Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-12 00:00:00

03 червня 2024 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшла вищевказана позовна заява, згідно з якою позивач просить суд позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] та стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 червня 2024 року вказану справу передано на розгляд судді Бебешко М.М. 07 червня 2024 року судом отримано відомості про реєстрацію місця проживання відповідача [PERSON] з УДМС України в Луганській області, згідно з якою відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрованою не значиться. Ухвалою суду від 12 червня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 05 липня 2024 року. Вказаною ухвалою зобов`язано службу у справах дітей Білоцерківської міської ради надати письмовий висновок щодо вирішення спору у даній справі. Через неявку відповідача в підготовче засідання на 05 липня 2024 року, останнє судом відкладено та повторно призначено на 01 серпня 2024 року. В підготовче засідання 01 серпня 2024 року відповідач повторно до суду не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася судом своєчасно та належним чином, зокрема, через відсутність даних щодо реєстрацію місця проживання останньої, повідомлялася про виклик до суду шляхом розміщення оголошення на веб сайті суду. 24 липня 2024 року на адресу суду надійшла заява від позивача про розгляд справи, призначеної на 01 серпня 2024 року без його участі. Ухвалою суду від 01 серпня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 26 серпня 2024 року. В судовому засіданні 26 серпня 2024 року позивач підтримав свої позовні вимоги та просив суд їх задоволити в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково пояснив суду, що мати дитини не бере участі у вихованні сина, аліменти, стягнені судом на утримання дитини не сплачує, зв`язок із сином практично не підтримує. Наразі мати дитини проживає на території Російської Федерації, у Володимирській області, точної адреси він не знає та не вживає жодних заходів для виховання та догляду за сином. В судовому засіданні 26 серпня 2024 року заслухано думку малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який пояснив суду, що мами він не бачив з 4-річного віку, а на разі йому 9 років. Він проживає з батьком, його новою дружиною та її донькою. Мама йому дуже рідко телефонує на мобільний телефон, не приїжджає до нього та не дарує йому подарунків. Коли він телефонує мамі, остання може не брати слухавки та не перетелефоновувати. Йому краще проживати зараз ніж він жив із мамою. Представник третьої особи в судовому засіданні 26 серпня 2024 року не заперечувала проти задоволення позовних вимог та додатково пояснила про наявність у відповідача заборгованості по сплаті аліментів. Батько дитини працює на гарній роботі умови проживання у новій сім`ї дитини є належними. Через неявку відповідача в судове засідання 26 серпня 2024 року, останнє судом відкладено та повторно призначено на 13 вересня 2024 року. 11 вересня 2024 року учасники справи до суду не з`явилися. 26 серпня 2024 року позивач звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, підтримання позовних вимог у повному обсязі та відсутність заперечень проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання 13 вересня 2024 року повторно не з`явилася, про день, час та місце судового розгляду повідомлялася судом своєчасно, у тому числі шляхом розміщення оголошення про її виклик до суду на сайті судової влади України через відсутність даних щодо реєстрації місця проживання в Україні. За таких обставин, суд вважає відповдіно до ч.1 ст. 280 ЦПК України здійснювати заочний судовий розгляд без участі сторін, за наявними матеріалами справи. Згідно з вимогами частини другої статті 247 ЦПК України - фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Сторони з 10 березня 2016 року до 07 вересня 2020 перебували у шлюбі між собою. Від шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON] , на утримання якого рішенням Новоайдарського районного суду Луганської області від 07 вересня 2020 року стягнуто аліменти з відповідача на користь позивача. Новоайдарським ліцеєм 28 грудня 2023 року видано довідку про те, що [PERSON] регулярно відвідує заняття у ліцеї, його батько приймає активну участь у вихованні дитини, мати дитини контакту із закладом освіти не підтримує, з вчителями не спілкується. Позивач з дитиною є внутрішньо переміщеними особами та зареєстровані в місті Біла Церква Київської області. Станом на 26 квітня 2024 року заборгованість відповідача перед позивачем зі сплати аліментів становила 116 040,00 грн. Міським центром первинної медико-санітарної допомоги № 2 17 травня 2024 року видано довідку про укладення позивачем в інтересах дитини декларації на медичне обслуговування в даному лікувальному закладі. Рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради № 693 від 27 серпня 2024 року складено висновок щодо вирішення судового спору у даній справі, згідно з яким [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків з виховання сина [PERSON] , [INFO] і позбавлення її батьківських прав відносно сина є доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Статтею 164 Сімейного кодексу України (надалі СК України) зазначено підстави позбавлення батьківських прав. Так, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Якщо суд при розгляді справи про позбавлення батьківських прав виявить у діях батьків або одного з них ознаки кримінального правопорушення, він письмово повідомляє про це орган досудового розслідування, який в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України, розпочинає досудове розслідування. Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, відповідно до статті 165 СК України, мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Статтею 166 СК України описано правові наслідки позбавлення батьківських прав. Так, особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено права, обов`язки та відповідальність батьків за виховання та розвиток дитини. Так, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Порядок і розміри відшкодування витрат на перебування дитини в прийомній сім`ї, сім`ї патронатного вихователя, дитячому будинку сімейного типу, будинку дитини, дитячому будинку, дитячому будинку-інтернаті, школі-інтернаті чи іншому закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлюються законодавством. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. У разі відмови від надання дитині необхідної медичної допомоги, якщо це загрожує її здоров`ю, батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність згідно з законом. Медичні працівники у разі критичного стану здоров`я дитини, який потребує термінового медичного втручання, зобов`язані попередити батьків або осіб, які їх замінюють, про відповідальність за залишення дитини в небезпеці. Статтею 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (ст.9 Конвенції). Згідно роз`яснень п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, сукупність зібраних по справі доказів свідчить про те, що відповідач [PERSON] самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, а саме: не піклується про фізичний і духовний розвиток малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , не цікавиться її навчанням, не забезпечує за нею необхідного догляду: харчування, медичного догляду та лікування, що негативно впливає на фізичний розвиток дитини, як складову виховання, не спілкуються з дитиною обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до внутрішнього світу доньки, тому суд дійшов висновку, що в інтересах дитини, є доцільним позбавлення [PERSON] травня 1993 року народження, батьківських прав відносно її малолтінього сина [PERSON] , [INFO] . Правові висновки щодо доцільності позбавлення батьківських прав у подібних правовідносинах висловлено у постановах Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 520/8264/19 та від 13 липня 2022 року у справі № 366/2047/18. Частиною 6 ст.19 СК України визначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Так, даний висновок надається на підставі засідань комісії органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав, який проводить відповідну перевірку щодо підстав для надання відповідного висновку. Для підготовки цього висновку комісія спілкується з обома батьками, вивчає наявність підстав для позбавлення батьківських прав. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Приймаючи до уваги те, що Новоайдарським районним судом Луганської області у своєму рішенні від 07 вересня 2020 року стягнуто аліменти з відповідача на користь позивача на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , суд при ухвалення рішення про позбавлення відповідача батьківських прав не ухвалює рішення про стягнення аліментів. Судові витрати в частині стягнення судового збору в розмірі 1211,20 грн. за подання позовної заяви необхідно стягнути із відповідача на користь позивача. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved