Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-18 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. В позовній заяві (а.с. 2 4) викладено наступну позицію. 18 грудня 2015 року, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить не припинене на день смерті спадкодавця право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Позивач є спадкоємцем померлої за заповітом, спадщину прийняла шляхом постійного проживання із спадкодавцем на день смерті. 07 червня 2024 року нотаріусом у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину в цій частині. За вказаних обставин позивач просила визнати за нею, як за спадкоємцем [PERSON] , право власності на належне спадкодавцю нерухоме майно (житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами), що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Відзив на позов не надходив. В підготовче судове засідання представники сторін не з`явилися подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, відповідно до змісту яких представник позивача на задоволенні позову наполягав, представник селищної ради позов визнав. Судом ухвалено щодо проведення підготовчого засідання за відсутності сторін. Судом встановлено, що 15 грудня 2015 року [PERSON] вчинений заповіт (а.с. 12), відповідно до якого вона визначила [PERSON] спадкоємцем усього належного заповідачу майна. Як зазначено у виписці з погосподарської книги (а.с. 38), головою домогосподарства за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] . Згідно з технічним паспортом (а.с. 20 29), нерухоме майно, розташоване за адресою: [ADDRESS] , складається з побудованих протягом 1977 1992 років житлового будинку садибного типу «А1», веранди «а2», прибудови «а3», сходів «а4», «а5», літньої кухні «Б1», веранди «б2», сараїв «В», «Г», «Д», «Ж», гаражу «Е», колодязю «К», воріт № 1, огорож №№ 2, 4, хвіртки № 3. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 13). Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Поповецької сільської ради (а.с. 36), на день смерті [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , де й проживала разом із своїми дочками, зокрема [PERSON] , сином, зятем та онуками. 26 вересня 2016 року позивачу видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с. 96, 97), що відкрилася після смерті [PERSON] та складається із земельної ділянки, площею 0,9696 га (кадастровий номер: 4620386200:02:001:0024) та земельної ділянки, площею 0,3475 га (кадастровий номер: 4620386200:01:003:0061). У видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] відмовлено через відсутність відповідних правовстановлюючих документів, що підтверджується постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 39, 106). Індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 5 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією висловленою Верховним Судом у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі № 623/214/17. Вперше на законодавчому рівні встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення». До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Як встановлено ч. 1 ст. 1218 ЦК України,\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч. 1 ст. 1223 ЦК України). [PERSON] єдиний спадкоємець за заповітом, прийняла спадщину, до складу якої входить не припинене на день смерті спадкодавця право власності останнього на житловий будинок. Відсутність записів про право власності заповідача у відповідних державних реєстрах унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину, проте не позбавляє позивача права спадкування. Суд вважає, що порушені через відсутність умов для їх оформлення спадкові права [PERSON] підлягають захисту шляхом визнання за нею права власності на успадковане нерухоме майно. При зверненні до суду [PERSON] сплачений судовий збір в сумі 3 386,65 грн., що підтверджується квитанцією від 12 червня 2024 року № 0.0.3699742869.1, виданою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с. 1). Визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті є передбаченою ч. 1 ст. 142 ЦПК України підставою для повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved