Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-17 00:00:00

У листопаді 2023 року ТОВ «ВЕЛЛФІН» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивував тим, що ТОВ «ВЕЛЛФІН» є фінансовою установою, внесеною до Реєстру фінансових установ, предметом діяльності якої є надання грошових позик на умовах строковості, зворотності, платності. Порядок отримання та надання позики регламентується Правилами надання грошових коштів у вигляді позики, затверджених наказом директора ТОВ «ВЕЛЛФІН» № 60 від 30 грудня 2020 року, які розміщені на офіційному веб-сайті. 06 лютого 2022 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та відповідачем був укладений договір про споживчий кредит № 1840028, відповідно до якого товариство надало відповідачу грошові кошти в сумі 8000 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а останній зобов`язався повернути кошти та сплатити проценти, нараховані за користування позикою. 08 березня 2022 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та відповідачем було укладено додаткову угоду № 1 до договору про споживчий кредит № 1840028, відповідно до якої сторони дійшли згоди внести зміни до п. 1.1. договору у розділ «Предмет Договору», згідно якого останньому надано у позику грошові кошти у сумі 8000 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, зазначені у п. 1.5 цього договору та в п. 1.3 договору у розділ «Термін дії договору», згідно якого строк дії договору становить 60 днів, але в будь-якому випадку до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором. Позичальник також зобов`язується повернути заборгованість за відсотками та простроченими відсотками, у разі наявності, у загальній сумі 3192 гривні, які він повинен був сплатити у строк до 08 березня 2022 року. Позивачем у порядку п. 2.4. договору на картковий рахунок відповідача була перерахована сума позики в розмірі 8000 гривень, що підтверджується повідомленням № 215/11 від 07 листопада 2023 року ТОВ «Платежі Онлайн», яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів. Умовами п. 2.5.1 договору позики передбаченого обов`язок відповідача сплатити на користь позивача проценти за користування позикою на наступних умовах: 1,33 процентів від суми позики, але не менше ніж 50 гривень за перший день користування позикою; 1,33 процентів від суми позики щоденно за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п. 2.3 цього договору. Незважаючи на взяті на себе зобов`язання, відповідач борг не повертає, тому товариство змушено звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість, яка утворилась станом на 07 листопада 2023 року, у сумі 20667 гривень, що складається з: - 5000 гривень - основний борг; - 15667 гривень - заборгованість за відсотками. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 23 листопада 2023 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений строк до суду не подав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що ТОВ «ВЕЛЛФІН» є фінансовою установою, внесеною до Реєстру фінансових установ, предметом діяльності якої є надання грошових позик на умовах строковості, зворотності, платності. Порядок отримання та надання позики регламентується Правилами надання грошових коштів у вигляді позики, затверджених наказом директора ТОВ «ВЕЛЛФІН» № 60 від 30 грудня 2020 року, які розміщені на офіційному веб-сайті. В Правилах зазначено, що вони є публічною пропозицією (офертою) ТОВ «ВЕЛЛФІН» в розумінні статей 641, 644 ЦК України на укладання договору позики на умовах, що встановлені товариством та застосовуються в разі подання фізичною особою-заявником заявки на сайті товариства за електронною адресою на отримання позики та здійснення інших дій, що передбачають дані Правила (акцепт). Згідно Правил, вони є невід`ємною частиною договору про споживчий кредит. 06 лютого 2022 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та відповідачем був укладений договір про споживчий кредит № 1840028, відповідно до якого товариство надало відповідачу грошові кошти в сумі 8000 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а останній зобов`язався повернути кошти та сплатити проценти, нараховані за користування позикою. 08 березня 2022 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та відповідачем було укладено додаткову угоду № 1 до договору про споживчий кредит № 1840028, відповідно до якої сторони дійшли згоди внести зміни до п. 1.1. договору у розділ «Предмет Договору», згідно якого останньому надано у позику грошові кошти у сумі 8000 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, зазначені у п. 1.5 цього договору та в п. 1.3 договору у розділ «Термін дії договору», згідно якого строк дії договору становить 60 днів, але в будь-якому випадку до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором. Позичальник також зобов`язується повернути заборгованість за відсотками та простроченими відсотками, у разі наявності, у загальній сумі 3192 гривні, які він повинен був сплатити у строк до 08 березня 2022 року. Умовами п. 2.5.1 договору позики передбаченого обов`язок відповідача сплатити на користь позивача проценти за користування позикою на наступних умовах: 1,33 процентів від суми позики, але не менше ніж 50 гривень за перший день користування позикою; 1,33 процентів від суми позики щоденно за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п. 2.3 цього договору. Позивачем у порядку п. 2.4. договору на картковий рахунок відповідача була перерахована сума позики в розмірі 8000 гривень, що підтверджується повідомленням № 215/11 від 07 листопада 2023 року ТОВ «Платежі Онлайн», яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів. Станом на день подачі позову до суду відповідач борг не повернув. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис». Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі. Статтею 6 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Вбачається, що між позивачем та відповідачем укладено договір позики у формі електронного документу з електронними підписами сторін. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Встановлено, що відповідно до договору про споживчий кредит від 06 лютого 2022 року відповідач має повернути ТОВ «ВЕЛЛФІН» 8000 гривень. Позивач просить суд стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 5000 гривень та 15667 гривень заборгованості за відсотками, що передбачено умовами укладеного договору. Розрахунок суми заборгованості відповідача по кредитному договору наданий суду і відповідає вимогам закону. Доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідачем суду не надано. Зокрема, не надано інший розрахунок, який би спростовував нарахування позивача. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кредитні кошти та проценти в добровільному порядку товариству не повернуті, наявні правові підстави для стягнення із відповідача суми заборгованості по кредитному договору у загальному розмірі 20667 гривень. З огляду на наведене, позовна заява підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача також підлягає судовий збір на користь позивача у розмірі 2684 гривні.

Outcome: approved