Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-10 00:00:00

01 серпня 2024 року [PERSON] через свого представника - адвоката Орендарчук В.О. звернулася в суд із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: проживання по [ADDRESS] однією сім`єю із [PERSON] , [INFO] , з 1995 року по день її смерті, тобто не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. В обґрунтування своїх вимог заявниця [PERSON] послалася на те, що [INFO] (вірно - [INFO] ) померла її тітка [PERSON] , яка була зареєстрована в с. Дзвінки Шепетівського (колишнього Білогірського) району Хмельницької області. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, в склад якої входить право на земельну частку (пай), що належала померлій на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ХМ № 0281126. Заявниця зазначила, що з 1995 року до дня своєї смерті [PERSON] постійно проживала з нею по [ADDRESS] , де разом вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки, а вона, в свою чергу, допомагала їй в побуті, піклувалася про неї, під час хвороби до дня її смерті забезпечувала її матеріально, оскільки остання була людиною похилого віку, хворіла та потребувала сторонньої допомоги, після її смерті понесла усі витрати, пов`язані з похованням. Вказала, що вона належним чином прийняла спадщину після смерті [PERSON] , оскільки, як особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, є єдиним спадкоємцем четвертої черги та має право на спадкування після її смерті. Заявниця [PERSON] та її представник - адвокат Орендарчук В.О. про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, в судове засідання не з`явилися, від представника надійшла заява, в якій вона просила розгляд справи проводити у їхній відсутності, вимоги своєї довірительки, викладені в заяві, підтримала повністю, просила заяву задовольнити. Заінтересована особа - Білогірська селищна рада Шепетівського району Хмельницької області про дату, час та місце розгляду справи повідомлена вчасно, представник в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у відсутності представника. Дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що заява задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] в с. Дзвінки Білогірського району Хмельницької області, свідоцтво про її смерть серії [NUMBER] та довідку для отримання допомоги на поховання було видано [PERSON] , жительці с. Дзвінки Білогірського району Хмельницької області, що підтверджується записом акта про смерть від 17 червня 2002 року № 7, наданого на запит суду Ізяславським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Шепетівському районі Хмельницької області листом від 23 серпня 2024 року за № 471/31.12-40. З довідки Білогірської селищної ради Шепетівського району Хмельницької області від 25 червня 2024 року № 3728 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] (в довідці невірно вказано - [INFO] ), на день своєї смерті була зареєстрована одна в с. Дзвінки Шепетівського (колишнього Білогірського) району Хмельницької області. Зі змісту довідки Білогірської селищної ради Шепетівського району Хмельницької області від 18 липня 2024 року № 4112 слідує, що заявниця [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті баби (в заяві вказано - тітка) [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] (в довідці невірно вказано - [INFO]), шляхом взяття майна під свою охорону та вступила в управління спадковим майном. Також, в матеріалах справи наявний Акт про встановлення фактичного проживання без реєстрації старостинського округу № 4 Білогірської селищної ради Шепетівського району Хмельницької області від 25 червня 2024 року № 3728, яким встановлено, що [PERSON] з 1995 року до дня своєї смерті проживала без реєстрації в будинку [PERSON] по [ADDRESS] . Крім того, з письмових пояснень жителів с. Дзвінки Шепетівського району Хмельницької області [PERSON] та [PERSON] , які прийнятті судом як письмові докази, слідує, що [PERSON] , 1920 року народження, проживала однією сім`єю разом з [PERSON] з 1995 року по день своєї смерті по [ADDRESS] , яка здійснювала за нею догляд і провела усі витрати на її поховання. Також, встановлено, що 21 квітня 1997 року на ім`я [PERSON] був виданий земельний сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХМ № 0281126 в КСП «Світанок» с. Вікнини Білогірського району Хмельницької області площею 2,19 га, на підставі рішення Білогірської районної державної адміністрації від 07 березня 1997 року № 472-р. Як вбачається з листа приватного нотаріуса Шепетівського районного нотаріального округу Разумей Л.О. від 24 липня 2024 року № 01-16-103, заявниці [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті баби [PERSON] в зв`язку з відсутністю підтвердження в судовому порядку факту проживання заявниці із спадкодавцем однією сім`єю та фактичного прийняття спадщини. Так, відповідно до пункту 4, абзацу першого пункту 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України цей ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 1 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Враховуючи, що правовідносини щодо спадкування майна виникли до набрання чинності ЦК України та те, що визначений у ст. 549 ЦК Української РСР шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , закінчився 16 грудня 2002 року, тобто до 01 січня 2004 року, тому до вказаних спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ЦК Української РСР. Відповідно до ст. 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК Української РСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місцезнаходження майна або його основної частини. Статтею 548 ЦК Української РСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно зі ст. 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст. 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Згідно зі ст. 530 ЦК Української РСР при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та баба померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). На відміну від ЦК України, ЦК Української РСР не було передбачено інших черг спадкоємців, окрім зазначених у статтях 529 та 530 цього Кодексу, за змістом яких племінниця чи племінник спадкодавця до спадкування за законом не закликалися. Спадкування за правом представлення ЦК Української РСР також не передбачав. Більше того, заявниця [PERSON] , вказавши в заяві, що померла [PERSON] була її тіткою, жодних належних доказів на підтвердження вказаної обставини до заяви не додала та в судове засідання не представила, не встановлено таких і судом. Також, заявницею [PERSON] належними доказами не підтверджено той факт, що остання є онукою померлої [PERSON] , про що зазначено в довідці Білогірської селищної ради Шепетівського району Хмельницької області від 18 липня 2024 року № 4112 та в листі приватного нотаріуса Шепетівського районного нотаріального округу Разумей Л.О. від 24 липня 2024 року № 01-16-103. За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). У ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Отже, за нормами чинного на час відкриття спадщини законодавства ЦК Української РСР заявниця [PERSON] не мала права на спадкування за законом майна [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки не відносилася до кола її спадкоємців, тому не може вважатися особою, яка прийняла спадщину відповідно до вимог ст. 549 ЦК Української РСР (постанова Верховного Суду від 21 березня 2023 року в справі № 547/23/21). Таким чином, оскільки встановлення факту проживання однією сім`єю не породжує юридичних наслідків для заявниці у виді права на спадщину, тому в задоволенні її заяви слід відмовити.

Outcome: dismissed