Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-09 00:00:00

І. Виклад позиції позивача. 05.07.2023 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання незаконним та скасування наказу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у якому просила: - визнати незаконним та скасувати наказ №28-ОП від 10.05.2022 року керівника Філії [PERSON] «Про припинення простою та призупинення дії трудових договорів з працівниками Філії» в частині призупинення дії трудового договору з [PERSON] ; - стягнути з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу починаючи з 11.05.2022 року по день скасування призупинення дії трудового договору; - стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач перебувала в трудових відносинах з відповідачем на посаді провідного бухгалтера-ревізора ХФ ДП «АМПУ» (адміністрація Херсонського морського порту). Наказом начальника Філії [PERSON] від 28.02.2022 року №27-ОП «Про організаційні заходи, пов`язані із введенням воєнного стану» з 08:00 год. 01 березня 2022 року до припинення або скасування воєнного стану в Україні у Філії встановлено простій. Підпунктом 3.1. Наказу дозволено працівникам Філії не перебувати за основним місцем роботи до закінчення простою, а п. 5 наказу доручено головному бухгалтеру нарахування та виплату заробітної плати працівникам Філії за весь період дії простою проводити в розмірі посадового окладу, встановленому в штатному розписі. Відповідно до п.п. 3.2 наказу, залучення працівників Філії до роботи за основним місцем роботи (робочому місця) відбувалося виключно у разі крайньої необхідності, за погодженням або за ініціативи керівника відповідного структурного підрозділу Філії та виключно за умови гарантування безпечних умов роботи. Позивач не припиняла виконувати своїх обов`язків та за можливості з`являлася на роботі. Після деокупації міста Херсона, 19.12.2022 року на месенджер позивачки направлено зображення наказу начальника філії від 15.12.2022 року №53-ОП «Про припинення трудових договорів з працівниками» (з додатком), Повідомлення про заплановане вивільнення, Перелік вакантних посад. 30.12.2022 року позивачу направлено наказ про припинення трудового договору та розрахунковий листок. Так, наказом начальника Філії №221-К від 28.12.2022 року позивача з 29.12.2022 року було звільнено за п. 6 ч. 1 ст. 41 КЗпП України у зв`язку з неможливістю забезпечення працівника роботою, визначеною трудовим договором, у зв`язку зі знищенням (відсутністю) виробничих, організаційних та технічних умов, засобів виробництва або майна роботодавця внаслідок бойових дій, на підставі наказу від 15.12.2022 року №53-ОП «Про припинення трудових договорів з працівниками». Законність звільнення позивачки є предметом розгляду судової справи №521/3046/23. Під час судового розгляду встановлено, в преамбулі наказу від 15.12.2022 року №53-ОП «Про припинення трудових договорів з працівниками» було посилання на наказ від 10.05.2022 року №28-ОП «Про припинення простою та призупинення дії трудових договорів з працівниками Філії». Означений наказ позивач вважає незаконним та таким, що підлягає скасуванню. Зазначає, що наказ не містить фактичні причини призупинення, спосіб обміну інформацією, РНОКПП. Підставою для призупинення дії трудового договору та прийняття наказу є військова агресія проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. Однак позивач вважає, що філія мала можливість надати їй роботу, а вона її виконувати як дистанційно, так і за місцем фактичного знаходження Філії. Попри те, що було прийнято наказ про закриття порту Херсону, Філія продовжувала працювати за адресою: [ADDRESS] , посадовим особам Філії нараховувалася заробітна плата. Звертає увагу, що наказом №27-ОП від 28.02.2022 року простій встановлено і для керівника Філії, а отже він не міг підписувати наказ №28-ОП від 10.05.2022 року. Крім того, всупереч ч. 2 ст. 7 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» та ч. 3 ст. 29 КЗпП України, між сторонами не було домовленостей щодо обміну документами з питань трудових відносин альтернативним шляхом, зокрема шляхом надсилання повідомлень через онлайн месенджер з приватного номеру мобільного телефону або іншими засобами електронної комунікації. У зв`язку з чим, позивач з наказом №28-ОП від 10.05.2022 року не була ознайомлена належним чином. У зв`язку з незаконністю наказу відповідача №28-ОП від 10.05.2022 року, позивач також просить виплатити їй середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 11.05.2022 по 29.12.2023 року включно у розмірі 216\~860,74 грн. За таких обставин, посилаючись на порушення відповідачем законодавства про працю, позивач звернулася до суду з вказаним позовом. ІІ. Виклад позиції відповідача. 29.08.2023 року представник ДП «АМПУ» в особі ХФ ДП «АМПУ» подав відзив на позовну заяву, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі з огляду на наступне. Відповідно до наказів Мінреінтеграції, у період з 01.03.2022 року по 11.11.2022 року Херсонська міська територіальна громада була тимчасово окупована рф. У зв`язку з військовою агресією та неможливістю здійснювати обслуговування суден і пасажирів, проведення вантажних, транспортних та інших пов`язаних з цим видів господарської діяльності, робіт, забезпечення належного рівня безпеки судноплавства, дотримання вимог міжнародних договорів України забезпечення охорони навколишнього природного середовища, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України від «Про введення воєнного стану в Україні», ст. 5 Закону України «Про морські порти України», Порядку відкриття та закриття морських портів, затвердженого постановою КМ України від 11.07.2013 року №495, на підставі подання ДП «АМПУ» від 28.04.2022 року №850/10-01-01/вих., погодженого Державною службою морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України від 28.04.2022 року №357/404/14-22, закрито морські порти Бердянськ, Маріуполь, Скадовськ, Херсон, з дня набрання чинності наказом Мінінфраструктури України від 28.04.2022 року №256 до відновлення контролю над зазначеними морськими портами. Таким чином, враховуючи об`єктивні обставини, а саме окупацію міста Херсон військовими угрупованнями країни-агресора та закриття морського порту Херсон, роботодавець вимушено прийняв рішення про призупинення дії трудових договорів з працівниками ХФ ДП «АМПУ». У зв`язку з втратою контролю над об`єктами, які обліковуються на балансі ХФ ДП «АМПУ», через військову агресію проти України, роботодавець не був взмозі забезпечити позивачу небезпечні для здоров`я та життя умови праці. В період призупинення дії трудового договору з позивачем у ХФ ДП «АМПУ» не запроваджувалася дистанційна робота. Повідомити позивача про призупинення дії трудового договору роботодавець не мав можливості, оскільки позивач перебувала в окупованому місті Херсоні, а відділення поштового зв`язку не працювали, що виключало можливість надсилання наказу. Вважає необґрунтованими також вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, адже позивач була позбавлена можливості працювати не з вини роботодавця, а через військову агресію проти України. ІІІ. Виклад позиції третьої особи 02.08.2023 року представник Професійної спілки робітників морського транспорту України подав пояснення на позовну заяву, у яких підтримав доводи позивача. Повідомив, що позивач є членом профспілки та перебуває на обліку в Первинній профспілковій організації ХМТП (яка є організаційною ланкою ПРМТУ). На підставі наказу відповідача №28-ОП від 10.05.2022 року, з 11.05.2022 року з абсолютною більшістю працівників (включаючи позивача) було призупинено дію трудового договору до відновлення можливості виконувати ними роботу, але не пізніше наступного дня після припинення або скасування воєнного стану в Україні. З оскаржуваного наказу незрозуміло на підставі яких саме умов з працівниками призупиняється дія трудових договорів. Наявність самої лише військової агресії проти України та закриття морських портів не передбачають автоматичне право роботодавця призупинити трудові договори з працівниками. Вбачається, що роботодавець навіть не отримав інформації у позивача щодо наявності чи відсутності в неї можливості виконувати її трудові функції, оскільки якщо працівник може та хоче продовжувати працювати призупинятися дія трудового договору не може. Крім того, позивачу не була запропонована можливість перевестися на іншу роботу як за час перебування у простої, так і при зупиненні дії трудового договору, хоча у роботодавця така можливість була. Зазначає, що одноособове рішення відповідача призупинити трудовий договір з працівниками безумовно погіршило їх становище в питаннях оплати праці, тому таке рішення мало прийматися виключно за погодженням з профспілковою стороною, після проведення попередніх консультацій, однак цього не було зроблено. Вважає, що законних підстав для припинення простою та призупинення трудових договорів з працівниками не було. Крім того, правовий режим простою передбачає зупинення роботи працівника, а тому керівник ХФ ДП «АМПУ» не мав права перебуваючи на простої видавати будь-які накази (розпорядження), у тому числі щодо призупинення дії трудового договору з позивачем. Оскільки недбале ставлення відповідача до оформлення трудових правовідносин з працівниками призвело до порушення їх прав, вважає правомірними вимоги щодо виплати позивачці середнього заробітку за час вимушеного прогулу. ІV . Процесуальні дії суду у справі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 07.07.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб. Одночасно, учасникам справи було направлено ухвалу суду про відкриття провадження. 02.08.2023 року представник Професійної спілки робітників морського транспорту України подав пояснення на позовну заяву. 29.08.2023 року представник ДП «АМПУ» в особі ХФ ДП «АМПУ» подав відзив на позовну заяву. 11.09.2023 року представник позивача [PERSON] адвокат Мамонтов Д.О. подав клопотання про перехід від спрощеного провадження до загального з викликом. 06.08.2024 року позивач [PERSON] подала клопотання про перехід від спрощеного провадження до загального з викликом. 15.08.2024 року представник ДП «АМПУ» подав заперечення проти розгляду справи в порядку загального позовного провадження. Відповідно до ч. 5ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 10.09.2024 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача та його представника про перехід від спрощеного провадження до загального з викликом. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. V. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. Позивач [PERSON] з 01.03.2018 року прийнята на посаду провідного бухгалтера-ревізора (відділи (підрозділи, посади) підпорядковані начальнику філії) ХФ ДП «АМПУ» (адміністрація Херсонського морського порту). Згідно п. 1.3 посадової інструкції провідного бухгалтера-ревізора, затвердженої Начальником ХФ ДП «АМПУ» (адміністрації Херсонського морського порту), провідний бухгалтер-ревізор призначається, переміщується та звільняється наказом начальника ХФ ДП АМПУ (Адміністрації Херсонського морського порту) за погодженням із службою внутрішнього фінансового контролю (СВФК) апарату управління ДП АМПУ. Наказом начальника ХФ ДП «АМПУ» від 28.02.2022 року № 27-ОП «Про організаційні заходи, пов`язані з введенням воєнного стану в Україні» встановлено початок простою для працівників Філії (включаючи позивача [PERSON] та керівника Філії [PERSON] ) з 01.03.2022 року до припинення або скасування воєнного стану в Україні. Відповідно до наказу начальника ХФ ДП «АМПУ» від 10.05.2022 року №28-ОП «Про припинення простою та призупинення дії трудових договорів з працівниками Філії» у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи, з 11.05.2022 року призупинена дія трудових договорів з працівниками філії (за переліком до наказу) до відновлення можливості виконувати ними роботу, але не пізніше наступного дня після припинення або скасування воєнного стану в Україні. До переліку працівників з якими призупинено дію трудового договору включено [PERSON] 29.12.2022 року позивача звільнено з посади провідного бухгалтера-ревізора (відділи (підрозділи, посади) підпорядковані начальнику філії) ХФ ДП «УМПУ» (адміністрація Херсонського морського порту) за п. 6 частини 1 статті 41 КЗпП України у зв`язку з неможливістю забезпечення працівника роботою, визначеною трудовим договором, у зв`язку із знищенням (відсутністю) виробничих, організаційних та технічних умов, засобів виробництва, майна роботодавця внаслідок бойових дій. Відповідно до довідки первинної профспілкової організації Херсонського морського торговельного порту Професійної спілки робітників морського транспорту України від 15.03.2023 року №28/09-12, [PERSON] станом на дату звільнення перебувала на обліку в профспілці. VІ. Оцінка Суду. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). При вирішенні цивільного спору суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. КЗпП України регулює трудові відносини всіх працівників (ст. 1 КЗпП України). Ст. 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності. За статтею 4 КЗпП України законодавство про працю складається з цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Пунктом 2 Прикінцевих положень КЗпП України, чинного на час спірних правовідносин, передбачено, що під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У подальшому, воєнний стан неодноразово продовжувався і діє по нині. Стаття 64 Конституції України передбачає, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40,47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61,62, 63 Конституції України. Отже, Конституція України надає можливість в умовах воєнного стану встановлювати окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень, зокрема, щодо прав, передбачених статтею 43 Конституцією України, яка гарантує, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. 24.03.2022 року набрав чинності Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Статтею 1 вказаного Закону (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) зазначено, що він визначає особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану». На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом. Відповідно до статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» призупинення дії трудового договору це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором. Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин. Про призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб. Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України. Наведена спеціальна норма права надає роботодавцю право тимчасово призупинити дію трудового договору з працівником у разі неможливості у зв`язку із військовою агресією проти України забезпечити працівника роботою. Водночас таке право не є абсолютним. Для застосування цієї норми права роботодавець має перебувати в таких обставинах, коли він не може надати працівнику роботу, а працівник не може виконати роботу. Зокрема, у випадку, якщо необхідні для виконання роботи працівником виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва знищені в результаті бойових дій або їх функціювання з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин є неможливим, а переведення працівника на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці неможливо. Подібний висновок викладено у постановах КЦС у складі ВС від 21.06.2023 року у справі №149/1089/22, від 08.05.2024 року у справі №359/5261/22, від 22.05.2024 року у справі №755/10764/22. Як на підставу для призупинення дії трудового договору, у тому числі з [PERSON] , відповідач в оскаржуваному наказі посилався на військову агресію проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. Однак, враховуючи посадові обов`язки провідного бухгалтера-ревізора, обставин неможливості забезпечити позивача роботою відповідач не довів та не зазначив яким чином сам лише факт військової агресії впливає на можливість виконання позивачкою роботи, та відповідно відсутність такої у роботодавця. В той же час, за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ХФ ДП «АМПУ» (адміністрація Херсонського морського порту) код ЄДРПОУ 38728533, в процесі припинення не перебувала станом на 10.05.2022 року. Відповідно до наданої профспілковою організацією інформації, як на час видачі оспорюваного наказу про призупинення дії трудового договору, так і на час розгляду справи, ХФ ДП «АМПУ» здійснювало свою діяльність, у тому числі приймало участь у державних закупівлях. Трудові відносини відповідач призупинив не з усіма працівниками. Причини застосування до працівників при призупенні дії трудового договору вибіркового принципу відповідач не обґрунтував. Даних про те, що у відповідача відбулось скорочення чисельності чи штату працівників у зв`язку зі змінами в організації праці матеріали справи не містять. Отже, роботодавець ХФ ДП «АМПУ» не довів, що у зв`язку із збройною агресією рф проти України він був позбавлений можливості надати позивачу роботу за укладеним із ним трудовим договором, а останній не мав змоги виконувати свої трудові обов`язки. Суд також погоджується з доводами позивача, що начальник ХФ ДП «АМПУ» [PERSON] на час прийняття оскаржуваного наказу про призупинення дії трудового договору з позивачем, перебував у простої, а відтак не міг прийняти та підписати оскаржуваний наказ. Відповідно до ст. 34 КЗпП України простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. Оскільки у простої керівник не може ухвалювати рішення та підписувати документи, начальник ХФ ДП «АМПУ» [PERSON] не мав повноважень видавати накази та підписувати їх, перебуваючи у простої. Таким чином, призупинення дії трудового договору з позивачкою на підставі наказу №28-ОП від 10.05.2022 року є незаконним та підлягає скасуванню. Стаття 43 Конституції України гарантує право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. У КЗпП України відсутня норма права, яка б у цій ситуації регулювала питання виплати середнього заробітку за час незаконного призупинення дії трудового договору, так як це не є ні простоєм, ні звільненням працівника. Водночас частиною дев`ятою статті 10 ЦПК України передбачено, що якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Згідно з частиною другою статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Середній заробіток за частиною другою статті 235 КЗпП України за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин, оскільки особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах. Враховуючи, що незаконні дії відповідача позбавили [PERSON] можливості працювати та призвели до порушення її конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю, застосуванню до спірних правовідносин підлягає норма частини другої статті 235 КЗпП України, яка регулює подібні за змістом відносини. Такий висновок суду узгоджується з висновком КЦС у складі ВС у постановах від 21.06.2023 року в справі №149/1089/22, від 31.01.2024 року в справі №161/8196/22, від 27.03.2024 року №753/12518/22. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин)). Згідно з пунктом 5 розділу IV Порядку № 100 основною для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника. Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Порядку № 100 середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо у працівника відсутній розрахунковий період, то середня заробітна плата обчислюється відповідно до абзаців третього-п`ятого пункту 4 цього Порядку, а саме з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. З наведеного можна зробити висновок про те, що якщо працівник протягом останніх чотирьох календарних місяців, що передують місяцю, у якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, не відпрацював жодного робочого дня, у нього відсутній розрахунковий період, тому середня заробітна плата в такому випадку обчислюється виходячи з посадового окладу. Водночас, якщо в розрахунковому періоді є хоча б один повний відпрацьований день, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за такий робочий день. При цьому простій - це час протягом якого працівник не працює. Оплата простою не з вини працівника є платою за невідпрацьований час і входить до фонду додаткової заробітної плати. Як зазначено в пункті 2 розділу ІІ Порядку № 100, час, протягом якого працівник згідно із законодавством не працював і за ним не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду. Також при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (абзац другий пункту 4 розділу ІІІ Порядку № 100). Отже, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці час простою не враховується, навіть у разі збереження під час простою за працівником середнього заробітку. Установлено, що дію трудового договору з позивачем було призупинено з 11 травня 2022 року. Тобто, розрахунковим періодом є лютий-січень 2022 року коли позивач не перебувала в простої. За даними Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Форми ОК-5 та ОК-7) середньоденна заробітна плата позивачки за останні два календарні місяці роботи, що передували дню звільнення, складає 1036,39 грн. = 23\~304,60 грн. + 27\~644,60 грн./ 39. Час вимушеного прогулу [PERSON] з 11.05.2022 року по дату звільнення 29.12.2023 року становить 166 робочих днів. У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Таким чином при визначенні суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд виходить з наступного розрахунку: 166 (кількість робочих днів за період вимушеного прогулу) х 1\~036,39 грн. (середньоденний заробіток позивача за останні два календарні місяці роботи, що передували його звільненню) = 216\~860,74 грн. Розрахунок проведено без утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів. Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. VІІ. Заходи забезпечення позову (заяви). Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. VІІІ. Розподіл судових витрат. Частиною першою ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з пунктом 1 частини 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Враховуючи положення законодавства, судовий збір в сумі 1073,60 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави, так як позивач при подачі позовної заяви звільнена від його сплати на підставі закону. На підставі викладеного,

Outcome: approved