, тому в силу вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України вони вважаються такими, що прийняли спадщину. Разом з\~тим,\~як зазначалось\~вище,\~при доведеності\~та обґрунтованості\~вимог кредитора\~боржника,\~суду належить\~встановити обсяг\~спадкового майна\~та його\~вартість,\~визначивши тим\~самим межі\~відповідальності спадкоємця\~(спадкоємців)\~за боргами\~спадкодавця відповідно\~до частини\~першої\~статті 1282\~ЦК України. Так, позивач, обґрунтовуючи свої вимоги до спадкоємців, вказала, що після смерті [PERSON] залишилось майно, а саме: квартира [ADDRESS] , загальною житловою площею 37,3 кв.м., яка належала йому на праві приватної власності. Однак, судом встановлено, що квартира [ADDRESS] з 2015 року не перебувала у власності [PERSON] (в тому числі станом на дату його смерті). Так, згідно із інформацією з Державного реєстру речових\~прав на\~нерухоме майно\~та Реєстру\~прав власності\~на нерухоме\~майно,\~Державного реєстру\~Іпотек,\~Єдиного реєстру\~заборон відчуження\~об`єктів нерухомого\~майна щодо\~об`єкта нерухомого\~майназ 19 березня 2015 року власником вказаної вище квартири була [PERSON] . Підстава виникнення права власності договір купівлі-продажу, серія та номер 560, виданий 19\~березня 2015 року, видавник: Бахарєва Ю.Ф., приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу (т. 1, а.с. 152-153). 12 квітня 2019 року право власності на вказану квартиру перейшло до [PERSON] . Підстава: договір купівлі-продажу, серія та номер: 1364, виданий 12\~квітня 2019 року, видавник: приватний нотаріус Волочиського районного нотаріального округу Гадайчук Є.А., що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (т. 1 а.с. 162-163). Згідно з листом приватного нотаріуса Хмельницького районного нотаріального округу Гадайчук Є.А. № 350/01-16 від 05 серпня 2024 року, станом на день смерті [PERSON] ( [INFO] ) право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , належало [PERSON] (т.\~2 а.с. 82). Нотаріусом до листа долучено належним чином завірену копію договору купівлі-продажу вказаної квартири від 12 квітня 2019 року, за яким [PERSON] продала квартиру [PERSON] (т. 2 а.с. 83). Тож, станом на 21 лютого 2019 року (на момент смерті [PERSON] ) квартира не перебувала у власності померлого, а тому не є спадковим майном для задоволення вимог кредитора боржника. Доказів наявності іншого спадкового майна сторонами суду не надано. Так, одним із основних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, закріплений у ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем будь-яких доказів щодо спадкового майна, яке б належало спадкодавцю, суду не надано. Отже, враховуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. \~\~\~ Оскільки рішення ухвалено на користь відповідача, то понесені позивачем і документально підтверджені витрати на сплату судового збору не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до ст. 141 ЦПК України. Арешт, накладений в порядку забезпечення позову ухвалою Волочиського районного суду Хмельницької області від 29 листопада 2019 року на квартиру [ADDRESS] , слід скасувати. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed