Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом в обгрунтування вимог якого зазначила, що на підставі відповідного ордеру вона з 20 листопада 2020 року проживає у кімнаті [ADDRESS] . Також, зазначила, що номер кімнати змінено на 208, а раніше кімната у якій вона проживає мала номер 213. Посилаючись на викладені обставини, позивачка просить визнати за нею право власності на зазначене нерухоме майно відповідно до статті 344 ЦК України за набувальною давністю (а.с. 1 6). Дану справу розглянуто в порядку спрощеного провадження. Представником відповідача надано суду відзив на позов, у якому останній заперечив позовні вимоги та просив відмовити у їх задоволенні з тих підстав, що відповідачка не має жодних правових підстав для набуття у власність заявленої нею кімнати в гуртожитку за набувальною давністю (а.с. 40 45). Позивачкою надано суду відповідь на відзив, у якій остання не погодилась із запереченнями представника відповідача та наполягає на задоволенні позовних вимог з викладених у позові підстав (а.с. 53 58). Представником відповідача надано суду письмові заперечення на відповідь на відзив, за змістом яких представник відповідача не погодився із доводами позивачки та просить відмовити в задоволенні позову (а.с. 70 71). Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. З наявних в матеріалах справи письмових доказів, а саме: ордеру № 17 від 20 листопада 2020 року, довідки № 102 від 27.12.2011 року ТОВ «ВЗХ» і довідки № 51 від 12.07.2012 року КП «Управління житлово-комунального господарства міста Василькова», судом встановлено, що позивачка користується кімнатою [ADDRESS] (а.с. 14, 64, 66). Одночасно, суд зважає на загальновідому обставину перейменування деяких вулиць в місті Василькові Обухівського району Київської області. При цьому, позивачка посилається на факт зміни нумерації кімнат в гуртожитку, внаслідок чого позивачка стверджує і наполягає на тому, що номер кімнати у якій вона фактично проживає змінено з «213» на «208». Натомість, у встановленому цивільним процесуальним законом порядку позивачка не довела перед судом зазначені обставини зміни номеру кімнати у якій вона фактично проживає з «213» на «208». Зокрема, на підтвердження своїх доводів позивачка надала суду копію рішення № 07 від 13.01.2012 року Виконавчого комітету Васильківської міської ради, яким змінено нумерацію кімнат в гуртожитку «Кристал» по [ADDRESS] у зв`язку із заміною технічного паспорту на об`єкт нерухомості гуртожиток «Кристал», згідно додатку (а.с. 65). Проте, в супереч вимогам статей 76 84 ЦПК України, позивачка не надала суду\~додатку до\~вказаного рішення\~органу місцевого\~самоврядування або\~інших прямих,\~достовірних,\~беззаперечних,\~належних,\~допустимих і\~об`єктивних доказів\~на підтвердження\~факту зміни номеру кімнати у якій вона фактично проживає з «213» на «208». Отже, під час розгляду справи позивачем, не виконано, передбаченого статтею 81 ЦПК України обов`язку довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. У зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що згідно із статтями 12, 13 і 76 84 ЦПК України, відповідно до яких на засадах змагальності сторін кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі та суд не наділений функцією доказування, позивач не довів ту обставину, на яку він посилається як на підставу своїх вимог, а саме: обставину зміни номеру кімнати у якій вона фактично проживає з «213» на «208». Як наслідок, суд об`єктивно позбавлений можливості перевірити порядок зміни нумерації кімнат в гуртожитку «Кристал» за рішенням № 07 від 13.01.2012 року Виконавчого комітету Васильківської міської ради. У зв`язку із чим, неможливо переконатись, що, наприклад, номер кімнати за № 213 дійсно було змінено на № 208 і так далі, оскільки суду не надано відомостей про конкретний перелік кімнат номери яких змінювались та на які саме було змінено номери тих чи інших кімнат. Довідка від 23.06.2023 року КП КОР «Київське обласне БТІ» також не містить необхідних відомостей про порядок і спосіб зміни нумерації кімнат у вказаному гуртожитку (а.с. 18). При цьому, суд вважає, що позивач беззаперечно мав можливість додати до позовної заяви усі докази, що підтверджують обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги. Зокрема, під час розгляду даної справи судом не встановлено обставин які об`єктивно перешкодили чи унеможливили надання позивачем суду відповідних доказів. Згідно із частиною сьомою статті 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Воднораз, у суду відсутні сумніви у добросовісному здійсненні позивачем його процесуальних прав і виконання обов`язків щодо доказів, оскільки у даній справі позивачу надано правову допомогу фахівця у галузі права адвоката, що підтверджується ордером від 09 березня 2024 року (а.с. 8). Разом із цим, слід звернути увагу на обставини реєстрації в кімнаті [ADDRESS] інших осіб: [PERSON] і [PERSON] , що підтверджується листом № 317/10.01-11 від 28.03.2024 року управління «Центр надання адміністративних послуг Васильківської міської ради (а.с. 46). Про вказану обставину також було повідомлено представнику позивачки листом № 725/12-12/2023 від 03.08.2023 року управління «Центр надання адміністративних послуг Васильківської міської ради (а.с. 30). Таким чином, за умов проживання позивачки в кімнаті № [NUMBER] та реєстрації в кімнаті № [NUMBER] інших осіб, слід вважати безпідставними і необґрунтованими вимоги позивачки про визнання за нею права власності саме на кімнату [ADDRESS] . Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України, на яку посилається позивачка, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. У зв`язку із цим, суд враховує що кімната № [NUMBER] на яку заявляє вимоги позивача, як і кімната № [NUMBER] у якій фактично проживає позивачка в гуртожитку у будинку [ADDRESS] , не зареєстровані як окремі обєкти нерухомого майна. Досліджуючи дане питання, суд вважає слушними та погоджується із запереченнями представника відповідача викладеними за змістом відзиву на позов. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Житлового кодексу України державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих рад (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд). Тобто поняття «державний житловий фонд» в розумінні коментованої статті охоплює дві групи житлового фонду, виділені на підставі форми власності: власно державний житловий фонд (який перебуває у державній власності та знаходиться у оперативному управлінні або повному господарському віданні державних підприємств, установ, організацій) та комунальний житловий фонд (який перебуває у віданні місцевих рад). З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (номер інформаційної довідки 369131853 від 09.03.2024 року), доданої позивачем до матеріалів позовної заяви вбачається, що другий поверх гуртожитку « [INFO] » (будинок [ADDRESS] ) з 2011 року віднесено до службового житлового фонду, форма власності комунальна (а.с. 15 17). Тобто, усі кімнати другого поверху гуртожитку «Кристал» перебувають у комунальному житловому фонді та відповідно до положень ч. 1 ст. 5 Житлового кодексу України, перебуває у віданні виконавчого комітету Васильківської міської ради відповідно до підпункту 2 пункту «а» статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», якою передбачено, що до відання виконавчих органів міських рад, зокрема, розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності. Відповідно до ст. 327 Цивільного кодексу у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 321 Цивільного кодексу власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві, однак у передбачених законом випадках обмеження права власності можуть мати місце. Відповідно до статті 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» право комунальної власності право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування Відповідно до статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Васильківська міська рада є органом місцевого самоврядування, що представляє Васильківську міську територіальну громаду та від її імені і в її інтересах здійснює функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та законами України. Отже,\~надана позивачкою\~інформація з\~Державного реєстру\~речових прав\~на нерухоме\~майно (номер\~інформаційної довідки\~369131853\~від 09.03.2024\~року)\~достовірно підтверджує\~факт титульного\~володіння Васильківською\~міською радою\~усіма кімнатами\~(незалежно\~від нумерації)\~другого поверху\~гуртожитку « [INFO] » (будинок [ADDRESS] ). Тобто, усі кімнати другого поверху гуртожитку незалежно від нумерації є одним єдиним цілісним об`єктом нерухомого майна. З огляду на викладені обставини, суд вважає, що виготовлення технічного паспорту на кімнату № 208, з експлікацією і технічними характеристиками, реєстрація інвентаризаційної справи № 6054 та внесення відомостей до Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, також, не є підставами для визнання за позивачкою права власності на кімнату [ADDRESS] (а.с. 19 20, 21, 22 23, 24, 25 28). Окремо, суд зауважує, що рішенням виконавчого комітету Васильківської міської ради від 31.10.2014 року № 348 видано ордер на ліжко-місце у кімнаті [ADDRESS] [PERSON] , 1991 року народження. Разом із цим, зазначеним рішенням виконавчого комітету Васильківської міської ради від 31.10.2014 року № 348 відкладено розгляд заяви [PERSON] про видачу ордера про вселення в кімнату [ADDRESS] (а.с. 47 48). Тобто, відповідач фактично не визнає та ставить під сумнів правомірність користування і реєстрації позивачки в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . Серед іншого, суд враховує наступне. В пункті 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз`яснено, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Під час розгляду справи в судовому засіданні судом встановлено, що володіння позивачкою кімнатою № [NUMBER] у вказаному гуртожитку є відкритим і вона не приховувала факт проживання і користування зазначеним нерухомим майном. Стосовно добросовісності володіння позивачкою кімнатою у вказаному гуртожитку незалежно від номеру кімнати, суд вважає, що остання при заволодінні чужим майном у спосіб вселення в кімнату № 213 безумовно знала про відсутність у неї підстав для набуття права власності на таке майно, оскільки позивачка вселилася в гуртожиток по ордеру, який дає їй лише право користування кімнатою в гуртожитку. У зв`язку із цим, суд керується правовими висновками наведеними в постанові Верховного Суду від 14 травня 2019 року по справі №\~910/17274/17, за якими: - підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник; - за висновками постанови від 01 серпня 2018 року по справі № 201/12550/16-ц наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності; при цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном; отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави; натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Проте, у даній справі позивачка володіє кімнатою в гуртожитку за відповідним правовим титулом на підставі ордеру який дає їй право користування кімнатою в гуртожитку. Вирішуючи дану\~справу по\~суті,\~суд також\~враховує роз`яснення,\~що викладені\~в правових\~позиціях постанови Верховного Суду від 18.12.2019 року по справі № 645/2540/17-ц у яких касаційний суд виснував про те, що: -володіння без правової підстави - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку законну підставу володіння чужим майном; -за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Натомість, у даній справі позивачка володіє кімнатою в гуртожитку на відповідній правовій підставі яка спирається на ордер на право користування кімнатою в гуртожитку та усі кімнати в гуртожитку є складовими одного єдиного об`єкту нерухомого майна яке має власника і він невідомий та не відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно. Отже, позивачем не виконано передбаченого статтями 76 84 ЦПК України обов`язку довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. У зв`язку із цим, у суду відсутні правові підстави для визнання за позивачкою права власності за набувальною давністю на кімнату [ADDRESS] . За таких обставин, позов є безпідставним і необґрунтованим та не підлягає задоволенню. При цьому, відповідно до пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із відмовою у позові судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору та витрат на правову допомогу слід покласти на позивача (а.с. 7). На підставі викладеного та

Outcome: dismissed