Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-09 00:00:00

що позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом. Позов обґрунтовує тим, що [INFO] помер його дід, [PERSON] . За життя, 01.07.1999 [PERSON] склав заповіт, яким заповів йому все належне своє майно. Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Тихан О.М. та зареєстрований в реєстрі за № Д-555. Згідно із свідоцтвом про право власності, виданим на підставі рішення виконкому Калуської міської ради від 25.03.1981 р. № 50/3, [PERSON] належав житловий будинок в [ADDRESS] (на даний час [ADDRESS] , відповідно до довідки № 03-03/625 від 12.11.2018). 28.05.2024 він звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак нотаріус листом № 305/02-14 від 14.06.2024 відмовила йому у видачі свідоцтва, у зв`язку з тим, що він у встановлений законом строк не прийняв спадщину після смерті [PERSON] . Вищезазначена відмова перешкоджає реалізації мого права на спадкування за заповітом, з огляду на наступне. Строк для прийняття спадщини він не пропустив, оскільки вступив в управління та володіння спадковим майном. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22.07.2024 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Позивач у підготовче засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує повністю. Відповідач у підготовче засідання не з`явився, подав заяву про визнання позову, справу просить розглянути за його відсутності. Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч.2 ст.247 ЦПК України). Згідно із ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши наявні в матеріалах докази, приходить до таких висновків. 1 липня 1999 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу Тихан О.М., реєстровий номер Д-555, яким все своє майна заповів [PERSON] [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть № [NUMBER] від 05.08.2002. На час смерті йому на праві власності належав індивідуальний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Право власності спадкодавця на зазначене нерухоме майно підтверджується наявною в матеріалах справи копією дублікату, виданого 25.10.2002, свідоцтва про право власності на житловий будинок від 14.05.1981, яке містить реєстраційний напис про реєстрацію права власності. Як вбачається з довідки від 12.11.2018 № 03-03/625 відділу в справах архітектури та містобудівного кадастру Калуської міської ради, найменування вулиці і номер будинку змінено на Орищака, 10. Паспортом позивача і будинковою книгою підтверджується, що він з 14.11.2001 зареєстрований і проживає по [ADDRESS] . Таким чином, судом достовірно встановлено, що позивач вступив в управління та володіння спадковим майно, що також визнає і відповідач. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 145/797/15-ц вказала, що у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. У частині першій та другій статті 549 ЦК УРСР зазначено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Аналіз змісту статей 548, 549 ЦК УРСР свідчить, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Діями спадкоємця, що свідчать про прийняття ним спадщини є: 1) фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном; 2) подача державну нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини. У постанові Верховного Суду України від 06 лютого 2013 року у справі № 6-167цс12 зроблено висновок, що «відповідно до статей 524, 529 ЦК УРСР, чинного на час відкриття та оформлення спадщини після смерті [PERSON], спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Спадкоємцями за законом першої черги є, в рівних частках, діти та дружина померлого. Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно з положеннями статей 549, 554 ЦК УРСР визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Якщо спадкодавець заповідав усе своє майно призначеним ним спадкоємцям, то частка спадщини, яка належала б спадкоємцеві, який відпав, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними в рівних частках. Відповідно до статті 553 ЦК УРСР спадкоємець за законом або за заповітом в праві був відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважалося, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини. Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом було правом спадкоємця й залежало виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину». Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved