Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-09 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (далі позивач) звернулось до суду із позовом до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 01.03.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено кредитний договір № 392855505 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Відповідно до цього договору відповідачу було надано кредит на суму 20000,00 грн строком на 30 днів від дати отримання кредиту з встановленням процентної стави в розмірі 1,65 % від суми кредиту за кожен день користування кредитними коштами (дисконтна процентна ставка). Окрім того, сторони договору погодили, що за користування кредитом понад вказаний строк до правовідносин між ними застосовується базова процентна ставка в розмірі 1,70 % від суми кредиту за кожен день користування кредитними коштами, є процентами в розумінні частини другої статті 625 Цивільного кодексу України (далі ЦК України). В свою чергу, позичальник зобов`язалась своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені кредитним договором терміни, а також виконати інші свої зобов`язання згідно цього договору. 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (далі ТОВ «Таліон Плюс») укладено договір факторингу №28/1118-01, строк дії якого неодноразово продовжувався укладенням додаткових угод, востаннє строк дії договору продовжено до 31.12.2022 (додаткова угода №27 від 31.12.2021). На підставі цього договору ТОВ «Таліон Плюс» 11.06.2020 набуло право вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором на загальну суму 54380,00 грн. 05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (далі ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс») укладено договір факторингу №05/0820-01, строк дії якого надалі неодноразово продовжувався, востаннє додатковою угодою № 3 від 30.12.2022 до 30.12.2024. На підставі цього договору ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» 28.10.2021 набуло право вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором на загальну суму 57100,00 грн. 14.02.2022 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» і ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу № 14/02/2022-01, на підставі якого позивачем набуто право вимоги до [PERSON] за вищевказаним кредитним договором на загальну суму 57100,00 грн. Відповідач не виконує умови взятого на себе зобов`язання, не погашає кредит та не сплачує проценти за користування кредитом. Внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору № 392855505 від 01.03.2020 та неповернення кредитних коштів у встановлені договором строки станом на момент подання позовної заяви заборгованість відповідачки за договором становить 57100,00 грн. За таких підстав, позивач просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором №392855505 від 01.03.2020 у розмірі 57100,00 грн, сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн. Ухвалою судді від 15.08.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Судове засідання призначено на 10.09.2024. 25.08.2024 представником відповідача адвокатом Назаренко Я.В. подано відзив на позовну заяву, у якому позовні вимоги не визнає, просить відмовити у їх задоволенні, з огляду на наступне. Позивачем ТОВ «Юніт Капітал» жодним доказом не доведено, що позивач належним чином повідомив відповідача про зміну сторони кредитодавця та не надав відповідачу банківські реквізити для сплати боргу. Повідомила, що 01.03.2020 укладено кредитний договір з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», жодних повідомлень від нового кредитодавця про викуп її боргу на її адресу не надходило. Також позивачем не підтверджено (зокрема, не надано копію цінного листа з описом вкладення), що він звертався до відповідача з повідомленням про надання банківських реквізитів та необхідності повернення боргу безпосередньо йому. Вказані дії позивача, на думку відповідача, є недобросовісними. Також посилалася на те, що сума відсотків по кредиту удвічі перевищує суму самого кредиту, при чому нарахування вказано лише за перші 49 днів від початку дії кредитного договору. Оскільки відповідач як споживач, є вразливою стороною договірних відносин, а тому з урахуванням вимог абзазу 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у розумінні цього закону. З огляду на наведене, просила відмовити у задоволенні позовних вимог та компенсувати на користь відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 15000,00 грн. 30.08.2024 представником позивача [PERSON] подано відповідь на відзив, у якій заперечував щодо доводів відповідача, вважає їх необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Щодо доводів представника відповідача про порушення кредитодавцем ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» вимог статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач зазначив, що при укладенні договору про споживчий кредит первісний кредитодавець ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перевірив дані використавши свої професійні можливості, враховуючи: строк на який надається споживчий кредит, суму кредиту, доходи споживача та мету отримання кредиту, оцінивши кредитоспроможність споживача на підставі достатньої інформації відповідно до вимог статті 10 Закону України «Про споживче кредитування», на підставі чого прийняв рішення про надання відповідачу грошових коштів. Стосовно посилань представника відповідача про нарахування відсотків за кредитним договором, позивач покликається на вимоги пунктів 1.3, 1.4, 4.3 Кредитного договору №392855505 від 01.03.2020, якими передбачено відповідно нарахування процентів за користування кредитом виключно на період строку, визначеного п.1.2 (30 днів) договору за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 1,65 відсотків від суми кредиту, у випадку користування кредитом понда строк, встановлений п. 1.2 Договору, умови щодо нарахування процентів за Дисконтною процентною ставкою скасовуються і застосовується Базова процентна ставка в розмірі 1,70 відсотків від суми кредиту за кожний день користування кредитом. Звернув увагу, що розрахунки заборгованості, надані позивачем, не суперечать один одному та узгоджуються із іншими письмовими доказами у справі, а відтак є беззаперечними доказами факту заборгованості відповідача. Зіславшись на вимоги частини першої статті 18 Закону України «Про споживче кредитування», позивач зазначив, що у нього не виникало обов`язку направляти письмове повідомлення відповідачу про зміну сторони кредитодавця. Неповідомлення відповідача про зміну кредитора не є підставою для звільнення останньої від виконання кредитного договору та обов`язку погашення заборгованості. З вимогою представника відповідача про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн, позивач не погодився, покликаючись на те, що для визначення розміру витрат на правничу допомог з метою розподілу судових витрат відповідач має подати детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідачем на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подано Договір про надання правової допомоги №115 від 03.08.2024, згідно якого вартість наданих послуг адвоката складає 15000,00 грн. Зазначив, що згідно вказаного Договору №115 від 03.08.2024 не зазначено скільки часу витратив представник відповідача на надання правничої допомоги та не зазначено грошову суму за годину праці. Крім цього, зазначені у Договорі №115 від 03.08.2024, послуги з вивчення матеріалів справи, подання відзиву до суду та отримання рішення суду не входить у види адвокатської діяльності відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Зазначив, що ціни за надані адвокатом послуги встановлені довільно, без урахування об`єктивних факторів, що впливають на їх вартість. З огляду на що, на думку позивача, визначений відповідачем розмір витрат на професійну правову допомогу є завищеним, неспівмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих послуг та виконаних робіт, цною позову та значенням справи для сторони, а тому у задоволенні вимог відповідача про сягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн просить відмовити у повному обсязі. У судове засідання представник позивача не з`явився, просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав повністю. Відповідач в судове засідання не з`явилась, представник відповідача у відзиві на позовну заяву від 26.08.2024 справу просила розглянути без її участі та без участі відповідача, у задоволенні позовних вимог просила відмовити у повному обсязі. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального\~кодексу України\~(далі\~ЦПК України) здійснює розгляд справи без участі сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що 01.03.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) в електронній формі з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (6F29ZWJ5) укладено договір № 392855505, відповідно до пункту 1.1 якого кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит без конкретної споживчої мети на суму 20000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно з п. п. 1.3, 1.4 або 1.5 цього договору (а.с. 131-133). Сторони договору погодили, що кредит надається (договір укладається) строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником (п. 1.2 договору). Укладаючи вищевказаний кредитний договір, його сторони погодили, що строк дії цього договору, вказаний в п. 1.2 договору, продовжується на весь період, протягом якого сторони здійснюють свої права і виконують свої обов`язки за цим договором, та визначається як період від дати отримання позичальником кредиту до фактичної дати повернення кредиту, процентів за дисконтною та/або базовою процентними ставками, компенсаціях, яка має бути сплачена у разі невиконання умов договору (пені) та інших нарахувань, передбачених договором (п. 4.2 договору). В п. 1.3 договору визначено, що на період строку, визначеного п. 1.2 договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 1,65 % від суми кредиту за кожний день користування кредиту. У випадку користування кредитом понад строк, встановлений п. 1.2 договору, умови щодо нарахування процентів за Дисконтною процентною ставкою скасовуються і до взаємовідносин між сторонами застосовується Базова процентна ставка в розмірі 1,70 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити товариству різницю між фактично сплаченими процентами за дисконтною та нарахованою базовою процентними ставками за весь строк користування кредитом (від дати отримання кредиту до фактичної дати його повернення), що передбачено п. 1.4 договору. В п. 1.5 цього договору визначено, що базова процентна ставка за користування кредитом не застосовується протягом строку користування кредитом, вказаного в п. 1.2 договору, виключно за умови, якщо розмір базової процентної ставки більший, ніж 1,70 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом. В усіх інших випадках нарахування процентів за базовою процентною ставкою здійснюється відповідно до п. 1.4 цього договору. Згідно з п. 4.3 договору сторони погодили, що проценти, нараховані після закінчення строку надання кредиту, визначеного в п. 1.2 цього договору, є процентами в розумінні частини другої статті 625 ЦК України. Як вбачається з п. 4.7 кредитного договору, сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником і товариством в якості підпису позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором. Відповідно до п. 4.18 договору цей договір є електронним документом, створеним і збереженим в інформаційно-телекомунікаційній система товариства та перетвореним електронними засобами у візуальну форму. В п. 2.1.1.6 договору визначено, що товариство має право укласти договір відступлення права вимоги за договором або договір факторингу з будь-якою третьою особою, з урахуванням вимог законодавства України. В заявці на отримання грошових коштів в кредит від 01.03.2020, яка містить загальну інформацію про кредит, персональні дані позичальника, також вказано номер банківської картки [PERSON] 4149-43ХХ-ХХХХ-9590 (а.с. 130). На підтвердження укладення вищевказаного кредитного договору та надання кредитних коштів до позовної заяви долучено довідку щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», графік розрахунків за кредитним договором, а також платіжне доручення № с577с473-98ed-45dd-87b7-5e7588 4fd9fa про здійснення грошового переказу [PERSON] на суму 20000,00 грн на картку 4149-43хх-хххх-9590 (а.с. 34, 35, 134). Також в матеріалах справи міститься довідка № 06/2024, видана ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідно до договору № 1336 від 26.09.2013 про те, що за дорученням ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» 01.03.2020, зокрема, було здійснено успішний платіж через платіжний сервіс LiqPay ПриватБанку на картку клієнта 4149-хххх-хххх-хх90 на суму 20000,00 грн. (а.с. 51-53). Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 392855505 від 01.03.2020 станом на 11.06.2020 заборгованість [PERSON] за цим договором складала 54380,00 грн, з яких 20000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 34380,00 грн заборгованість за процентами (а.с. 55-57). 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) було укладено договір факторингу № 28/1118-01, за умовами якого клієнт відступив факторові зазначені у відповідних реєстрах права вимог, а фактор зобов`язувався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (а.с. 91-97). 28.11.2019 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено додаткову угоду № 19 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, за умовами якої сторони дійшли згоди викласти пункт 8.2 договору в наступній редакції: «Строк дії цього договору починає перебіг у момент, визначений у пункті 8.1 цього договору та закінчується 31.12.2020, але в будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором» (а.с.37). З витягу з реєстру прав вимоги № 82 від 11.06.2020 вбачається, що право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №392855505 від 01.03.2020 на суму боргу 54380,00 грн, з яких 20000,00 грн - заборгованість за основним боргом (тіло кредиту), 34380,00 грн заборгованість за відсотками передано від ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТзОВ «Таліон Плюс» (а.с.59). 05.08.2020 між ТзОВ «Таліон Плюс» та ТзОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» було укладено Договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого клієнт відступив факторові зазначені у відповідних реєстрах права вимог, а фактор зобов`язувався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (а.