Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-10 00:00:00

В обґрунтування заявленого позову [PERSON] вказував, що 23 січня 2024 року на підставі нотаріально посвідченого договору позики відповідач [PERSON] отримав від нього в борг 285000,00 грн., які зобов`язався повернути в строк до 01 травня 2024 року. Але відповідач своїх зобов`язань не виконав та у визначену дату суму боргу не повернув. Також позивач вказав, що на час звернення до суду з даним позовом відповідач борг так і не повернув. Ухвалою від 10 липня 2024 року було відкрито провадження в справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачу був встановлений строк у 15 днів для подання відзиву. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України суд при розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а також заслуховує усні пояснення сторін та показання свідків. Копії ухвали про відкриття провадження в справі та позовної заяви і доданих до неї документів були направлені відповідачу [PERSON] засобами поштового зв`язку за адресою місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку. Поштовий конверт на ім`я [PERSON] повернуто без вручення з відміткою від 26 липня 2024 року про відсутність особи за адресою місця проживання. Виходячи зі змісту ч. 8 ст. 128, ч. 4 ст. 130 ЦПК України, суд вважає, що відповідачу у належний спосіб були вручені вказані вище документи. Протягом встановленого судом строку відповідачем відзив не поданий. В судове засідання відповідач [PERSON] був викликаний шляхом надсилання засобами поштового зв`язку судових повісток за адресою його місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку. Поштовий конверт з судовою повісткою на ім`я [PERSON] повернуто без вручення з відміткою про відсутність особи за адресою місця проживання. Виходячи зі змісту ч. 8 ст. 128, ч. 4 ст. 130 ЦПК України, суд вважає, що відповідачу у належний спосіб була вручена судова повістка. Але відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини його неявки суду невідомі. Суд, зі згоди позивача та його представника, розглядає справу за відсутністю відповідача в заочному судовому засіданні та на підставі наявних в ній матеріалів. У вступному слові позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали позовні вимоги та на їх обґрунтування посилався на обставини, викладені в позовній заяві. Додатково позивач [PERSON] пояснив, що в квітні 2024 року телефонував відповідачу [PERSON] , аби нагадати про наближення строку повернення позики, і той запевнив, що вчасно її поверне. Але після 01 травня 2024 року [PERSON] не відповідає на його виклики, і позичені гроші він й досі не повернув. Вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступне. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмової формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як вбачається із матеріалів справи, 23 січня 2024 року між [PERSON] та особисто [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого позивач передав у позику відповідачеві грошову суму у розмірі 285000,00 грн., яку [PERSON] зобов`язався повернути готівкою в строк до 01 травня 2024 року. Такий договір був посвідчений 23 січня 2024 року приватний нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Парфенковою І.В. та зареєстрований у реєстрі за № 62. Крім того, позичальник [PERSON] додатково видав позикодавцю [PERSON] власноручно складену розписку від 23 січня 2024 року про отримання грошових коштів в сумі 285000,00 грн. Оригінал цієї розписки наразі перебуває у позивача та був пред`явлений для огляду під час судового розгляду разом з оригіналом договору позики. За таких умов, сторони визначили зобов`язання, яке підлягає виконанню, та строк його виконання не пізніше 01 травня 2024 року. У відповідності з правовою позицією Верховного Суду України по справі № 6-63 цс13 (постанова від 18 березня 2013 року), яка є обов`язковою для всіх судів України, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. До теперішнього часу відповідач [PERSON] не повернув позивачу [PERSON] борг за договором позики і від повернення відмовляється. Оскільки до теперішнього часу відповідач [PERSON] не повернув позивачу борг, та оригінал розписки знаходиться у позивача, тому вимога позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 285000,00 грн. підлягає задоволенню. Задовольняючи позовні вимоги, суд повинен вирішити у відповідності до ст. 141 ЦПК України питання розподілу судових витрат між сторонами. Суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по оплаті судового збору в сумі 2850,00 грн. та витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, в сумі 20000,00 грн., які документально підтверджені.

Outcome: approved