Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-05 00:00:00

У червні 2024 року позивач [PERSON] , в особі представника Винокурова О.В. , звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] , зареєстрований 19.04.2014 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у місті Донецьку, актовий запис № 116; стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати, які складаються з сплаченого судового збору у розмірі 1211,20 грн, та витрат пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги у розмірі 5000,00 грн. В обґрунтування позову позивач зазначає, що спільне життя між сторонами не склалося, через, що стали виникати постійні конфліктні ситуації та непорозуміння. Також зазначає, що шлюб між сторонами почав носити лише формальний характер. Від шлюбу сторони мають дитину: [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 17.06.2024 відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. У відповідності до ст. 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм правом подання до суду заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У липні 2024 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якій він просив позовну заяву у частині вимог про розірвання шлюбу задовольнити. Позивач в судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена в установленому законом порядку; представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином; подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає необхідним позов задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 19.04.2014 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у місті Донецьку між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб, актовий запис № 116, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у місті Донецьку 19.04.2014. Крім того, судом встановлено, що у сторін є дитина: син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Оболонським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 13.06.2020, актовий запис № 1446. Разом з тим, судом встановлено, що шлюбні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені та спільне господарство не ведеться. При цьому, суд вважає, з урахуванням позиції позивача, відновлення подружніх відносин та збереження сім`ї неможливо. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно пп. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи те, що розлад в сім`ї носить стійкий характер, який виключає відновлення колишніх сімейних відносин, суд вважає, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, у зв`язку із цим приходить до висновку про задоволення позову. Щодо вимог про стягнення судових витрат, які складаються з сплаченого судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. За змістом ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката, згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України, має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. 30.05.2023 року між адвокатом Винокуровим Олександром Вікторовичем та [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги № 259-24 ЦС, відповідно до якого, Винокуров Олександр Вікторович бере на себе зобов`язання здійснити захист, представництво та надати інші види правової допомоги у справі про розірвання шлюбу. Згідно Додаткової угоди до договору про надання правової допомоги № 259-24 ЦС від 30.05.2023 та Акту надання послуг від 15.08.2024 позивач має понести витрати на професійну правничу допомогу адвоката Винокурова Олександра Вікторовича у розмірі 5000,00 грн. Відповідач подав до суду заяву, в якій зазначив, що не підтримує вимогу позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є інвалідом ІІ групи, що підтверджується посвідченням особи з інвалідністю внаслідок війни серії [NUMBER] виданого Управлінням соціального захисту населення Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації 20.04.2022, а отже звільняється від сплати судового збору. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Проте, положеннями статті 142 ЦПК України передбачено порядок розподілу судових витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду. За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічна норма викладена і в ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Таким чином, якщо відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то в судовому рішенні повинно бути вирішено питання про повернення позивачу з державного бюджету половини сплаченого ним судового збору при поданні позовної заяви, а інша половина судового збору покладається на відповідача. Крім того, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Враховуючи викладене, зважаючи на те, що відповідач звільнений від сплати судового збору, оскільки є інвалідом ІІ групи, суд приходить до висновку про відмову у стягненні з відповідача судових витрат, які складаються зі сплаченого судового збору та надання професійної правничої допомоги та наявність підстав для повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову.

Outcome: partial