Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-19 00:00:00

У квітні 2024 року представник позивача [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, у якому зазначив, що рішенням Господарського суду Полтавської області від 28.11.2023, яке залишене без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 20.03.2024 у справі №917/1178/23 з фізичної особи - підприємця [PERSON] на користь акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» стягнуто 1809907,97 грн заборгованості та 27148,62 грн судового збору. У пункті\~70\~постанови Верховного Суду\~України від 05.06.2018 р. у справі №338/180/17 зроблено висновок,\~що у разі припинення підприємницької діяльності фізичною\~особою як її права, так i обов`язки за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як за\~фізичною особою.\~ 21 вересня 2023 року статус фізичної особи-підприємця [PERSON] припинено. Отже, відповідно до положень чинного законодавства у випадку припинення діяльності фізичної особи підприємця, зобов`язання цього суб`єкта господарювання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за ним як за фізичною особою, яка відповідає за їх належне виконання всім своїм майном, на яке може бути звернено стягнення. Таким чином, на день подання позову [PERSON] має перед AT «Полтавагаз» заборгованість відповідно до рішення суду в сумі 1 837 056,59 грн. Із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру lпотеки, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна позивачу стало відомо, що 04 жовтня 2023 року приватним нотаріусом Бєлашом Ю.Д. зареєстровано право власності на нежитлову будівлю (кафе «777») загальною площею 190 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2807250353080) за адресою, [ADDRESS] , земельна ділянка кадастровий номер 5324255100:30:005:0111. Отже 04.10.2023 [PERSON] (Відповідач 1) уклала договір дарування нерухомого майна зі своєю донькою [PERSON] (Відповідач 2). Позивач зазначає, що зустрічна позовна заява про стягнення з [PERSON] заборгованості в розмірі 1 809 907,97 грн. була подана до Господарського суду Полтавської області 21.07.2023 року AT «Полтавагаз» з одночасним надсиланням на адресу [PERSON] 14.09.2023 ухвалою Господарського суду Полтавської області закрито підготовче провадження у справі та призначено до розгляду по суті на 19.10.2023. Копія ухвали надіслана учасникам справи в тому числі i [PERSON] . Будучі обізнаною про наявність у неї невиконаного грошового зобов`язання, [PERSON] відразу після того, як дізналася про подання AT «Полтавагаз» до суду позовну заяву про стягнення заборгованості, здійснила заходи для того, щоб уникнути фактичного стягнення з неї грошових коштів. Тобто, передбачаючи для себе негативні наслідки, у випадку ухвалення на користь AT «Полтавагаз» рішення про стягнення заборгованості, [PERSON] протягом 20 днів після винесення ухвали Господарським судом Полтавської області відчужила належне їй майно шляхом укладання 04.10.2023 року договору дарування земельної ділянки та нежитлового приміщення зі своєю донькою [PERSON] . Відповідно до цього договору дарування відбулася безоплатна передача майна [PERSON] . Станом на 04.10.2023 між AT «Полтавагаз» та [PERSON] були наявні зобов`язальні правовідносини, за якими ФОП [PERSON] заборгувала AT «Полтавагаз» суму коштів, які в подальшому стягнуті. Отже укладення відповідачами оспорюваного правочину та наявність державної реєстрації за [PERSON] права власності на земельну ділянку та нежитлову будівлю (кафе «777») в період наявності боргових зобов`язань, при необхідності звернення стягнення на майно [PERSON] для погашення заборгованості, у даному випадку порушує права та законні інтереси AT «Полтавагаз». Позивач зазначає,\~що упостанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 в справі № 369/11268/16-ц зазначено, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так i інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України. Згідно з правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16-ц, постанові Верховного Суду від 24.07.2019 року у справі N. 405/1820/17, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний. Така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин е фіктивним i може бути визнаний судом недійсним. У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 910/7547/17 зроблено висновок про те, що вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи - стягувача за рахунок майна цього власника може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора. Крім того позивач вказує, що оскільки, спірний договір дарування від 04.10.2023, укладений між відповідачами, AT «Полтавагаз» вважає недійсним, державна реєстрація права власності на земельну ділянку та нежитлове приміщення (кафе «777») підлягає скасуванню. Посилаючись на викладені обставини, положення ЦК України, позивач просить визнати недійсним договір серія та номер 804, виданий 04.10.2023, дарування нерухомого майна, що розташоване на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , а саме: земельної ділянки, площею 0,0308 гектара, кадастровий номер 5324255100:30:005:0111, передана для роздрібної торгівлі та комерційних послуг; нежитлової будівлі (кафе «777»), загальною площею 190,3 кв. м., позначена на плані літ. А-1, будівлі i споруди: ворота «№1», огорожа «№2», вигрібна яма «№3», який посвідчений приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Бєлашом Ю.Д.; скасувати рішення приватного нотаріуса Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Бєлаша Ю.Д. від 04.10.2023 щодо державної реєстрації права власності земельної ділянки площею 0,0308 га, кадастровий номер 5324255100:30:005:0111 та нежитлової будівлі (кафе «777»), розташованої на земельній ділянці, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді від 10.04.2024 у справі відкрите загальне позовне провадження та призначене підготовче засідання на 06 травня 2024 року. 30 квітня 2024 року через підсистему «Електронний суд» до суду від представниці відповідачки [PERSON] адвоката Якимової О.В. надійшов відзив на позовну заяву з додатками, у якій вона зазначила, що правочин від 04 жовтня 2023 року серії НСО № 782420, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Бєлашом Ю.Д., за формою та змістом відповідає вимогам ЦК України та має місце реальне настання правових наслідків, обумовлене ним. Пунктом 7 оспорюваного правочину визначено обов`язок обдаровуваної щодо використання земельної ділянки. Нежитлова будівля, що є предметом оспорюваного правочину використовується новим власником будь-яким чином, що не суперечить законодавству. 10.10.2023 року відносно [PERSON] , Державним реєстратором Виконавчого комітету Решетилівської міської ради до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, було внесено відомості як про фізичну особу-підприємця за № 2010910000000001082. Також представниця відповідачки зазначає, що на момент вчинення правочину 04 жовтня 2023 року серії [NUMBER] , [PERSON] не була боржником в зобов`язанні з кредитором Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» та не мала невиконаного зобов`язання щодо вчинення на користь кредитора жодних дій. Крім того, матеріали справи не містять належного підтвердження того, що позивач звертався до Господарського суду Полтавської області з заявою в розумінні ст. 136 ГПК України про вжиття заходів щодо забезпечення позову, що свідчить про відсутність впевненості в задоволенні зустрічної позовної заяви та відсутність саме невиконаного зобов`язання відповідача на час розгляду справи Господарським судом Полтавської області. Вказує, що посилання позивача, що [PERSON] одразу після того, як дізналася про подання АТ «Полтавагаз» до суду позовної заяви про стягнення заборгованості здійснила заходи для того, щоб уникнути фактичного стягнення з неї грошових коштів, є не підтвердженими матеріалами справи, оскільки про подання зустрічної позовної заяви [PERSON] дізналася та відреагувала в формі відзиву 11.08.2023 року, а оспорюваний правочин вчинено 04.10.2023 року. Перешкод для звернення позивачем до Господарського суду Полтавської області з заявою в розумінні ст. 136 ГПК України не було. Жодних дій зі сторони [PERSON] щодо приховування майна з моменту звернення позивача до Господарського суду Полтавської області не вчинялося. Разом з тим, сам позивач додав до позовної заяви доказ припинення діяльності ФОП [PERSON] . Тобто, сам позивач надав доказ на підтвердження того, що оспорюваний правочин було вчинено правомірно, тобто його дія направлена на реальне настання правової наслідків в розумінні ст. 203 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Позивач, посилаючись на необхідність визнання недійсним правочину від 04 жовтня 2023 року серії НСО № 782420, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Бєлашом Ю.Д., на підставі ст. 234 ЦК України не зазначає в чому полягає його фіктивність. Доказів, які б свідчили, що [PERSON] здійснює свою підприємницьку діяльність чи будь-яку іншу діяльність в приміщенні чи на земельній ділянці, що є предметом оспорюваного правочину, матеріали справи не містять. Всі доводи позовної заяви пов`язують фіктивність правочину, виключно, з періодом його вчинення, без зазначення обставин, встановивши які, можна було б покласти в основу судового рішення висновок про те, що сторони вчинили такий правочин лише для виду, знали заздалегідь, що він не буде виконаний, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним. Безоплатна ж передача майна у власність особам, пов`язаним родинними відносинами, законом не заборонена. Крім того представниця відповідача вважала безпідставним посилання позивача на постанову Верховного Суду від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17, постанову Великої Палати Верховного Суду України від 03.07.2019 року у справі № 369/11268/16-ц та постанову Верховного Суду від 24.07.2019 у справі № 405/1820/17, оскільки правовідносини у наведених справах не є релевантними правовідносинам у даній справі. На підставі вищевикладеного, просила суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та сягнути з позивача судові витрати на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн (т. 1, а. с. 169 - 173). У зв`язку з перебуванням справи в Полтавському апеляційному суді, підготовче судове засідання, призначене на 06 травня 2024 року, було знято з розгляду. Після повернення справи до суду підготовче судове засідання було призначено на 13 серпня 2024 року. 14\~травня 2024\~року до\~суду від\~відповідачки [PERSON] \~надійшов відзив\~на позовну\~заяву у\~якій вона\~не погодилася\~з позовом\~та зазначила,\~що твердження\~позивача у\~позовній заяві\~є надуманими\~та не\~відповідають фактичним\~обставинам і\~вимогам закону.\~Рішенням Господарського\~суду Полтавської\~області від\~28.11.2023\~у справі\~№ 917/1178/23,\~яке залишено\~без змін\~постановою Східного\~апеляційного господарського\~суду від\~20.03.2024\~позов АТ\~«Оператор газорозподільної\~системи «Полтавагаз»\~до ФОП\~ [PERSON] \~було задоволено\~та стягнуто\~на користь\~позивача 1809907,97\~грн.\~При цьому\~відповідачка звертала\~увагу,\~що повний\~текст постанови\~Східного апеляційного\~господарського суду\~складено 01.04.2024.\~ЇЇ паперова\~копія була\~прошита.\~пронумерована,\~засвідчена та\~скріплена печаткою\~суду 05.04.2024,\~про що\~проставлено відповідну\~відмітку на\~останньому аркуші\~постанови,\~тобто наступного\~дня після\~подання позову\~у даній\~справі.\~Однак відповідачкою\~ [PERSON] \~було подано\~касаційну скаргу\~на вказані\~рішення.\~Тобто станом\~на 04.10.2023\~у відповідачки\~ [PERSON] \~не було\~і не\~могло бути\~невиконаних грошових\~зобов`язань перед\~відповідачем,\~оскільки лише\~в разі\~відмови у\~задоволенні касаційної\~скарги заборгованість\~набуте статусу\~«грошового зобов`язання».\~При цьому\~відповідачка посилалася\~на постанову\~Великої палати\~Верховного Суду\~від 19\~червня 2019\~року у\~справі №643/17966/14-ц\~щодо презумпції\~правомірності правочину.\~Також відповідачка\~вказувала,\~що у\~постанові Верховного\~Суду у\~складі Об`єднаної\~палати Касаційного\~цивільного суду\~від 05\~вересня 2019\~року у\~справі №638/2304/17\~зроблено висновок,\~що недійсність\~договору як\~приватно-правова\~категорія,\~покликана не\~допускати або\~присікати порушення\~цивільних прав\~та інтересів\~або ж\~їх відновлювати.\~По своїй\~суті ініціювання\~спору про\~недійсність договору\~не для\~захисту цивільних\~прав та\~інтересів є\~недопустимим. [PERSON] зазначає, що тоді як договір дарування вчинено 04 жовтня 2023 року, тобто за півроку до набрання чинності рішення суду у господарській справі і до винесення остаточного рішення у судовій справі заборгованість за необлікований (донарахований) об`єм природного газу взагалі не може вважатися простроченою, підстав для недійсності, оспорюваності та нікчемності в момент його вчинення не існувало. Відповідачка є особою похилого віку, перебуває на пенсійному обліку, з початку повномасштабного вторгнення рф діяльність кафе нею було зупинена. Вона не мала ніяких заборон для того, щоб припинити свою підприємницьку діяльність і не мала ніяких обмежень щоб використати своє право власності і подарувати нерухоме майно дочці. Посилаючись на викладені обставини, відповідачка просила відмовити у задоволенні позову та зупинити\~провадження у\~даній справі\~до прийняття\~остаточного рішення\~у справі\~№ 917/1178/23\~за позовом\~ФОП [PERSON] \~до АТ\~«ОГС «Полтавагаз»\~про визнання\~незаконним,\~скасування рішення\~та зобов`язання\~вчинити дії\~та за\~зустрічним позовом\~АТ «ОГС\~«Полтавагаз» до\~ФОП [PERSON] \~про стягнення\~1809907,97\~грн (а.\~с.\~188\~-\~195). 24\~червня 2024\~року від\~позивача до\~суду надійшла\~відповідь на\~відзив у\~якій представник\~позивача зазначає,\~що30 травня 2023 року у непобутового споживача ФОП [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , було виявлено несанкціонований газопровід, здійснений прихованими заходами. На підставі даного факту представниками АТ «Полтавагаз» було складено акт про порушення №1 від 30.05.2023, у якому споживачем ФОП [PERSON] було внесено наступні зауваження: «з початку війни кафе не працює, але для приготування їжі військовим змушені були піти на порушення». Тобто, [PERSON] було визнано факт порушення Кодексу ГРМ, що полягає у несанкціонованому відборі природного газу. На підставі цього представниками АТ «Полтавагаз» було припинено (обмежено) розподіл природного газу споживачу ФОП [PERSON] , що підтверджується актом №30-05-1Д від 30.05.2023. За наслідками задоволення акту про порушення складено акт розрахунок №23/23/3 від 06.06.2023 необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості з 30.05.2020 до 30.05.2023 на суму 1809907,97 грн. Головною ознакою грошового зобов`язання є встановлення у ньому обов`язку сплатити гроші. Отже у відповідача виникло грошове зобов`язання перед позивачем, так як відповідачем вчинено порушення Кодексу ГРМ, внаслідок якого здійснюється нарахування необлікованих об`ємів (обсягів) природного газу. Щодо подачі позову позивачем до виготовлення паперової копії постанови Східного апеляційного господарського суду від 20.03.2024 представник позивача зазначає, що АТ «Полтавагаз» має зареєстрований електронний кабінет в ЄСІТС та отримало повний текст цієї постанови через ЄСІТС 01.04.2024. Щодо обраного\~позивачем способу\~захисту представник\~позивача посилався\~на постанову\~Великої Палати\~Верховного Суду\~від 19.01.2021\~у справі\~№916/1415/19,\~постанову Верховного\~Суду від\~16.02.2021\~у справі\~№910/3009/18,\~де зазначено,\~що «спосіб\~захисту порушеного\~права або\~інтересу має\~бути таким,\~щоб у\~позивача не\~виникала необхідність\~повторного звернення\~до суду».\~У постанові\~Верховного Суду\~від 06.10.2020\~у справі\~№910/12787/17\~вказано,\~що «вимоги\~заінтересованої особи,\~яка в\~судовому порядку\~домагається визнання\~правочину недійсним,\~спрямовані на\~приведення сторін\~недійсного правочину\~до того\~стану,\~який саме\~вони,\~сторони,\~мали до\~вчинення правочину.\~Власний інтерес\~заінтересованої особи\~полягає в\~тому,\~щоб предмет\~правочину перебував\~у власності\~конкретної особи\~чи щоб\~сторона (сторони)\~правочину перебувала\~у певному\~правовому становищі,\~оскільки від\~цього залежить\~подальша можливість\~законної реалізації\~заінтересованою особою\~її прав».\~Крім того\~представник позивача\~посилався на\~висновки,\~викладені у\~постанові Верховного\~Суду від\~07.12.2018\~у справі\~№910/7547/17,\~у якому\~зазначено,\~що «зконструкції частини третьої\~статті 13 ЦК України\~випливає, що дії особи, які полягають у реалізації такою особою свого права, однак вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, є формою зловживання правом. Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи-стягувача за рахунок майна цього власника, може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора». Також було здійснено посилання на ряд інших постанов Верховного Суду щодо недобросовісних дій відповідачів. Щодо клопотання відповідача про зупинення провадження представник позивача із посиланням на практику Верховного Суду зазначив, що відповідачем не було обґрунтовано, які саме обставини можуть бути з`ясовані та встановлені під час розгляду справи №917/1178/23 та що мають значення для вирішення справи про визнання договору дарування недійсним та перешкоджають подальшому розгляду справи (т. 1, а. с. 241 245). У судовому засіданні 13 серпня 2024 року представниця відповідачки [PERSON] просила не розглядати клопотання про зупинення провадження у даній справі до прийняття остаточного рішення у справі № 917/1178/23 за позовом ФОП [PERSON] до АТ «ОГС «Полтавагаз» про визнання незаконним, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії та за зустрічним позовом АТ «ОГС «Полтавагаз» до ФОП [PERSON] про стягнення 1809907,97 грн, оскільки Верховним Судом було розглянуто дану справу. Підготовче засідання по справі було проведене 13 серпня 2024 року, справу призначено до судового розгляду на 11 вересня 2024 року. Позиція учасників судового процесу У судовому засіданні засідання 11 вересня 2024 року представниця позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні зазначила, що на момент укладення договору дарування у її матері [PERSON] не було жодного зобов`язання перед позивачем. Вона 20 років працювала в кафе «777», тому після виходу її матері на пенсію було прийнято рішення, що керівництво цим закладом буде передано їй, оскільки брат був мобілізований до ЗСУ. Тому у задоволенні позову просила відмовити. Представниця відповідачки [PERSON] , посилаючись на викладені у відзиві обставини позовні вимоги не визнала та у його задоволенні просили відмовити. Крім того адвокат Якимова О.В. зазначила, що на підтвердження доводів позивача у позові про те, що іншого майна у відповідачки [PERSON] для можливості здійснити погашення заборгованості перед позивачем немає, стороною позивача не було надано жодних доказів щодо наявності іншого майна у відповідачки. Представниця відповідачки [PERSON] адвокат Плохута О.В., посилаючись на викладені у відзиві обставини, у задоволенні позову просила відмовити. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про місце дату та час судового засідання була повідомлена належним чином з огляду на положення ч. 5 ст. 130 ЦПК України (т. 2 , а.с. 51). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Бєлаш Ю.Д. у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового засідання повідомлений належним чином (т. 2, а. с. 34). За клопотанням представниць відповідачів [PERSON] та [PERSON] судове засідання було відкладене на 20 вересня 2024 року для надання їм можливості підготуватися до виступу у судових дебатах. У судовому засіданні засідання 20 вересня 2024 року в судових дебатах сторони та їх представники підтримали свої позиції, висловлені у судовому засіданні засідання 11 вересня 2024 року. Фактичні обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що ухвалою Господарського суду Полтавської області у справі від 10.07.2023 було відкрито провадження у справі №917/1178/23 за позовом фізична особи-підприємця [PERSON] до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз», про\~\~ визнання незаконним, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії (т. 1, а. с. 16). 21 липня 2023 року від Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» до Господарського суду Полтавської області надійшла зустрічна позовна заява до Фізичної особи - підприємця [PERSON] про стягнення 1 809 907,97 грн. вартості необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу (т. 1, а. с. 17). Відповідно до ухвали Господарського суду Полтавської області від 14.09.2023, ухвалою господарського суду Полтавської області від 25.07.2023 суд постановив прийняти зустрічну позовну заяву Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» до Фізичної особи-підприємця [PERSON] про\~\~стягнення 1 809 907,97 грн. до розгляду та об`єднати в одне провадження з первісним позовом у справі № 917/1178/23. Цією ж ухвалою суду було закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду (т. 1, а. с. 18). Рішенням Господарського суду Полтавської області від 28.11.2023 у задоволенні позову Фізичної особи-підприємця [PERSON] до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» про\~\~ визнання незаконним, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії було відмовлено; позов Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» до\~\~Фізичної особи-підприємця [PERSON] про\~\~стягнення 1 809 907,97 грн задоволено та стягнуто з Фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь\~\~Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз»\~1 809 907,97 грн вартості необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу та 27148, 62 грн судового збору (т. 1, а. с. 19 23). Постановою Східного апеляційного господарського суду від 20.03.2024 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця [PERSON] залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Полтавської області від 28.11.2023 у справі №917/1178/23 залишено без змін (т. 1, а. с. 24 31). Як установлено судом з відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 18 червня 2024 року у справі №\~\~917/1178/23 касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця [PERSON] залишено без задоволення, постанову Східного апеляційного господарського суду від 20.03.2024 та рішення Господарського суду Полтавської області від 28.11.2023 у справі № 917/1178/23 залишено без змін. Також позивачем було долучено до позову рахунок вартості необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу №У0000000223 від 06.06.2023 на суму 1\~809\~907, 97 грн (т. 1, а. с. 32) та акт розрахунок № 24/23/3 необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості [PERSON] ФОП, [ADDRESS] (т. 1, а. с. 33 - 37). Відповідно до копії Витягу про державну реєстрацію прав Комунального підприємства «Бюро містобудування та технічної інвентаризації Решетилівського району» [PERSON] належить на підставі свідоцтва про право власності серія та номер [NUMBER] від 01.10.2012 право власності нежитлова будівля (кафе «777»), загальною площею 190,3 кв. м, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] (т. 1, а. с. а. с. 38, 39). Згідно копії\~свідоцтва про\~державну реєстрацію\~фізичної особи\~ підприємця\~серії [NUMBER] \~ [PERSON] \~зареєстрована фізичною особою підприємцем (т. 1, а. с. 44). Відповідно до договору дарування нерухомого майна, укладеного 04 жовтня 2023 року та зареєстрованому в реєстрі за №804, [PERSON] , з однієї сторони (Дарувальник), та [PERSON] , з другої сторони (Обдаровувана), який посвідчений приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Бєлашом Ю.Д., Дарувальник передає обдаровуваному безоплатно нерухоме майно у власність (т. 2, а. с. 33). Відповідно до пункту 2 цього договору нерухоме майно, що відчужується за цим договором є земельна ділянка та нежитлова будівля (кафе «777»), розташована на цій земельній ділянці, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , а саме: - земельна ділянки, площею 0,0308 гектара, кадастровий номер 5324255100:30:005:0111, передана для роздрібної торгівлі та комерційних послуг; - нежитлова будівля (кафе «777»), загальною площею 190,3 кв. м., позначена на плані літ. А-1, будівлі i споруди: ворота «№1», огорожа «№2», вигрібна яма «№3». Дарувальник стверджує, що на момент укладення цього договору нерухоме майно не перебуває під арештом чи забороною, щодо нього не ведуться судові спори, воно не заставлене, у податковій заставі не перебуває, відносно нього не укладено будь - яких договорів про відчуження чи щодо користування з іншими особами (пункт 3 договору). З витягів з Державного реєстру речових прав, сформованих 04.10.2023, установлено, що власником земельної ділянки, площею 0,0308 гектара, кадастровий номер 5324255100:30:005:0111, та нежитлової будівлі (кафе «777», загальною площею 190,3 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору дарування, серія та номер: 804, виданого 04.10.2023 приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Бєлашом Ю.Д., є [PERSON] . Відповідно приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Бєлашом Ю.Д. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 69583663 від 04.10.2023 (т. 2, а. с. а. с. 34, 35). Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців [PERSON] зареєстрована як фізична особа підприємець, види економічної діяльності: 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (основний); 56.10 Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування (т. 1, а. с. 175 176) Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд Частиною 1\~статті 15 Цивільного кодексу України\~передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 202 ЦК України\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно зі статтею 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до змісту статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частинами другою та третьою статті 13 ЦК України встановлено, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Відповідно до частини 4\~статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд у постанові від 24 липня 2019 року у справі №405/1820/17 зазначив, що цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку). Боржник (дарувальник), який відчужує майно на підставі безвідплатного договору на користь своєї матері після пред`явлення до нього позову банку про стягнення заборгованості, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки уклав договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України). Вирішуючи питання про наявність підстав для визнання недійсним правочину внаслідок укладення договору, зміст якого суперечить ЦК України, Верховний Суд врахував, що: 1) відповідач відчужив майно після пред`явлення до нього позову про стягнення заборгованості; 2) майно відчужене на підставі безвідплатного договору; 3) майно відчужене на користь близького родича; 4) після відчуження спірного майна у відповідача відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором. Суд не приймає посилання представниці відповідачки [PERSON] [PERSON] на безпідставність посилання позивача на дану постанову Верховного Суду, оскільки у справі №405/1820/17 боржник (дарувальник)\~відчужив майно\~на підставі\~безвідплатного договору\~на користь\~своєї матері\~(фізичної\~особи)\~після пред`явлення\~до нього\~позову банку\~про стягнення\~заборгованості,\~чим порушив\~майнові інтереси\~кредитора і\~направлений на\~недопущення звернення\~стягнення на\~майно боржника.\~При цьому\~Верховним Судом\~зроблено висновок,\~щобудь-який\~правочин,\~вчинений боржником\~у період\~настання у\~нього зобов`язання\~із погашення\~заборгованості перед\~кредитором,\~внаслідок якого\~боржник перестає\~бути платоспроможним,\~має ставитися\~під сумнів\~у частині\~його добросовісності\~та набуває\~ознак фраудаторного\~правочину.Незважаючи на те, що правовідносини у справі у справі №405/1820/17 та у даній справі не є повністю ідентичними, правові висновки Верховного Суду зроблені у справі №405/1820/17 підлягають до застосування і у даній справі. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц зазначено, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, вважає, що така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним. У Постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року в справі № 755/17944/18 зроблено висновок, що однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої\~статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно частини третьої\~статті 13 ЦК України\~не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Фраудаторним правочином може бути як оплатний (договір купівлі-продажу), так і безоплатний договір (договір дарування), а також може бути як односторонній, так і двосторонній чи багатосторонній правочин. Формулювання критеріїв фраудаторності правочину залежить від того, який правочин на шкоду кредитору використовує боржник для уникнення задоволення їх вимог. Зокрема, але не виключно, такими критеріями можуть бути: момент вчинення оплатного відчуження майна або дарування; контрагент, з яким боржник вчинив оспорювані договори; щодо оплатних цивільно-правових договорів важливе значення має ціна (ринкова, неринкова ціна), і цей критерій має враховуватися (подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.06.2021 у справі №904/7905/16, від 24.11.2021 у справі №905/2030/19(905/2445/19)). Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи - стягувача за рахунок майна цього власника може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора (висновок, викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 910/7547/17). Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги про визнання недійсним договору дарування, посилався на те, що вказаний правочин вчинений з метою уникнення\~відповідачкою [PERSON] у майбутньому звернення стягнення на належне їй на праві власності нерухоме майно на виконання судового рішення про стягнення з нього заборгованості. Суд погоджується з даним твердженням, оскільки після звернення позивача 21 липня 2023 року до Господарського суду Полтавської області із зустрічною позовною заявою до Фізичної особи - підприємця [PERSON] про стягнення 1 809 907,97 грн вартості необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу та постановлення 14 вересня 2023 року ухвали Господарського суду Полтавської області про прийняття зустрічного позову, [PERSON] під час перебування справи в провадженні господарського суду 04 жовтня 2023 року укладала зі своєю донькою [PERSON] договір даруваннянерухомого майна, зареєстрований в реєстрі за №804, та передала їй безоплатно нерухоме майно у власність, що свідчить про умисел обох сторін правочину приховати справжні наміри учасників правочину. Здійснюючи безоплатну передачу нерухомого майна, відповідачка [PERSON] була обізнана про наявність заборгованості перед позивачем на суму 1 809 907,97 грн. Та обставина, що вимога про стягнення заборгованості була сформульована у зустрічній позовній заяві, а не шляхом пред`явлення первісного позову, про що зазначала сторона відповідачів, жодним чином не впливає на вирішення спору у даній справі, оскільки суд вважає, що відповідачка [PERSON] вже могла передбачити негативні наслідки для себе у випадку виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на нерухоме майно. Як було зазначено, однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини 1\~статті 3 ЦК України) й дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Однак обставини даної справи у сукупності свідчать про те, що при укладенні 04 жовтня 2023 року оспорюваного правочину воля сторін не відповідала зовнішньому її прояву та вони не передбачали реального настання правових наслідків, обумовлених вказаним правочином, їх дії вчинені на перехід права власності на нерухоме майно з метою приховання майна від можливого виконання в майбутньому рішення суду про стягнення заборгованості з ФОП [PERSON] . При цьому реєстрація відповідачки [PERSON] як фізичної особи підприємця після передачі їй нерухомого майна, даного висновку суду не спростовує, оскільки те, що договір дарування було укладено після надходження до суду зустрічного позову Акціонерного товариства\~«Оператор газорозподільної\~системи «Полтавагаз»\~про стягнення\~заборгованості та\~прийняття його\~судом до\~розгляду,\~на думку\~суду,\~є ознакою\~того,\~щопершочерговою метою сторін договору було саме уникнення звернення стягнення на нерухоме майно, яке могло мати унаслідок виконання судового рішення. До того ж дана реєстрація не виключає тієї обставини, що він направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника та, відповідно, може бути визнаний недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства. З цих же підстав суд не приймає посилання представниці відповідачки адвоката Якимової О.В. на відсутність доказів того, що у відповідачки [PERSON] відсутнє інше майно для можливості здійснити погашення заборгованості перед позивачем. Враховуючи дату надходження зустрічного позову відповідача у справі № 917/1178/23, дату постановлення Господарським судом Полтавської області ухвали про прийняття зустрічного позову (14 вересня 2023 року) та дату укладення договору дарування (04 жовтня 2023 року),\~саме щодо\~нерухомості,\~яка є\~предметом договору\~дарування,\~відповідачка [PERSON] \~мала намір\~уникнути негативних\~наслідків при\~виконанні можливого\~судового рішення.\~ Крім того суд звертає увагу на те, що відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У свою чергу сторона відповідачів, зазначаючи про безпідставність та недоведеність вказаного вище твердження позивача, не надала жодного доказу на його спростування. Оскільки дії відповідачів були явно недобросовісними та такими, що суперечать загальним принципам цивільного законодавства, то у даному випадку не можна застосувати презумпцію правомірності правочину, про що зазначала представниця відповідачки [PERSON] [PERSON] , посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №643/17966/14-ц. Посилання у відзивах представниці відповідачки адвоката Якимової О.В. та відповідачки [PERSON] на те, що на момент укладання договору дарування [PERSON] не мала жодної заборгованості перед позивачем, оскільки було відсутнє остаточне рішення суду, а саме по собі нарахування заборгованості не свідчить про наявність зобов`язання з її сплати, є необґрунтованими, оскільки у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №369/11268/16-ц висновки Верховного Суду, зокрема, щодо застосування статей\~3,\~16,\~234 ЦК України\~та щодо підстав визнання недійсним договору, вчиненого на шкоду майновим правам кредитора та направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника в рахунок погашення боргу, мають загальних характер та не пов`язують фіктивність правочину (договору дарування) виключно з наявністю судового рішення про стягнення боргу на момент його укладення. У цій постанові зроблено висновок, що цивільно-правовий договір, в тому числі й договір дарування, не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення про стягнення коштів, що набрало законної сили. Така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним. Аналогічна правова позиція викладена в Постановах Верховного Суду від 18 березня 2021 року у справі №185/11584/19 та від 31 березня 2021 року у справі №645/6560/18, за обставинами якої відповідач уклав договір дарування зі своєю матір`ю після звернення позивача з позовом, однак до винесення рішення по даній справі. Суд погоджується з думкою сторони відповідача про те, що правовідносини у справі у справі №369/11268/16-ц та у даній справі не є повністю ідентичними, однак саме з вищезазначених підстав правові висновки Великої Палати Верховного Суду зроблені у справі №369/11268/16-ц слід враховувати і у цій справі. Такий же висновок було зроблено у постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі №210/5879/20 у справі з подібними правовідносинами, де позивачем було Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз». Суд не приймає посилання представниці відповідачки [PERSON] [PERSON] на висновки Верховного Суду, зроблені у постанові від 17 квітня 2019 року у справі №311/2314/16 про те, що до винесення остаточного рішення у судовій справі\~заборгованість за необлікований (донарахований) об`єм природного газу не вважається простроченою, оскільки предметом спору у даній справі є саме визнання договору дарування недійсним і у даній справі судом зроблено висновок, що дії відповідачів були спрямовані на перехід права власності на нерухоме майно з метою приховання майна від можливого виконання в майбутньому рішення суду про стягнення заборгованості з ФОП [PERSON] . До того ж суд вже звертав увагу, що у даному випадку фіктивність договору дарування не пов`язується виключно з наявністю судового рішення про стягнення боргу на момент його укладення. Суд вже звертав увагу, що на момент укладення договору дарування нерухомого майна [PERSON] була вже обізнана про майнові претензії Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» до неї та передбачала можливі негативні наслідки у випадку задоволення судом цих претензій. Відтак її дії були спрямовані на уникнення в майбутньому сплати заборгованості за рахунок цього майна на виконання судового рішення про стягнення грошових коштів, що свідчить про фіктивність вказаних правочинів та їх укладення на шкоду майновим інтересам позивача. Отже, оскільки застосування статей 3, 16, 234 ЦК України щодо підстав визнання недійсним договору, вчиненого на шкоду майновим правам кредитора та направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника в рахунок погашення боргу, мають загальних характер та не пов`язують фіктивність правочину (договору дарування) виключно з наявністю судового рішення про стягнення боргу на момент його укладення, про наявність невиконаного зобов`язання по сплаті заборгованості відповідачці [PERSON] було відомо на момент укладення договору дарування, тому зазначений правочин вчинений з метою уникнення відповідачкою [PERSON] у майбутньому звернення стягнення на належне їй на праві власності нерухоме майно на виконання судового рішення про стягнення з нього заборгованості. Більше того, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 06 жовтня 2022 року у справі № 904/624/19 виходив із обставин укладення фраудаторого правочину навіть до пред`явлення позову про стягнення боргу,\~зазначаючи таке: «…\~договір, який укладений з метою уникнути виконання договору та зобов`язання зі сплати боргу, є зловживанням правом на укладання договору та розпорядження власністю, оскільки унеможливлює виконання зобов`язання і завдає шкоди кредитору. Такий договір може вважатися фраудаторним та може бути визнаний судом недійсним за позовом особи, право якої порушено, тобто кредитора». Таким чином, оскільки судом установлено, що діями відповідачів було порушено майнові інтереси позивача, пов`язані із виконанням рішення суду про стягненням заборгованості, є передбачені законом підстави для визнання договору дарування нерухомого майна, укладеного 04 жовтня 2023 року та зареєстрованому в реєстрі за №804, між [PERSON] та [PERSON] , недійсним. Щодо позовної вимоги про скасування рішення приватного нотаріуса щодо державної реєстрації права власності суд зазначає наступне. Відповідно до частини 3 статті 26 \~ Закону\~України «Про\~державну реєстрацію\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому\~пунктом 1\~частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. З огляду на викладену норму, суд вбачає наявність правових підстав для скасування рішення приватного нотаріуса Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Бєлаша Ю.Д., щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно, прийнятого у зв`язку із укладенням\~\~оспорюваного договору дарування нерухомого майна. Щодо забезпечення позову Ухвалою суду від 05.04.2024 заяву представника Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» Погрібняка С.С. про забезпечення позову задоволено частково та накладено арешт на земельну ділянку площею 0,0308 га з кадастровим номером 5324255100:30:005:0111 та нежитлову будівлю (кафе «777») загальною площею 190,3 кв.м., позначена на плані літ. «А-1», будівлі та споруди: ворота «№ 1», огорода № 2, вигрібна яма № 3, які розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером 5324255100:30:005:0111, з позбавленням права розпорядження нею та відчуження на користь інших осіб без позбавлення права користування [PERSON] . Відповідно до частини 7 статті 158 ЦПК України \~у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Щодо судових витрат Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про судовий збір», судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. З платіжного інструкції № 1633 від 27 березня 2024 року встановлено, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в сумі 6056,00 грн (т. 1, а. с. 15). Вказані кошти зараховані до спеціального фонду Державного бюджету України (т. 1, а. с. 47). Суд зазначає, що у позовній заяві позивач просив стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивача судові витрати. Однак у судовому засіданні під час судових дебатів представниця позивача уточнила, що судові витрати слід стягнути з відповідачів відповідно до положень цивільного процесуального законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. \~ \~ \~ Слід зазначити, що Верховний Суд у постанові від 20 жовтня 2020 року у справі № 520/928/19 зазначив, що питання розподіл судових витрат має компенсаційний характер і є певною мірою відповідальністю кожної зі сторін за вчинення дій, в тому числі процесуальних, під час розгляду справи. Вирішення цього питання є обов`язком суду, яке вирішується за результатами розгляду справи в залежності від того, яке рішення приймається судом. З огляду на викладене, у зв`язку із задоволенням позову Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» у повному обсязі,

Outcome: approved