Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-08 00:00:00

03 травня 2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Пазинич Руслан Вікторович, про визнання права власності в порядку спадкування за законом на будинок. В обґрунтування позову вказувала, що [INFO] померла її чоловік [PERSON] . Після смерті чоловіка вона звернулася до приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Пазинича Р.В. з заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ). Приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Пазиничем Р.В. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з тим, що правовстановлюючі документи на вказаний житловий будинок відсутні. Відповідно до акту відводу земельної ділянки під індивідуальне будівництво від 05.12.1990\~р. [PERSON] виділено земельну ділянку площею 600 м2 по вул. Загородній для будівництва. Окрім того, типовим договором про надання в безстрокове використання земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві приватної власності від 05.12.1990\~р. [PERSON] виділено земельну ділянку прощею 600 м2 для будівництва одноповерхового житлового будинку загальною площею 77,9 кв.м за адресою: [ADDRESS] . Факт спільного проживання у даному будинку підтверджується інформацією з погосподарської книги будинку за адресою: [ADDRESS] , у якій зазначено, що в ньому були прописані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та їх спільна дочка [PERSON] , [INFO] , разом із онуком [PERSON] , [INFO] . Надати нотаріусу правовстановлюючий документ на житловий будинок позивачка не має змоги, так як її чоловік [PERSON] за життя не зареєстрував право власності, оскільки будинок не був зданий в експлуатацію. Відповідно до ухвали судді від 14 травня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 24 червня 2024 року підготовче провадження по справі закрите та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та її представник [PERSON] в судове засідання з`явилися, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про місце та час розгляду справи належно повідомлена за адресою місця проживання, зареєстрованої у встановленому законом порядку відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України та шляхом публікації оголошення на веб-сторінці Миргородського міськрайонного суду, офіційного веб-порталу судової влади. Третя особа Приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Пазинич Руслан Вікторович в судове засідання теж не з`явився, про місце та час розгляду справи був належно повідомлений. Дослідивши матеріали справи, суд встановив. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. [INFO] в м. Миргород Полтавської області помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 14.12.2022 (а.с. 16). Відповідно до матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON] заяву про прийняття спадщини подала жінка [PERSON] . У свою чергу, дочка померлого [PERSON] подала заяву про відмову від спадщини за законом (а.с. 63-75). Згідно довідки КП «Бюро технічної інвентаризації» Миргородської міської ради від 28.02.2024 станом на 31.12.2012 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] ) не зареєстровано (а.с. 24). Відповідно до технічного паспорту будинку садибного типу, за адресою: [ADDRESS] житловий будинок збудований в 1991 році (а.с. 25-32). Відповідно до п. 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж від 24.07.2011 року № 91, що діяв на час виникнення спірних правовідносин, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Завершено будівництво даного будинку було в 1991 році, однак не прийняте в експлуатацію. Окрім того, отримати правовстановлюючі документи на вказане майно не є можливим через смерть спадкодавця, оскільки його цивільна правоздатність як фізичної особи припинена у момент його смерті відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України. Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно, зокрема, за законом, і регулюються Конституцією України, ЦК України та ЦПК України. Так, згідно зі ст.ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до ст. 16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Тобто, за змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. Статтею 25 ЦК України передбачено, що цивільна правоздатність особи припиняється у зв`язку з її смертю, тобто померла особа не може мати майна на праві власності. Статтями 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1223, 1258, 1261, 1268, 1269, 1270, 1296 ЦК України встановлено загальні положення про право власності, порядок її набуття та припинення права власності, в тому числі, в порядку спадкування. Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 3 ст.\~1223, ч. 1 ст. 1220 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 328 ЦК України закріплено що, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 331 ЦК України встановлено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У частині четвертій статті 373 ЦК України зазначено, що власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Відповідно до змісту частини четвертої статті 375 ЦК України у разі, коли власник здійснює на його земельній ділянці самочинну забудову, її правові наслідки встановлюються статтею 376 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. У силу спеціального застереження, наведеного в частині другій статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Частинами третьою, п`ятою статті 376 ЦК України передбачено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Оскільки житловий будинок садибного типу збудований у період до 05 серпня 1992 року, то він не підлягав проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатами його технічної інвентаризації. Позивач є спадкоємцем по закону майна, яке належало померлому чоловіку [PERSON] , вчинила дії по прийняттю спадщини, тому [PERSON] набула право на це майно в порядку спадкування. Враховуючи перевірені у судовому засіданні докази, оскільки спадкодавцем самочинно збудований житловий будинок на земельній ділянці, яка належала спадкодавцю, тому суд вважає, що зазначений будинок входить до складу спадщини після його смерті. Оскільки після смерті [PERSON] заяву про прийняття спадщини подала його дружина [PERSON] , якій було незаконно відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок, вважаю, що позов [PERSON] необхідно задовольнити та визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом, після смерті [INFO] [PERSON] , на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved