Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-19 00:00:00

25 січня 2024 року до суду надійшла вказана позовна заява в якій позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за заявою-договором №2886012-038 про надання кредиту готівкою на власні потреби від 03.02.2022 року станом на 14.01.2024 року в сумі 184 723,61 грн. та судові витрати. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі заяви-договору №2886012-038 про надання кредиту готівкою на власні потреби від 03.02.2022 року, укладеного між Акціонерним товариством «Таскомбанк» та відповідачем [PERSON] , останньому було надано кредит в сумі 147 600,00 грн. терміном на 60 місяців зі сплатою 0,01% річних та комісії за обслуговування кредитної заборгованості 1,9% щомісячно. Як зазначає позивач, він належним чином виконав умови договору та перерахував кошти на поточний рахунок відповідача. В той же час відповідач не виконує належним чином умов договору в частині повернення кредиту та сплати відсотків за користування коштами, а тому позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості, яка станом на 14.01.2024 року становить: 142 642,27 грн. - заборгованість за кредитом; 42 081,34 грн. - заборгованість за відсотками, а загальна сума заборгованості складає 184 723,61 грн. В судове засідання представник позивача не з`явився, в позові просив розглядати справу у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив, відзив на заявлені вимоги до суду не направив. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних матеріалів за згодою представника позивача. Представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, як зазначено в позові. А тому на підставі положень статей 223 та 280 ЦПК України суд ухвалив про подальше слухання справи у відсутність сторін та заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.02.2022 року АТ «Таскомбанк» (далі - Банк) та [PERSON] (далі - Позичальник) підписали заяву-договір про надання споживчого кредиту №2886012-038. В заяві [PERSON] просив надати йому кредит на власні потреби: сума кредиту 147 600,00 грн., строк кредиту 60 місяців, проценти за користування кредитом 0.01 % річних, комісія за обслуговування кредиту 1.9 % щомісячно, спосіб надання кредитних коштів: кредитні кошти перераховуються на поточний рахунок № [NUMBER] . В розділі 2 заяви-договору [PERSON] підтвердив, що на момент підписанням цієї заяви попередньо ознайомлений у письмовій формі з умовами та правилами надання споживчого кредиту в тому числі вартістю споживчого кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, інформацією про загальну вартість споживчого кредиту з урахування реальної процентної ставки та загальними витратами за споживчим кредитом, а також з будь-якою іншою інформацією, надання якої вимагає законодавство України, в тому числі інформацією, надання якої передбачене нормативними документами Національного банку України, які йому роз`яснені, зрозумілі, не потребують додаткового тлумачення та з якими цілком згодний. Згідно розділу 5 заяви-договору, для виконання зобов`язань позичальника за цією заявою-договором банк відкриває рахунок для зарахування коштів, спрямованих на погашення будь-якої заборгованості за цією заявою-договором, [NUMBER] в АТ «Таскомбанк». Додатком до заяви-договору №2886012-038 від 03.02.2022 року є графік платежів з обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, підписаний [PERSON] , згідно якого комісія за обслуговування кредитної лінії в розмірі 2 804,40 грн. нараховується щомісячно. Крім того, 03.02.2022 року [PERSON] підписав паспорт споживчого кредиту за продуктом «Зручна готівка Максимум», в якому зазначена інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит. До укладення кредиту, а саме 03.02.2022 року, [PERSON] звертався до АТ «Таскомбанк» із заявою-анкетою на оформлення банківських продуктів, в якій ним обрано банківський продукт під назвою «Зручна готівка Максимум», зазначено строк кредитування 60 місяців, цільове використання - купівля товарів. Підписуючи дану заяву-анкету на оформлення банківських продуктів, [PERSON] просив банк надати йому послуги/продукти на умовах та в порядку, передбаченому в цій заяві-анкеті та в договірних документах, що підписуються для оформлення відповідних послуг (продуктів), укласти з ним договори на оформлення відповідних банківських продуктів/послуг; здійснювати кредитування на загальних умовах кредитування, що погоджені з ним та зазначені в договірних документах. Банк виконав свої зобов`язання по вказаному договору, перерахувавши [PERSON] грошові кошти на рахунок [NUMBER] в АТ «Таскомбанк» у розмірі 147 600,00 грн., що підтверджується випискою по особовому рахунку відповідача за період з 03.02.2022 року по 14.01.2024 року. Верховним Судом в постанові від 16 вересня 2020 року в справі №200/5647/18 (провадження №61-9618св19) сформульовано правовий висновок, згідно якого доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту. Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами( з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положенням статті 611 Цивільного кодексу України, визначено правові наслідки порушення зобов`язання. Так, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Отже, отримання відповідачем кредитних коштів, часткове погашення кредиту та наявність заборгованості за кредитним договором підтверджено належними та допустимими доказами, на підставі яких суд приходить до висновку, що у позивача, як кредитора, в зв`язку з неналежним виконанням відповідачем, як позичальником, умов кредитного договору, виникло право на захист свого порушеного права шляхом стягнення з відповідача на свою користь заборгованості за кредитним договором. Однак, згідно розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором №2886012-038 від 03.02.2022 року станом на 14.01.2024 року, наданого АТ «Таскомбанк», в останньому наявні розбіжності, а саме в таблицях, де розраховано заборгованість по кожному місяцю зазначено, що заборгованість відповідача становить: 142 642,27 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 15,34 грн. - заборгованість по відсоткам; 42 066,00 грн. - заборгованість з комісії, натомість у підсумковій таблиці вказано, що заборгованість відповідача становить 184 723,61 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту (в тому числі прострочена) 142 642,27 грн., заборгованість по процентам (в тому числі прострочених) 15,34 грн., заборгованість по щомісячних процентах (в тому числі прострочених) 42 066,00 грн. Крім того, як вбачається з повідомлення-вимоги, направленої відповідачу, АТ «Таскомбанк» вимагало у [PERSON] достроково повністю повернути кредит, а саме: заборгованість по кредиту станом на 10.10.2023 року, яка становить: 142 642,27 грн. - основного боргу (в т. ч. прострочений); 15,34 грн. - строкової заборгованості за відсотками (в т. ч. прострочена); 42 066,00 грн. - строкової комісії (в т. ч. прострочена). За положеннями ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Положеннями ч. 6 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції станом на час укладення кредитного договору) передбачено, що споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені у договорі про споживчий кредит. Згідно умов заяви-договору №2886012-038 від 03.02.2022 року про надання кредиту готівкою на власні потреби сторони погодили стягнення щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості, разом із тим, позивач у своїх позовних вимогах не просив суд стягнути з відповідача заборгованість за комісією. Підстави позову АТ «Таскомбанк» під час розгляду справи не змінювались, представник в судові засідання не з`являвся, не надав пояснення щодо зазначених обставин, хоча суд неодноразово викликав представника в судове засідання для надання пояснень щодо розрахунків заборгованості. Частина 1 статті 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками в розмірі 42 066,00 грн. та про відмову в позові в цій частині. Таким чином судом встановлено, що позивачем виконані умови Договору в повному обсязі, однак відповідач свої зобов`язання по зазначеному Договору належним чином не виконав та грошові кошти не повернув, що призвело до утворення заборгованості по кредиту в загальній сумі 142 657,61 грн., з яких: 142 642,27 грн. - заборгованість за кредитом; 15,34 грн. - заборгованість за відсотками, що є доведеною та такою, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені останнім судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial