Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-08 00:00:00

08.12.2021 до Солом`янського районного суду м. Києва надійшли матеріали справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору позики недійсним, у якій позивач просить суд: - визнати недійсним укладений 17.09.2015 між [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) та [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) договір позики, за яким [PERSON] передано в позику [PERSON] грошові кошти в розмірі 3 300 000 гривень, що еквівалентно на дату укладання договору 150 000 доларів США; - стягнути з [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) судові витрати, а саме сплачений судовий збір, а також витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 41 000,00 грн. Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом до [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору позики недійсним, позивач [PERSON] посилається на наступне. Так, 04 липня 2012 року між [PERSON] (далі - відповідач-1) та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції міста Києва, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис за № 873. У шлюбі позивача та відповідача-1 народилися діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 24.06.2020 по справі №760/13778/19, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 04 липня 2012 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві (актовий запис № 873), розірвано. Як зазначає позивач, у провадженні Голосіївського районного суду м. Києва перебувала справа №752/18644/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. З матеріалів справи № 752/18644/19 позивачу стало відомо про те, що 17 вересня 2021 року між [PERSON] (Позикодавець) та [PERSON] (Позичальник) було укладено договір позики, згідно якого Позикодавець передає Позичальнику у власність грошові кошти у сумі 3 300 000 грн., що еквівалентно станом на дату укладення Договору 150 000 доларів США, а останній зобов`язується повернути позику до 17 вересня 2020 року (включно). На підтвердження отримання грошових коштів [PERSON] було написано розписку від 17.09.2015. Таким чином, позивачу стало відомо, що [PERSON] , перебуваючи з позивачем у зареєстрованому шлюбі, було укладено договір позики на суму 3 300 000 грн. без отримання її згоди. Більше того, як вказує позивач, у неї наявні підстави вважати, що договір позики, укладений 17 вересня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] має ознаки фіктивного договору. Позивач посилається на те, що відповідно до ч. 2 ст. 65 СК України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя, однак дружина або чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Згідно з ч. 3 ст. 65 СК України, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. При цьому, частиною 4 ст. 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно. одержане за договором. Використане в інтересах сім`ї. Враховуючи те, що грошові кошти становлять особливий різновид рухомого майна, це майно є спільною сумісною власністю подружжя, сума в розмірі 3 300 000 грн. є значною, а договір позики на таку суму виходить за рамки дрібної побутової угоди, оспорюваний договір позики дрібним побутовим правочином вважатися не може, а тому позивач вважає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи частин другої та третьої статті 65 СК України. Отже, при укладенні договору позики на суму 3 300 000 грн. [PERSON] повинен був отримати згоду [PERSON] на укладення такої угоди. Щодо ознак фіктивності спірного правочину позивач зазначила. Так, у рамках цивільної справи № 752/18644/19, яка була предметом розгляду Голосіївського районного суду м. Києва (про поділ майна подружжя) відповідач-1 зазначав, що нерухоме майно, а саме 14/25 частин житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , було придбане ним за кошти отримані ним як допомога родичів та повернення грошових коштів від [PERSON] , які були надані останньому у позику за кошти отримані відповідачем-1 у спадок згідно свідоцтв про право на спадщину НАМ 653215, 653216. Позивач вказує на те, що відповідно до частин 1-2 статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Крім того, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Позивач вважає, що завдяки укладанню спірного договору позики від 17.09.2015 року, відповідач-1 фактично здійснив дії направлені на визнання за собою права особистої приватної власності на 14/25 частин житлового будинку. З огляду на те, що: - відповідачем-1 не було отримано згоди позивача на укладення спірного договору позики від 17.09.2015 року; - сторонами спірного договору було приховано справжні наміри; - введено в оману позивача щодо фактичних обставин оспорюваного правочину, а тому наявні усі підстави для визнання даного правочину таким, що укладений з порушенням принципу добросовісності, передбаченого ст. 3 ЦК України. Таким чином, з огляду на усі вищезазначені обставини, позивач вважає, що договір позики, укладений між [PERSON] та [PERSON] від 17.09.2015, підлягає визнанню недійсним, в зв`язку з чим позивач звернулася до суду з позовом за захистом своїх прав та законних інтересів, та просить позов задовольнити. 08.12.2021 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Солом`янського районного суду м. Києва Букіній О.М. 20.12.2021 до суду надійшли інформаційні довідки з Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської РДА №76135172 та №76135176 про реєстрацію місця проживання відповідачів [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 22.12.2021 року, позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору позики недійсним, - було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 27.01.2022 до суду від представника позивача [PERSON] - адвоката Касьяненка Д.Л. надійшла заява та квитанція про сплату судового збору, подані на виконання вимог ухвали суду від 22.12.2021 про залишення позовної заяви без руху. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 31.01.2022,прийнято справу до провадження Солом`янського районного суду м. Києва, відкрито провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору позики недійсним, та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін. Визначено відповідачу/ам/ строк на подання відзиву на позов у порядку, передбаченому ст. 178 ЦПК України, - 15 днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Позивачу роз`яснено право подати до суду відповідь на відзив у порядку, передбаченому ст. 179 ЦПК України, протягом 15 днів з дня отримання відзиву відповідача на позов. Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачам копію позовної заяви з додатками. Відповідачами копію ухвали суду від 31.01.2022 та копію позовної заяви з додатками не було отримано. Вказані документи направлялися відповідачам за адресою місця реєстрації. Конверти з копією ухвали про відкриття провадження та копією позовної заяви з додатками з пропозицією надати відзив на позов, які направлялися відповідачам за адресою місця реєстрації, повернулися до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Станом на день ухвалення рішення відповідачі своїм правом не скористалися, відзив на позов не подали. Жодних заяв, клопотань з процесуальних питань, пояснень з приводу позовних вимог або заперечень на позовні вимоги в будь-якій іншій формі від відповідачів [PERSON] та [PERSON] на адресу Солом`янського районного суду міста Києва не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити позицію останніх щодо предмету спору. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Враховуючи те, що відповідачі у встановлений строк відзив на позовну заяву не надали, суд вирішує справу за наявними матеріалами у відповідності ч.8 ст. 178 ЦПК України. Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи,

Outcome: dismissed