Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-17 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи заявлені вимоги наступним. Позивачка є наймачем квартири [ADDRESS] . На підставі ордеру №104742 серії Б від 09.06.1982 позивачка разом із своїми доньками [PERSON] та [PERSON] вселилися в цю квартиру. 08.08.1992 року дочка позивачки [PERSON] вийшла заміж за відповідача [PERSON] . Оскільки, власного житла на той час в них не було, подружжя попросилося тимчасово пожити у квартирі. У зв`язку з цим, 16.02.1995 року відповідач зареєстрував своє місце проживання у квартирі [ADDRESS] . На початку 2000-х років подружжя набуло у власність квартиру за адресою: [ADDRESS] , у яку вони невдовзі переїхали. З тих пір відповідач у квартирі не проживав. 23.02.2022 року шлюб між відповідачем та дочкою позивачки було розірвано, тому відповідач не вважається членом сім`ї позивачки. Відповідач не проживає за зареєстрованою адресою, в утриманні житла участі не бере, його особистих речей в квартирі не має, проте зареєстроване місце проживання [PERSON] за вищевказаною адресою змушує її сплачувати надмірні кошти за комунальні послуги, які нараховуються на всіх зареєстрованих осіб. Крім того, позивачка позбавлена права приватизувати цю квартиру. З цих підстав, просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Представник позивачки в судовому засіданні просив позов задовольнити в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві, проти заочного розгляду справи заперечив, оскільки належним чином повідомлений відповідач в жодне з призначених судових засідань не з`явився. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. У відповідності до вимог ч.4 ст.223 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності відповідача на підставі зібраних у справі доказів. Підстав для проведення заочного розгляду справи суд не вбачає, оскільки в судовому засіданні представник позивачки заперечив проти заочного розгляду справи. Представник третьої особи надав до суду пояснення, в яких зазначив, що позовні вимоги є обґрунтовані, не заперечував щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі, просив проводити розгляд справи за їх відсутності. Суд ухвалив проводити розгляд справи за відсутності третьої особи. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв`язку з наступним. Судом встановлено, що позивачка є наймачем квартири [ADDRESS] (том спр. 1, а.с.9). 08.08.1992 року дочка позивачки [PERSON] уклала шлюб з відповідачем [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON] (том спр. 1, а.с. 23). З 16.02.1995 року відповідач зареєстрував своє місце проживання у квартирі [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру від 06.10.2000 року виданого Головним управлінням житлового забезпечення КМДА [PERSON] належить квартира [ADDRESS] на праві приватної власності (а.с.24). Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 23.02.2022 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.25). Відповідно до копії заяви [PERSON] поданої до Голосіївського районного суду м. Києва від 02.02.2023, він проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 37). Згідно акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 12.01.2024 року складеному мешканцями будинку за адресою: [ADDRESS] , відповідач починаючи з жовтня 2005 року не проживає за вищевказаною адресою (а.с. 27). Відповідач в квартирі не проживає понад шість місяців, речі в квартирі відсутні, участі в оплаті житлово - комунальних послуг не приймає, що підтверджується зібраними у справі доказами. Згідно ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Аналіз статей 71,72 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення, як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Аналогічні роз`яснення містяться у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», відповідно до якого у справах про визнання наймача або члена його сім`ї такими, що втратив право користування житловим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Такого правового висновку щодо застосування положень ст.ст. 71,72 ЖК України дійшов і Верховний Суд у постанові від 24.10.2018 року у справі № 490/12384/16-ц та у постанові від 22.11.2018 року у справі № 760/13113/14-ц, що враховуються судом у даній справі у відповідності до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Враховуючи те, що відповідач в спірній квартирі не проживає без поважних причин понад шість місяців, суд вважає, що [PERSON] втратив право користування квартирою [ADDRESS] , що свідчить про обгрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення судом. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 1 211,20 грн.

Outcome: approved