с. 117-122). Стороною позивача також надано копії додаткових угод до даного договору від 05.08.2020, якими текст договору викладено у нових редакціях, копію додаткової угоди №1 від 10.08.2020 до вказаного договору, копію додаткової угоди №2 від 03.08.2021, де зазначено про продовження строку дії Договору до 31.12.2022 та копію додаткової угоди №3 від 30.12.2022 до вказаного договору, де зазначено про продовження строку дії Договору до 31.12.2024 (а.с. 126-127, 80-81). З витягу з реєстру прав вимоги № 7 від 28.10.2021 вбачається, що право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №392855505 від 01.03.2020 на суму боргу 57100,00 грн, з яких 20000,00 грн - заборгованість за основним боргом (тіло кредиту), 37100,00 грн заборгованість за відсотками передано від ТзОВ «Таліон Плюс» до ТзОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (а.с.76-77). 14.02.2022 між ТзОВ «Юніт Капітал» та ТзОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 14/02/2022-01, за умовами якого за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно з додатком № 1 та є невід`ємною частиною договору (а.с. 109-116). З витягу з реєстру прав вимоги №1 від 14.02.2022 вбачається, що право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 392855505 від 01.03.2020 на суму боргу 57100,00 грн, з яких 20000,00 грн - заборгованість за основним боргом (тіло кредиту), 37100,00 грн заборгованість за відсотками передано від ТзОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» до ТзОВ «Юніт Капітал» (зворот а.с. 82-83). У відповідності до статей 12, 81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України). За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 6 цього Кодексу передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору. Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі «Інтернет» або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З договору № 392855505 від 01.03.2020, укладеного між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] , вбачається, що у відповідності до вимог частини першої статті 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатору, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства. Оскільки цей договір укладено на сайті позикодавця, та [PERSON] підписала його одноразовим ідентифікатором 6F29ZWJ5, відправленим 01.05.2020 о 10:11:24, тому без отримання повідомлення з відповідним ідентифікатором, без здійснення входу на сайт товариства такий договір не був би укладений. Зазначене відповідає висновкам, що викладені Верховним Судом у постановах від 07.10.2020 у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), від 28.04.2021 у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01.11.2021 у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21), від 14.06.2022 у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 08.08.2022 у справі № 234/7298/20 (провадження № 61-2902св21). Договір містить податковий номер [PERSON] , адресу, електронну адресу та номер мобільного телефону. Доказів того, що на банківську картку [PERSON] не було перераховано кредитних коштів за договором матеріали справи не містять та на спростування цього відповідачем не надано. Разом з тим, відповідно до положень статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України). Згідно зі статтею статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.04.2018 у справі №914/868/17, від 18 жовтня 2018 року у справі №910/11965/16. Крім того, Верховний Суд у постанові від 02.11.2021 у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Отже, кредитний договір між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладений 01.03.2020, тобто через один рік і три місяці після укладення 28.11.2018 договору факторингу між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Право вимоги до [PERSON] вказано лише у реєстрі від 11.06.2020 і не існувало на момент укладення договору факторингу від 28.11.2018. Право майбутньої вимоги на момент укладення договору мало би бути визначеним, тоді як жодної визначеної вимоги у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» щодо [PERSON] на момент укладення договору факторингу від 28.11.2018 не було, та сторони не могли передбачити, що 01.03.2020 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» буде укладено договір з [PERSON] . Лише 11.06.2020 на підставі договору факторингу від 28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передало фактору ТОВ «Таліон плюс» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. Однак право вимоги за кредитним договором, укладеним з [PERSON] в даний пакет не могло входити. Таким чином, позивач ТОВ «Юніт Капітал» не надав доказів переходу права вимоги до відповідача [PERSON] від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі за кредитним договором №392855505, оскільки кредитний договір був укладений 01.03.2020, а договір факторингу, за умовами якого попередньому фактору ТОВ «Таліон Плюс» передано право вимоги за кредитними договорами, був укладений 28.11.2018, тобто задовго до укладення кредитного договору. Окрім того, позивачем також не подано будь-яких доказів про направлення письмового повідомлення боржнику про відступлення права грошової вимоги за кожним із кредитних договорів, що відповідно до положень статті 1082 ЦК України зобов`язувало б [PERSON] на здійснення платежів позивачу, розмір грошових вимог тощо. Отже, позивач не довів, що на момент пред`явлення цього позову боржник знав про свої зобов`язання перед фактором. Таким чином, через відсутність в матеріалах справи належних доказів переходу до ТОВ «Юніт Капітал» прав вимоги за Договором Факторингу № 14/02/2022-01 від 14.02.2022 до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 392855505 від 01.03.2020, укладеним з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», не можна вважати ТОВ «Юніт Капітал» належним позивачем у справі. З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Частиною першою та другою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки судом відмовлено у задоволенні позову, необхідно стягнути з позивача на користь відповідача понесені судові витрати. Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України). Із положень частин першої-другої статті 137 ЦПК України слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Частинами четвертою-шостою ст. 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, можна зробити висновок, що ЦПК передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (див. mutatismutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/WestAllianceLimited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/WestAllianceLimited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13.01.2021 у справі № 596/2305/18-ц (провадження № 61-13608св20). Представник відповідача адвокат Назаренко Яна Володимирівна здійснює діяльність на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ТР №000430, виданого на підставі рішення Ради адвокатів Тернопільської області від 30.10.2020 №110/9 (а.с.167), ордеру на надання правничої допомоги [PERSON] на підставі договору про надання правової допомоги №115 від 03.08.2024 у Козівському районному суді Тернопільської області (а.с.164), договору №115 про надання правової допомоги від 03.08.2024, розрахунок винагороди міститься у договорі №115 про надання правової допомоги від 03.08.2024. Відповідно до платіжної інструкції №620296489 від 04.08.2024 [PERSON] сплачено 150000,00 грн ФОП [PERSON] згідно договору про надання правової допомоги №115 від 03.08.2024. Виходячи із наведеного, оскільки відповідачем [PERSON] 03.08.2024 було укладено договір про надання правової допомоги з адвокатом Назаренко Я.В., враховуючи розрахунок винагороди згідно договору про надання правової допомоги, яка становить 15000,00 грн та факт сплати [PERSON] вказаної суми за надання правової допомоги, представник відповідача у відзиві на позовну заяву просив стягнути такі витрати з позивача. У свою чергу від представника позивача надійшли заперечення щодо співмірності заявлених до стягнення витрат. Оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги адвоката, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним статтями 19, 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а також враховуючи предмет спору, значення справи для сторін, час, який об`єктивно міг бути витрачений адвокатом на надання послуг та їх обсяг, обсяг матеріалів у справі, кількість підготовлених процесуальних документів, тривалість розгляду справи судом, виходячи із принципів співмірності витрат, обґрунтованості та пропорційності їх розміру, зважаючи також на подане заперечення представника позивача щодо заявлених витрат на оплату правничої допомоги, суд вважає, що сума, заявлена до відшкодування у розмірі 15000,00 грн є завищеною та неспівмірною з фактичним обсягом наданих адвокатом послуг, оскільки ця справа є малозначною, адвокатом готувалася лише одна заява по суті справи, а саме відзив на позовну заяву, що не потребувало значних зусиль та затрат часу. До витрат на правничу допомогу у цій справі включені послуги з вивчення матеріалів справи, консультування по справі, складання відзиву, подання відзиву до суду, що за суттю охоплюються єдиною метою, якою є підготовка та складання відзиву на позов, що також охоплюється загальною діяльністю адвоката. Відтак, більшість послуг, що надавалися на виконання умов договору про надання правової допомоги, пов`язані із складанням та поданням до суду відзиву на позов, а тому деталізація (поділ на окремі частини) таких не свідчить про виконання роботи (надання послуг) у більшому обсязі. Таким чином, з урахуванням очевидної неспівмірності заявленого представником відповідача розміру витрат на професійну правничу допомогу, виходячи з принципів пропорційності, розумності і співмірності, суд вважає, що справедливим розміром відшкодування відповідачу вказаних витрат у цій справі є сума 7500,00 грн.

Outcome: approved