Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей Вінницької міської ради про позбавлення батьківських прав. Позов мотивовано тим, що від шлюбу з відповідачем у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами розірвано за рішенням суду, діти проживаючть разом із позивачем. Відповідач участі у житті дітей не приймає, їх розвитком та матеріальним станом не цікавиться. За таких обставин просить позбавити відповідача батьківських прав щодо неповнолітніх дітей. Ухвалою суду від 22.04.2024 у даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Відповідачу надано строк для подачі відзиву на позовну заяву, однак відзиву подано не було. 14.08.2024 ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Сторони в судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись завчасно та належним чином. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача, позов підтримують в повному обсязі. Представник третьої особи надав заяву, в якій просить проводити у її відсутність. Суд, дослідивши наявні у справі матеріали та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (копія на а.с. 7) підтверджено, що [INFO] народився [PERSON] , мати- [PERSON] , батько [PERSON] . Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (копія на а.с. 8) підтверджено, що [INFO] народився [PERSON] , мати- [PERSON] , батько [PERSON] . Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07.07.2021 в справі № 127/3969/21 (копія на а.с. 12) шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (копія на а.с. 11) підтверджено, що 30.09.2022 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, прізвища подружжя після реєстрації шлюбу - [PERSON] . 07.06.2022 державним виконавцем прийнято виконавче провадження № 67942645 з примусового виконання судового наказу № 127/27425/21 виданого 14.12.2021 про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідною постановою (копія на а.с. 14). Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 01.01.2024 (копія на а.с. 16) заборгованість [PERSON] складає 123 656, 64 грн. Згідно довідки квартального комітету "Дмитрівський" № 54 від 08.02.2024 (копія на а.с. 17) сім`я [PERSON] складається з чотирьох осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] , які дійсно зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , але проживає по [ADDRESS] . 13.05.2021 [PERSON] зверталась із заявою до Начальника Вінницького РУПВП № 1 із заявою в якій просить прийняти міри до її колишнього чоловіка [PERSON] , який приходе до неї та її неповнолітніх дітей погрожуючи їй фізичною розправою та наражає їх на небезпеку своїми діями (копія на а.с. 23). У відповідь на вказану заяву 15.06.2021 на адресу позивачки було направлено лист, в якому зазначено, що в ході розгляду матеріалів із [PERSON] було проведено бесіду профілактичного характеру про неприпустимість протиправної поведінки в подальшому та винесено терміновий заборонний припис, а саме заборона в будь-який спосіб контактувати з нею терміном на 10 діб, починаючи за 09.06.2021. З характеристики КЗ "Вінницький ліцей № 19" (копія на а.с. 31) вбачається, що [PERSON] , 2016 р.н. мати [PERSON] завжди забезпечує всім необхідним, залежно від потреб. Батько участі у вихованні не бере, жодного разу в ліцеї небув. З характеристики КЗ "Вінницький ліцей № 19" (копія на а.с. 32) вбачається, що [PERSON] , 2012 р.н. мати [PERSON] займається вихованням сина самостійно. Батько не приймає участі у вихованні хлопчинка, на батьківських зборах жодного разу не був присутній. Класний керівник з батьком не спілкувався. Постановою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 12.03.2020 в справі № 127/34241/19 [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 34-38). Відповідно до висновку виконавчого комітету Вінницької міської ради від 15.08.2024, орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Так, на засіданнях комісії мати [PERSON] стверджувала, що необхідність позбавлення [PERSON] батьківських прав виникла тому, що він тривалий час не бере участі у житті та вихованні дітей, не цікавиться їхнім навчанням та здоров`ям, з днями народження та святами синів не вітає, подарунки не дарує, матеріально не допомагає, має заборгованість зі сплати аліментів на їх утримання, а також вживає наркотичні речовии, бажання спілкуватися із ним вона не має. [PERSON] та [PERSON] повідомли, що батько до них не приходить, з днями народження не вітає, подарунків не дарує. Батько дітей [PERSON] на засідання комісії з питань захисту прав дитини не з`являвся. Вирішуючи даний спір суд керується наступними нормами законодавства. Відповідно Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789 ХІІ) (далі - Конвенція) дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Згідно ч. 1 ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ч. 1 ст. 18 Конвенції). За змістом ч.ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. За змістом п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В абзаці 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини (стаття 166 СК України). Згідно ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей (ч.ч. 1, 4 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства"). Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Приймаючи до уваги встановлені обставини, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд дійшов висновку, що факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] знайшов своє підтвердження, оскільки судом встановлено, що він не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей. Відповідач тривалий час не спілкується з дітьми, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, свідчать про ухилення відповідача від виховання дитини та свідомого нехтування нею своїми обов`язками. Враховуючи викладене та приймаючи до уваги встановлені обставини справи, а також висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та позбавлення відповідача батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] як виключної міри, спричиненої тривалим нехтуванням відповідачем своїми батьківськими обов`язками. При цьому суд роз`яснює відповідачу зміст ч. 1 ст. 169 СК України, якою визначено, що мати, позбавлена батьківських прав, має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. На підставі ст.ст. 121, 141, 150, 151, 155, 164 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved