Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа Голосіївський відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що згідно з рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 16.11.2021 у справі №752/23997/21 з відповідача стягнуто аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01.10.2021 і до досягнення дітьми повноліття. Зазначене рішення було звернуто до примусового виконання, відкрито виконавче провадження [NUMBER]. За відповідачем утворилась заборгованість по аліментам в сумі 14229,06 грн., оскільки впродовж останніх двох років він майже не сплачував аліменти на утримання дітей. Розмір пені по аліментам за період з 01.10.2023 по 01.04.2024 становить 45664,54 грн. Просила стягнути з відповідача на свою користь пеню за прострочення зі сплати аліментів в розмірі 45664,54 грн. та судові витрати на правничу допомогу. 26.06.2024 постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] народилися [INFO], батьками записані [PERSON] та [PERSON] . Згідно з рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 16.11.2021 у справі №752/23997/21 з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] , у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01.10.2021 і до досягнення дітьми повноліття. Рішення набрало законної сили 17.12.2021. 29.12.2021 було відкрито виконавче провадження [NUMBER] щодо примусового виконання вищезазначеного судового рішення. Згідно з розрахунком станом на 01.03.2024 за [PERSON] за період з жовтня 2021 року по лютий 2024 року, включно, обліковується заборгованість зі сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей згідно виконавчого листа від 20.12.2021 №752/23997/21 у розмірі 128065,72 грн. Статтею 198 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до ст. 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Частинами 1, 2 ст. 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження". Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Суд зауважує, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини платника аліментів. Суд відзначає, що неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Судом встановлено, що відповідач не виконував свого конституційного обов`язку зі сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей, внаслідок чого за ним за період з 01.10.2023 по 01.03.2024 обліковується заборгованість зі сплати аліментів згідно виконавчого листа від 20.12.2021 №752/23997/21 в сумі 35578,38 грн. Суд звертає увагу, що позивачем не надано доказів наявності заборгованості відповідача за березень 2024 року та її розміру. Суд також не погоджується з періодом, за який позивач просить стягнути пеню за прострочення сплати аліментів, та з урахуванням вищезазначеного вважає, що кінець періоду припадає на 01.03.2024, а не 01.04.2024, як зазначає позивач. Також суд не погоджується з розрахунком позивача, оскільки розмір пені за період з 01.10.2023 по 01.03.2024 становить 38548,87 грн, що перевищує 100 відсотків розміру заборгованості, а тому з відповідача підлягає стягненню пеня за прострочення зі сплати аліментів за період з 01.10.2023 по 01.03.2024 у розмірі 35578,38 грн., що дорівнює розміру заборгованості. При цьому судом не встановлено підстав для зменшення розміру пені. Докази того, що відповідач вживав всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання по сплаті аліментів на утримання дитини відсутні. За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для покладення на відповідача відповідальності за несплату аліментів у вигляді пені, що має наслідком часткове задоволення заявлених позовних вимог. Згідно з ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог (77,91%) в розмірі 943,64 грн., оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову до суду відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Щодо вимог позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає, що частиною 8 ст. 142 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що ці витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Суд зазначає, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження витрат на правову допомогу, а тому суд приходить до висновку про відмову у стягненні з відповідач на користь позивача витрат на правничу допомогу.

Outcome: partial