Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування вимог якого зазначив, що 14.04.2023 року між ТОВ «Мілоан» і [PERSON] було укладено два кредитні договори №№ 7415127 і 101593126. Надалі, за двома відповідними договорами № 103-МЛ від 28.08.2023 року та № 104-МЛ/Т від 29.08.2023 року укладеним із первісним кредитором, позивач набув права вимоги за зазначеними двома кредитними договорами. Оскільки відповідач взяті на себе зобов`язання по погашенню кредитів та сплаті відсотків за наведеними двома кредитними договорами не виконує, у нього виникла заборгованість за обома кредитами, що порушує права позивача, у зв`язку із чим позивач просить стягнути із відповідача на свою користь кредитну заборгованість в загальному розмірі 57 115 гривень 00 копійок (а.с. 1 5). Дану справу розглянуто в порядку спрощеного провадження. Ухвалою від 09 травня 2024 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про витребування доказів (а.с. 174). Ухвалою від 09 травня 2024 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та в судовому засіданні з повідомленням сторін (а.с. 175). Ухвалою від 05 червня 2024 року за клопотанням представника позивача витребувано від АТ «Перший український міжнародний банк» належним чином завірені копії документів про: -наявність чи відсутність у [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) карткового рахунку № [NUMBER] станом на 14 квітня 2023 року; -наявність чи відсутність перерахування 14 квітня 2023 року ТОВ «Мілоан» кредитних коштів у сумі 5\~000 гривень 00 копійок на банківську картку [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) № [NUMBER] за договором № 7415127 від 14.04.2023 року; -наявність чи відсутність перерахування 14 квітня 2023 року ТОВ «Мілоан» кредитних коштів у сумі 10 000 гривень 00 копійок на банківську картку [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) № [NUMBER] за договором № 101593126 від 14.04.2023 року (а.с. 204). 25 квітня 2024 року відповідачкою особисто під розписку в суді отримано судове повідомлення про розгляд справи разом із копією ухвали про відкриття провадження по справі та примірником позовної заяви із додатками (а.с. 86). У встановлений законом цивільним процесуальним строк, представником відповідачки надано суду відзив на позов, у якому він просив відмовити в задоволенні позову та зазначив про те, що відповідачка не підписувала кредитні договори, відповідачка не отримувала від товариства грошових коштів та позивач не довів розмір заборгованості й не повідомив боржника про відступлення прав вимоги (а.с. 106 119). Також, з невідомих суду причин, у встановлений законом цивільним процесуальним строк, представником відповідачки повторно надано суду аналогічний за змістом відзив на позов, у якому він просив відмовити в задоволенні позову та зазначив про те, що відповідачка не підписувала кредитні договори, відповідачка не отримувала від товариства грошових коштів та позивач не довів розмір заборгованості й не повідомив боржника про відступлення прав вимоги (а.с. 141 154). Представником позивача надано відповідь на відзив у якій останній не визнав заперечень представника відповідача та наполягає на задоволенні позовних вимог (а.с. 179 183). Представником відповідачки надано заперечення на відповідь на відзив у яких останній не погодився із викладеними у відповіді на відзив доводами представника позивача та просив відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав зазначених у відзиві на позов (а.с. 188 194). Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. 14.04.2023 року між ТОВ «Мілоан» і [PERSON] укладено кредитний договір № 7415127 за умовами якого товариство надало відповідачу кредит в сумі 5 000 гривень 00 копійок на строк 10 днів із процентною ставкою 2,00 % за день (а.с. 16, 17 22, 23, 24, 26). При цьому, умови отримання і порядок користування та повернення кредитних коштів також визначено і Правилами надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Мілоан» (в редакції від 01.04.2022 року) (а.с. 7 15). Факт отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується відповідним платіжним дорученням № 98122247 від 14.04.2023 року (а.с. 25). Надалі, за договором відступлення прав вимоги № 103-МЛ від 28.08.2023 року укладеним між ТОВ «Мілоан» і ТОВ «ФК «Кредит-капітал», до останнього перейшло право вимоги за кредитним договором відповідача № 7415127 від 14.04.2023 року (а.с. 44 48, 49, 50, 51). При цьому, відповідачу було надіслано письмові повідомлення-вимогу, повідомлення про відступлення права вимоги та досудову вимогу по вказаному кредитному договору, що підтверджується відповідними письмовими листами (а.с. 60, 61, 62, 66 68). Також, 14.04.2023 року між ТОВ «Мілоан» і [PERSON] укладено кредитний договір № 101593126 за умовами якого товариство надало відповідачу кредит в сумі 10 000 гривень 00 копійок на строк 15 днів із процентною ставкою 1,50 % за день (а.с. 30, 31 36, 37, 38, 40). При цьому, умови отримання і порядок користування та повернення кредитних коштів також визначено і Правилами надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Мілоан» (в редакції від 01.04.2022 року) (а.с. 7 15). Факт отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується відповідним платіжним дорученням № 62894459 від 14.04.2023 року (а.с. 39). Потім, за договором відступлення прав вимоги № 104-МЛ/Т від 29.08.2023 року укладеним між ТОВ «Мілоан» і ТОВ «ФК «Кредит-капітал», до останнього перейшло право вимоги за кредитним договором відповідача № 101593126 від 14.04.2023 року (а.с. 52 56, 57, 58, 59). При цьому, відповідачу було надіслано письмові повідомлення-вимогу, повідомлення про відступлення права вимоги та досудову вимогу по вказаному кредитному договору, що підтверджується відповідними письмовими листами (а.с. 63, 64, 65, 66 68). Під час розгляду справи встановлено, що відповідачка не виконує свої зобов`язання перед позивачем за наведеними двома кредитними договорами по яких позивач набув право вимоги від кредитора. Із наданих позивачем на підтвердження своїх вимог картки обліку виконання договору та відомістю про щоденні нарахування і погашення за договором вбачається, що відповідач має заборгованість за договором № 7415127 від 14.04.2023 року на загальну суму 19 480 гривень 00 копійок, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 4\~500 гривень 00 копійок, заборгованості за відсотками в сумі 14\~030 гривень 00 копійок та заборгованістю за комісією в сумі 950 гривень 00 копійок (а.с. 27, 28 29). Також, із наданих позивачем на підтвердження своїх вимог картки обліку виконання договору та відомістю про щоденні нарахування і погашення за договором вбачається, що відповідач має заборгованість за договором № 101593126 від 14.04.2023 року на загальну суму 37 635 гривень 00 копійок, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 9 000 гривень 00 копійок, заборгованості за відсотками в сумі 27 635 гривень 00 копійок та заборгованістю за комісією в сумі 1\~000 гривень 00 копійок (а.с. 41, 42 43). Тобто, загальна заборгованість відповідачки за обома кредитними договорами дорівнює: 37 635 гривень 00 копійок + 19 480 гривень 00 копійок та складає 57\~115 гривень 00 копійок. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За нормами статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення\~ параграфа 1\~ глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини 1 і 2). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, у такій самій кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Положення статті 625 ЦК України передбачають, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу. Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, у такій самій кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~ статті 625\~ цього Кодексу; якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (стаття 1050 ЦК України). Положення статті 625 ЦК України передбачають, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу. Таким чином, оскільки відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання з повернення кредитних коштів та сплатити процентів у строки передбачені наведеними двома кредитними договорами, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача загальної суми заборгованості за обома кредитними договорами. Одночасно, суд відхиляє та не приймає до уваги усі викладені за змістом відзиву на позов заперечення представника відповідача, оскільки вони не спростовують факту отримання відповідачкою від позивача кредитних коштів та розміру кредитної заборгованості відповідача. Зокрема, факт підписання відповідачкою обох зазначених кредитних договорів належним чином підтверджено довідками ТОВ «Мілоан» про ідентифікацію клієнта [PERSON] за датою народження, РНОКПП та підписання ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора (а.с. 26, 40). Також, факт отримання відповідачкою кредитних коштів за обома вказаними кредитними договорами належним чином і достовірно підтверджується наданим на ухвалу суду листом АТ «ПУМБ» від 07.06.2024 року (а.с. 206). Крім того, відповідачці було надіслано письмові повідомлення-вимоги, повідомлення про відступлення права вимоги та досудові вимоги по обох вказаних кредитних договорах, що підтверджується відповідними письмовими листами та реєстрами поштових відправлень (а.с. 60, 61, 62, 63, 64, 65, 66 68). Однак, як вбачається із процесуальної поведінки відповідачки у даній та в інших судових справах цього суду, поштові конверти надіслані за адресою реєстрації місця проживання відповідачки повертаються до суду без вручення (а.с. 105) та відповідачка не отримує у спосіб встановлений цивільним процесуальним законом судові повідомлення та іншу поштову кореспонденцію, а тому суд приходить до висновку про те, що відповідачка свідомо ухиляється від отримання поштових відправлень від кредиторів та суду. За таких обставин, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. Воднораз, обґрунтовуючи дане судове рішення, суд керується нормою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, згідно із яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. При цьому, на підставі пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору слід покласти на відповідача (а.с. 6). На підставі викладеного,

Outcome: approved