Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-12 00:00:00

У червні 2024 року позивач [PERSON] , від імені якого діє адвокат Переверзєв Олександр Олександрович звернувся до суду з вказаним позовом, відповідно до якого, посилаючись на статті 87, 88 Закону України «Про нотаріат», просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 181706 від 16.06.2021, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс» коштів за кредитним договором №3568138 від 10.10.2020 в розмірі 16 535,20 грн; стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 1\~816,80 грн та судові витрати на правову допомогу в розмірі 7000 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 09 грудня 2021 року приватний виконавець виконавчого округу Київської області Кошкер І.А. відкрив виконавче провадження №67825073 з примусового виконання виконавчого напису №181706, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. На підставі вказаного виконавчого напису з позивача на користь відповідача у безспірному порядку стягнуто 16\~535,20 грн за кредитним договором № 356 8138 від 10.10.2020, який укладено між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та позивачем. При вчиненні виконавчого напису у приватного нотаріуса були відсутні підстави вважати безспірною заборгованість позивача за кредитним договором, оскільки жодних договорів, які можуть бути підставою для стягнення заборгованості, між позивачем та відповідачем не укладались, позивач не отримував грошові кошти від відповідача, відтак вказану нотаріальну дію приватний нотаріус вчинив без дотримання вимог статті 88 Закону України « Про нотаріат» та підпункту 3.1. пункту 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Для вчинення виконавчого напису не надано нотаріально посвідчений кредитний договір. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду у справі №826/20084/14 від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 662, в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Таким чином, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Крім цього, нотаріусу для вчинення виконавчого напису не подавались жодні первинні документи бухгалтерського обліку відповідно до вимог\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність»,\~які підтверджують\~наявність заборгованості. Ухвалою від 24 червня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку загального позовного\~провадження\~ та призначено підготовче засідання на 15 липня 2024 року, залучено до участі у справі як третю особу приватного виконавця виконавчого округу Київської області Кошкера І.А., задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Ухвалою від 24 червня 2024 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову, зупинене стягнення у виконавчому провадженні №67825073, відкритому 09 грудня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Кошкером В.А. на підставі виконавчого напису №181706 від 16 червня 2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. Ухвалою\~від 15\~липня\~2024\~року\~підготовче\~засідання відкладено на 01 серпня 2024 року на підставі пункту 1 частини 2 статті 198, пункту 1 частини 2 статті 223 ЦПК України. Ухвалою суду\~від 01\~серпня 2024\~року закрито\~підготовче провадження\~та призначено\~справу до\~судового розгляду\~на 10 вересня 2024 року. Позивач та його представник у призначене судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином у порядку, передбаченому статтями 128-130 ЦПК України. У позовній заяві позивач, в інтересах якого діє адвокат Переверзєв О.О., просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач свого представника в призначене судове засідання не направив, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить довідка про доставку електронного документу.\~До суду засобами поштового зв`язку від відповідача надійшло клопотання про зменшення судових витрат на правничу допомогу, в якій представник відповідача просив зменшити розмір витрат на правову допомогу до 1000 грн. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. у призначене судове засідання не з`явився, про дату,\~час\~і\~місце судового\~засідання\~повідомлявся\~в порядку,\~передбаченому\~статтями\~128-130\~ЦПК\~України.\~ Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Сидорчук А.А. у призначене судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить довідка про доставку електронного документу. Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Кошкер І.А. у призначене судове засідання не з`явився, про дату,\~час і\~місце судового\~засідання повідомлявся\~у порядку,\~передбаченому частиною 11 статті 128 ЦПК України. Згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 вересня 2022 року у справі №1519/2-5034/11, та частин четвертої, п`ятоїстатті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. З договору, доданого до позовної заяви, вбачається, що 10 жовтня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладений договір позики ( на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 3568138 шляхом підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором, пунктом 1 якого передбачено, що позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк шляхом перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково зі сплатою процентів від суми позики ( а.с.16). Пунктом 2 договору визначені параметри та умови позики, графік повернення позики та сплата процентів: сума позики 6\~000 гривень; строк позики 30 днів, процентна ставка 1,60% (фіксована); дата надання позики 10.10.2020; дата повернення позики 09.11.2020. Паспортом позики ( на умовах повернення позики в кінці строку позики) передбачені основні параметри позики відповідно до умов договору позики ( а.с. 16 зворот). Згідно з виконавчим написом, зареєстрованим в реєстрі за № 181706, вчиненим 16 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. на підставі статті 87 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, запропоновано звернути стягнення з [PERSON] , [INFO] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] , невиплачені в строк грошові кошти на користь ТОВ «Сіроко Фінанс», місцезнаходження: 03035, м. Київ, вул. Митрополита Василя Липківського буд. 45, оф. 510 А, код ЄДРПОУ 42827134, якому ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», код ЄДРПОУ 39861924, відступлене право вимоги на підставі договору факторингу № 016-010421 від 01.04.2021 за договором позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 3568138 від 10.10.2020, укладеного між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] . Запропоновано задовольнити вимоги ТОВ «Сіроко Фінанс», стягнути з [PERSON] за період з 01.04.2021 по 31.05.2021 суму у розмірі: 6\~000 грн- заборгованість за тілом кредиту; 9\~785,20 грн- заборгованість за відсотками. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плати, що підлягає стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна заборгованість становить 16\~535,20 грн. Виконавчий напис набирає чинності з дня його вчинення і має бути пред`явлений до примусового виконання протягом трьох років з дня його вчинення ( а.с. 14). 08 грудня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс», від імені якого діяв директор [PERSON] , звернулося до приватного виконавця виконавчого округу Київської області Кошкера І.А. із заявою про примусове виконання рішення на підставі виконавчого напису, виданого нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. за №181706 від 16.06.2021 про стягнення з боржника, яким є [PERSON] , грошових коштів у розмірі 16\~535,20 грн. До вказаної заяви додані: оригінал виконавчого напису №181706 від 16.06.2021; виписка з ЄДР ( а.с. 15). 09 грудня 2021 року приватний виконавець виконавчого округу Київської області Кошкер Іван Анатолійович на підставі вказаного виконавчого напису виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 67825073 (а. с. 12-13, 28-29). 10 грудня 2021 року приватний виконавець виконавчого округу Київської області Кошкер І.А. у виконавчому провадженні № № 67825073 виніс постанову про арешт коштів боржника ( а.с. 30). Згідно з Інформаційною довідкою № 01420820240624 від 24.06.2024 з Єдиного реєстру приватних виконавців України наказом Міністерства юстиції України №3780/5 від 08 вересня 2022 року зупинена діяльність приватного виконавця виконавчого округу Київської області Кошкера І.А. за його зверненням на строк його тимчасової відсутності, згідно з договором №1 від 31 серпня 2022 року заміщення здійснює приватний виконавець виконавчого округу Київської області Сидорчук А.А. ( а.с. 32). Вирішуючи спір згідно із встановленими обставинами справи та відповідними їм правовідносинами, суд виходить з такого. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України\~кожна особа\~має\~право\~на\~захист\~свого\~цивільного\~права у\~разі\~його\~порушення,\~невизнання\~або\~оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у один із способів, визначених частиною другою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадах. При цьому, відповідно до статті 18\~ЦК\~України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою статті 1\~Закону\~України\~«Про\~нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами\~органів місцевого\~самоврядування встановлюється\~цим\~Законом\~та\~іншими\~актами\~законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства\~юстиції України\~22\~лютого 2012\~року №\~296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14\~Закону\~України\~«Про\~нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку. Так, згідно із статтею 87 Закону України «Про нотаріат»\~для стягнення\~грошових\~сум\~або\~витребування\~від\~боржника\~майна\~нотаріуси\~вчиняють виконавчі\~написи\~на\~документах,\~що\~встановлюють\~заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до частини 1 статті 88\~Закону\~України\~«Про\~нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. За змістом частини 2 вказаної статті, якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1.\~пункту 2\~Глави\~16\~розділу\~ІІ\~Порядку,\~для вчинення виконавчого напису стягувачем або\~його\~уповноваженим\~представником нотаріусу подається заява, у якій,\~зокрема,\~мають\~бути\~зазначені: відомості\~про\~найменування\~і місце проживання або місцезнаходження\~стягувача\~та боржника; дата\~і\~місце\~народження боржника - фізичної\~особи,\~місце\~його\~роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ\~для\~юридичної особи; строк,\~за\~який\~має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи,\~проценти\~тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого\~напису\~в\~разі\~порушення\~основного\~зобов`язання та\~(або)\~умов іпотечного\~договору здійснюється\~нотаріусом\~після\~спливу тридцяти\~днів\~з\~моменту\~надісланих іпотекодержателем\~повідомлень\~-\~письмової\~вимоги\~про\~усунення порушень\~іпотекодавцю та\~боржнику,\~якщо\~він\~є\~відмінним\~від\~іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Стаття 50\~Закону\~України\~«Про\~нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Проте, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не потрібно обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88\~Закону\~України\~«Про нотаріат» у такому спорі необхідно перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц. Як убачається зі змісту оспорюваного виконавчого напису нотаріуса, з [PERSON] стягнення заборгованості проводиться за період з 01.04.2021 по 31.05.2021 у розмірі: 6\~000 грн- заборгованість за тілом кредиту; 9\~785,20 грн- заборгованість за відсотками та плати за вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» всього 16\~535,20 грн. Суд враховує, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Проте, відповідач не надав первинні документи на підтвердження розміру заборгованості позивача за оспорюваним виконавчим написом за період з 01 квітня 2021 року по 31 травня 2021 року у зазначеному розмірі. Виходячи з того, що з [PERSON] стягнуто заборгованість за оспорюваним виконавчим написом за період з 01 квітня 2021 року по 31 травня 2021 року в сумі 15\~785,20 грн, відповідач не надав суду первинні бухгалтерські документи, які свідчать про наявність заборгованості за вказаний період у такому розмірі, то у суда виникає обґрунтований сумнів у тому чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру як зазначено в оспорюваному виконавчому написі, за вказаний період. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що сума заборгованості за договором позики ( на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 3568138 від 10.10.2020 у розмірі 15\~785,20 грн, яка вказана у виконавчому написі нотаріуса, є спірною. Суд звертає увагу на те, що відповідач не надав суду документи, які б свідчили про відступлення позивачу прав вимоги Товариством з обмеженою відповідальністю «1 безпечне агентство необхідних кредитів» за договором позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) №3568138 від 10.10.2020, укладеним ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» з [PERSON] . У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 серпня 2020 року в справі № 554/6777/17 (провадження № 61-19494св18) зроблено висновок, що «у нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап - учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню». Проте, докази отримання [PERSON] вимоги кредитора про усунення порушень відповідач не надав. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду у справі №826/20084/14 від 22 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, визнано незаконною та нечинною\~постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 662, в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Відтак, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович у виконавчому написі від 16 червня 2021 року №181706 послався на пункт постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, який є не чинним. У той же час підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України\~від\~22\~лютого\~2012\~року\~№296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому\~постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172\~(підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» №662\~визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Вказана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17. Установлені обставини свідчать, що серед документів, наданих відповідачем нотаріусу для вчинення виконавчого напису, оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, відсутній. Договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) №3568138 від 10.10.2020, укладений ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» з [PERSON] , не посвідчений нотаріально, тому не міг бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису. Ураховуючи викладене, позов підлягає задоволенню, а виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича, зареєстрований в реєстрі за №181706 від 16 червня 2021 року, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс» за період з 01 квітня 2021 року по 31 травня 2021 року заборгованості в сумі 15\~785,20 грн та за вчинення виконавчого напису в сумі 750 грн, всього на суму 16\~535,20 грн, слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 264\~ЦПК\~України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. В позовній заяві позивач, від імені якого діяв адвокат Переверзєв О.О., просив стягнути з ТОВ «Сіроко Фінанс» на його користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7\~000 грн. До суду через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про зменшення судових витрат на професійну правничу допомогу, в якому представник відповідача просив зменшити витрати на правову допомогу до 1000 грн, посилаючись на те, що заявлені витрати неспівмірні зі складністю справи та завищені, відсутня обґрунтованість у чому саме полягає складність справи, не підтверджено фактичну сплату сум за надання послуг ( квитанцією з банку, випискою з рахунку про оплату послуг, тощо). Справа не є складною, судова практика по цій категорії справ є сталою, а процесуальні документи шаблонними. Частиною першою\~статті 15 ЦПК України\~встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3\~статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України): - подання заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу. 3) розподіл судових витрат (стаття 141 ЦПК України). Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої\~статті 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої та другої\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з вимогами частини третьої\~статті 137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. За змістом частини четвертої \~статті 137 ЦПК України\~розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята та шоста \~статті 137 ЦПК України). У розумінні положень частини п`ятої \~статті 137 ЦПК України\~зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. При цьому за змістом положень цивільного процесуального законодавства, поняття «зменшення судових витрат» та «розподіл судових витрат» є розбіжними. Так, загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині другій \~статті 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині третій наведеної норми цього\~Кодексу\~визначено критерії,

Outcome: approved