Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-18 00:00:00

позивач та його представник звернулися в суд з позовом до Нижньоворітської сільської ради Мукачівського району, третя особа Воловецька державна нотаріальна контора про визнання права власності на майно за померлим [PERSON] . Позов мотивовано тим, що [INFO] помер брат позивачки [PERSON] .. Після смерті брата залишилося майно: будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою - [ADDRESS] , що знаходиться на земельній ділянці орієнтовною площею 0,07 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарський будівель та споруд за адресою [ADDRESS] , що підтверджується з випискою з погосподарської книги села Латірка №123 від 26.07.2024, яка видана Нижньоворітською сільською радою Мукачівського району та земельна частка (пай) розміром 1,15 умовних кадастрових гектарів, що розташована на території Колгоспу «Латориця» у с. Біласовиця Воловецького району, Закарпатської області, виданого [PERSON] на підставі рішення Воловецької райдержадміністрації від 11 червня 1997 року №279, що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) №0021978 від 17.06.1997 року. Позивачка є єдиним спадкоємцем другої черги. Спадкоємці першої черги відсутні. На випадок смерті [PERSON] заповіту не залишав. Після смерті брата, позивачка право власності на спадкове майно не оформила через похилий вік, відсутність коштів та загальний стан здоров`я, так як не мала змоги прийти до приміщення нотаріуса. Оскільки позивачка вважала себе спадкоємцем, то звернулася за виготовленням технічного паспорта на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Після виготовлення технічного паспорта на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та з метою оформлення спадкового майна, позивачка звернулася до державного нотаріуса Воловецької державної нотаріальної контори, де їй було усно відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки після смерті брата спадщину не прийняла. Ухвалою судді від 22.08.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 10.09.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу сулового розгляду . Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, скерували до суду заяву заяву про розгляд справи у їх відсутності, позов підтримують повністю та просять такий задовольнити. Представник відповідача Нижньоворітської сільської ради Мукачівського району у судове засідання також не з`явився, однак звернувся до суду із заявою, в якій просить справу розглядати у відсутності представника сільської ради Мукачівського району за наявними в матеріалах справи документами. Третя особа завідувач Воловецької державної нотаріальної контори В.Т. Дідренцел на розгляд справи також не з?явилась, скерувавши до суду заяву про розгляд справи без її участі. У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень, викладених у ст. ст.13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим цивільного процесуального кодексу відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.55 Конституції України та ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідну до ст.16 ЦК України визнання права с одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 08.05.2023. Як вбачається із довідки Нижньоворітської сільської ради Мукачівського району №151 від 12.05.2023, останнє місце реєстрації (проживання) [PERSON] , який помер [INFO] було за адресою - [ADDRESS] . Відповідно до довідки Нижньоворітської сільської ради Мукачівського району №152 від 12.05.2023, вбачається, що на день смерті [PERSON] , в будинку за адресою: [ADDRESS] , був зареєстрований тільки він. Після смерті брата залишилося майно: будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою - [ADDRESS] , що знаходиться на земельній ділянці орієнтовною площею 0,07 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарський будівель та споруд за адресою [ADDRESS] , що підтверджується з випискою з погосподарської книги села Латірка №123 від 26.07.2024, яка видана Нижньоворітською сільською радою Мукачівського району та земельна частка (пай) розміром 1,15 умовних кадастрових гектарів, що розташована на території Колгоспу «Латориця» у с. Біласовиця Воловецького району, Закарпатської області, виданого [PERSON] на підставі рішення Воловецької райдержадміністрації від 11 червня 1997 року №279, що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) №0021978 від 17.06.1997 року. Судом встановлено, що позивачка є єдиним спадкоємцем другої черги. Спадкоємці першої черги відсутні. На випадок смерті [PERSON] заповіту не залишав. Позивачка звернулася до державного нотаріуса Воловецької державної нотаріальної контори, де їй було усно відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки після смерті брата спадщину не прийняла. Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Статтею 1217 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері - стаття 1262 ЦК України. Факт перебування в родинних відносинах померлого спадкодавця та позивача підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 09.12.1971 року та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 10.12.1954 року. [PERSON] перебуває у шлюбі з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 14.05.1963 року. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Судом встановлено, шо після виготовлення технічного паспорта на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та з метою оформлення спадкового майна, позивачка звернулася до державного нотаріуса Воловецької державної нотаріальної контори, де їй було усно відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки після смерті брата спадщину не прийняла. У відповідності до ч.5ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Вказані обставини свідчать про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача та її представника, у зв`язку з тим, що права позивача щодо володіння, користування та розпорядження спадковим майном порушуються, а тому підлягають захисту відповідно до ст. 392 ЦК України, оскільки не визнаються органом, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника. Якщо у разі смерті власника нерухомого майна первинна реєстрація прав власності на яке не була проведена і право встановлювальний документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Крім того, згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Беручи до уваги, що позивачка, як спадкоємець за законом, має право на набуття всіх прав, після смерті спадкодавця, а також те, що вона має право на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, однак не змігла його отримати з незалежних від неї причин. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних i кримінальних справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Згідно з висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 30.01.2013 в справі №6-168цс12 майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Пунктом 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 16.05.2013 №24-753/0/4-13, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦКУкраїни). Вимогами ст. 392 ЦК України та наданих до неї роз`яснень у листі ВССУ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визначено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Окрім того, у згаданому листі зазначено, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Отже, якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Законодавцем встановлений певний порядок набуття права власності на нерухоме майно в порядку спадкування - нотаріальний порядок. Лише у випадку неможливості оформлення права власності на спадщину в нотаріальному порядку, спадкоємець має право на судовий захист свого невизнаного, оспорюваного чи порушеного права. Отже, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи наведене, слід визнати право власності позивача в порядку спадкування за законом на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою - [ADDRESS] , загальною площею 65,08 м.кв., житловою площею 36,58 м.кв. та на земельну частку (пай) розміром 1,15 умовних кадастрових гектарів, що розташована на території Колгоспу «Латориця», с. Біласовиця, Воловецького район, Закарпатської області, виданого [PERSON] на підставі рішення Воловецької райдержадміністрації від 11 червня 1997 року № 279, сертифікат на право на земельну частку (пай) №0021978 від 17.06.1997 року, в порядку спадкування за померлим братом [PERSON] , [INFO] . Судові витрати в справі слід покласти на позивача, оскільки рішення ухвалено в її інтересах. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved