Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-23 00:00:00

У травні 2024 року Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» (надалі - АТ «ПУМБ») звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 25.01.2020 року АТ «ПУМБ» було видано кредит [PERSON] зі встановленням кредитного ліміту на картку, який був збільшений до 47 000 грн. на підставі укладеного між ними кредитного договору №20115339740. Внаслідок неналежного виконання умов вказаного договору у відповідача перед позивачем виникла кредитна заборгованість, яка станом на 31.03.2024\~року склала\~80\~126,48\~ грн.,\~з яких:\~46\~294,62\~грн.\~ заборгованість\~за кредитом;\~33\~831,86\~грн.\~ заборгованість\~за процентами;\~0,00\~грн.\~ заборгованість\~за комісією. Враховуючи викладене, просив суд стягнути з [PERSON] на користь АТ «ПУМБ» заборгованість у загальній сумі 80\~126,48 грн. та витрати зі сплати судового збору у сумі 2 422,40 грн. Ухвалою суду від 13 червня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача до суду не прибув, зазначивши в позовній заяві про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач у судове засідання повторно не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відзив на позовну заяву до суду відповідач не подав, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнов проти України», вказано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди представника позивача на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. За відсутності учасників справи у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 25.01.06.2020 року [PERSON] було заповнено заяву №20115339740 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та отримання кредитних коштів у розмірі 3 000 грн. на строк 12 місяців, який продовжується кожного разу на такий самий строк у разі відсутності заперечень будь-кого. Розмір процентної ставки 47,88 % річних. Своїм підписом [PERSON] підтвердив факт отримання повної інформації про умови кредитування. Окрім того зазначені умови були доведені до відома відповідача перед укладенням договору, про що свідчить паспорт споживчого кредиту від 25.01.2020 року, в якому також міститься підпис відповідача. (а.с. 7 ) Згідно довідки про збільшення кредитного ліміту за Договором №20115339740 від 25.01.2020, кредитний ліміт останній раз збільшений 03.03.2023 до 47 000,00 грн. (а.с.33). Відповідно до виписки з особового рахунку [PERSON] з 25.01.2020 по 31.03.2024, відповідач активно користується кредитною карткою, використовуючи кредитні кошти (а.с.27-36). Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 20115339740 від 25.01.2020 року станом на 31.03.2024 року склала 80\~126,48грн., з яких: 46\~294,62грн. заборгованість за кредитом; 33\~831,86 грн. заборгованість за процентами, що також\~підтверджується випискою\~з карткового\~рахунку. (а.с.37-39) Відповідачу було направлено письмову вимогу від 31.03.2024 року про виконання зобов`язання перед АТ «ПУМБ» та погашення заборгованості по кредитному договору № 20115339740 від 25.01.2020 року. (а.с. 23) Однак відповідачем вказана вимога проігнорована. За змістом статтей 626, 628 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, в разі прострочення повернення чергової частини позики банк має право вимагати від боржника дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків за користування кредитом. В розумінні Закону України «Про споживче кредитування» (далі Закон), в редакції чинній на день виникнення спірних правовідносин, споживче кредитування це правовідносини щодо надання, обслуговування та повернення споживчого кредиту. За положеннями ч. 2 ст. 8 Закону, для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, підписавши заяву від 01.06.2020 року за №2001603213601 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка є складовою частиною кредитного договору, [PERSON] добровільно погодив такі умови кредитного договору, взяа на себе відповідні зобов`язання. Внаслідок неналежного виконання кредитних зобов`язань у відповідача перед АТ «ПУМБ» станом на 31.03.2024 року виникла кредитна заборгованість у розмірі 80\~126,48 грн., яка складається з: 46\~294,62 грн. заборгованість за кредитом; 33\~831,86 грн. заборгованість за процентами. Жодних доказів щодо сплати грошових коштів за кредитним договором, та які б спростовували зазначений розрахунок заборгованості, відповідач до суду не надав. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог АТ «ПУМБ» та вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь АТ «ПУМБ» заборгованість за кредитним договором № 20115339740 у загальному розмірі 80\~126,48 грн. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, враховуючи приписи статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму понесених ним судових витрату у розмірі 2 422,40 гривень.

Outcome: approved