Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-17 00:00:00

В липні 2024 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (далі - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг») про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням. В обґрунтування позову посилався на те, що він з 11.07.1983 року по 07.05.1984 рік працював підземним машиністом електровоза у шахті №1 ім. Артема Рудоуправління ім. Кірова ВО «Кривбасруда»; з 01.09.1986 року по 18.06.1993 рік підземним машиністом скреперної лебідки, підземним гірничим робітником очисного забою, підземним гірничим робітником, підземним слюсарем черговим та по ремонту обладнання, підземним машиністом бурової установки у шахті №1 ім. Артема Рудоуправління ім. Кірова ДВО «Південруда» (правонаступником яких є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»). Працюючи у шкідливих умовах праці позивач отримав наступні професійні захворювання за діагнозами: 1) радикулопатія попереково-крижова і шийна на фоні остеохондрозу попереково-крижового відділу хребта, стійкий больовий і м?язово-тонічний синдроми з помірно вираженим порушенням біомеханіки хребта, нейродистрофія у вигляді деф.артрозу колінних суглобів, ПФС першого ст., рецедивуючий перебіг; 2) ??вегетативно-сенсорна полінейропатія верхніх кінцівок першої-другої ст. з нейродистрофією у вигляді дв.плечолопаткового періартрозу, ПФС першого ст.деф.артрозу ліктьових суглобів, ПФС першого ст., та порушення трофіки кистей, периферична ангіодистонія; 3) ??хронічний пиловий бронхіт. ЛН першого ст. На підставі виписки МСЕК від 29.04.2009 року позивачу первинно було встановлено 60% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності. Довідкою МСЕК від 23.06.2020 року позивачу було встановлено 55% втрати професійної працездатності безстроково та третю групу інвалідності. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, чим йому була завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач відчуває постійні фізичні страждання, наслідком чого є порушення звичного способу життя, потреба додаткових зусиль для організації життя, порушення нормальних життєвих зв`язків, внаслідок неможливості вести активне життя. На підставі викладеного, просив суд стягнути з відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 298 200,00 грн, без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. Ухвалою суду від 09 липня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву та 19 липня 2024 року надав його до суду, в якому зазначив, що відповідач не є правонаступником РУ Кірова. Так, на момент звернення позивача з позовом до суду Державне підприємство «Рудоуправління імені Кірова» було ліквідовано, а ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» не є його правонаступником. Також позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт спричинення моральних страждань, душевних переживань, порушення нормальних зв`язків. Заявлені вимоги вважає необґрунтованими. Крім того, вважає необґрунтованим та безпідставно завищеним заявлений розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 298\~200,00 грн. Також сума відшкодування моральної шкоди підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб та військовим збором. Просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Крім того, представник відповідача у відзиві просить суд поновити строк для надання відзиву на позовну заяву, оскільки у зв`язку з запровадженням на території України воєнного стану, частими повітряними тривогами через які працівники відповідача змушені перебувати в укриттях, ускладнення робочих процесів з приводу документообігу між відділами підприємства а тому представник відповідача не мав можливості підготувати процесуальні документи у встановлений судом строк. Відповідно до ст. 120 ЦПК України, строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом. Згідно із ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Згідно з ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Враховуючи, причини неможливості подання відзиву, суд вважає за необхідне поновити строк на подання відзиву та прийняти відзив. Суд, відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до\~ст. 247 ч. 2 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] працював на підприємстві в Рудоуправлінні ім. Кірова ВО «Кривбасруда» (правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг») на різних посадах, а саме: з 11.07.1983 року по 07.05.1984 рік підземним машиністом електровоза на шахті №1 ім. Артема рудоуправління ім. Кірова, з повним робочим днем на підземних роботах; з 01.09.1986 року по 01.11.1987 рік підземним машиністом скреперної лебідки на ділянці [ADDRESS] ; з 01.11.1987 року по 16.06.1988 рік - підземним гірничим робітником очисного забою ділянки №3 шахти №1 ім. Артема; з 16.06.1988 року по 14.08.1988 рік - гірничим робітником на ділянці №11 шахти №1 ім. Артема; з 14.08.1988 року по 05.06.1989 рік підземним слюсарем черговим та по ремонту обладнання на ділянці №11 шахти №1 ім. Артема; з 05.06.1989 року по 18.06.1993 рік підземним машиністом бурової установки на ділянці №11 шахти №1 ім. Артема. 18.06.1993 року був звільнений за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією Трудової книжки. (а.с. 18-19) Відповідно до копії Акта №14 розслідування хронічного професійного захворювання від 10.03.2009 року (форми П-4) (далі Акт), [PERSON] було встановлено діагноз: 1) радикулопатія попереково-крижова на фоні остеохондрозу попереково-крижового відділу хребта, стійкий больовий і м?язово-тонічний синдроми з помірно вираженим порушенням біомеханіки хребта, нейродистрофією у вигляді деф.артрозу колінних суглобів, ПФС першого ст., рецедивуючий перебіг; 2) ??вегетативно-сенсорна полінейропатія верхніх кінцівок першої-другої ст. з нейродистрофією у вигляді дв.плечолопаткового періартрозу, ПФС першого ст.деф.артрозу ліктьових суглобів, ПФС першого ст., та порушення трофіки кистей, периферична ангіодистонія; 3) ??хронічний пиловий бронхіт. ЛН першого ст. В пункту 16 Акта вказано, що професійне захворювання у позивача виникло за таких обставин: Працюючи протягом 14 років 7 місяців підземним машиністом бурової установки на шахті «Гвардійська» ВО «Кривбасруда», ВАТ «Кривбасзалізрудком», [PERSON] виконував роботи в підземних умовах , які внаслідок обмеження робочого простору, перешкоджаючого застосування засобів малої механізації характеризувалися важкою фізичною працею, а внаслідок мавших місце випадків неефективного провітрювання робочих місць, незастосування засобів знепилення під час ведення бурових робіт запиленістю повітря робочої зони, параметри якої перевищували ГДК. Працюючи раніше підземним машиністом електровозу (10 міс.), підземним машиністом скреперної лебідки, підземним гірничим робітником (2 роки), підземним слюсарем (1 рік), підземним машиністом бурової установки (4 роки) на шахті №1 Артема РУ ім. Кірова ВО «Кривбасруда», [PERSON] згідно інформаційної довідки його умов праці, підготовленої Саксаганською райСЕС №Ф2/2-386 від 20.02.2008 року, також виконував роботи, які характеризувалися важкою фізичною працею та запиленістю повітря робочої зони, що перебільшує ГДК. Причиною виникнення професійних захворювань відповідно до пункту 17 Акту є робота в умовах важкої фізичної праці та запиленості повітря робочої зони, що перебільшує ГДК: - рівень фізичного перевантаження: маса вантажу, який підіймається і переміщується вручну 30-81 кг, при допустимій до 30 кг; динамічне навантаження за участю м?язів рук та плечового поясу 46,8-64,0 Вт, при допустимому 23-45 Вт; робоча поза: вимушена з нахилом тулуба до 30 градусів/більше 30 градусів - 64,5%/20,2% за зміну, при допустимій до 25%/- ; нахили корпусу (вимушені, більше 30 градусів) - 157-178 разів за зміну при нормі до 100. - пил з вмістом вільного кремнію діоксиду кристалічного від 10% до 70% в концентраціях від 2,4мг/м3 до 32,3 мг/м3 при ГДК - 2,0 мг/м3. В пункті 19 Акта зазначені особи, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, а саме, адміністрація шахт: №1 Артема РУ ім. Кірова ВО «Кривбасруда», «Гвардіська» ВО «Кривбасруда», ВАТ «Кривбасзалізрудком». (а.с. 13-14) Крім того, підставою для встановлення професійного захворювання позивачу послужив профмаршрут, вказаний в Інформаційній довідці про умови праці працівника при підозрі в нього професійного захворювання (отруєння) за вих. №2/2-386, затвердженої головним державним санітарним лікарем Саксаганського району м. Кривого Рогу Черняєвою Т.А. 20.02.2008 року, в якій зазначено, що [PERSON] працював на шахті №1 імені Артема РУ імені Кірова, а саме: 05.06.1989 - 18.06.1993 рр. - підземний машиніст бурової установки на шахті №1 ім.Артема РУ ім. Кірова; 14.08.1988 - 05.06.1989 рр. - підземний слюсар на шахті №1 ім. Артема РУ ім. Кірова; 01.09.1986 - 14.08.1988 рр. - підземний гірничий робітник очисного вибою, підземний машиніст скреперної лебідки на шахті №l ім. Артема РУ ім. Кірова; 11.07.1983 - 07.05.1984 рр. - підземний машиніст електровозу на шахті №1 ім. Артема РУ ім. Кірова. Стаж роботи у даному цеху 7 років. (а.с. 15-17) На підставі виписки МСЕК серії ДНА-02 №032129 від 29.04.2009 року [PERSON] первинно було встановлено 60% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності. (а.с. 11) На підставі виписки МСЕК серії 10 ААА №005401 від 28.04.2010 року [PERSON] повторно було встановлено 50% втрати професійної працездатності безстроково та третю групу інвалідності. (а.с. 12) Довідкою МСЕК серії 12 ААА №079104 від 23.06.2020 року позивачу було встановлено 55% (30% рад.; 15% - ВСП, 10% - ХОЗЛ) втрати професійної працездатності безстроково та третю групу інвалідності. (а.с. 10) Відповідно до наданих копій виписок, виписок-епікризів із медичної карти стаціонарного хворого, позивач неодноразово проходив обстеження та знаходився на стаціонарному лікуванні у зв`язку з професійними захворюваннями. (а.с. 20-23) Також, на підтвердження заявлених вимог, позивач надав до суду копію Наказу Державного комітету Промислової політики України «Про заходи щодо створення Державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова», копію Статуту ДП «Рудоуправління ім. Кірова», копію балансу на 01.05.2001 рік Шахтоуправління по підземному добутку руди, копію Акта приймання-передачі основних фондів та інших статей балансу РУ ім. Кірова на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» станом на 01.05.2001 рік, копію Наказу №165 від 19.04.2001 рік «Про подальшу реструктуризацію РУ ім. Кірова», копію Укрупненого переліку об`єктів та виробничих потужностей РУ ім. Кірова, що підлягають передачі на баланс КДГМК «Криворіжсталь» станом на 01.01.2001 рік, копію Наказу № 135 від 30.03.2001 рік «Про створення робочої групи з питань приєднання окремих виробничих потужностей РУ ім. Кірова до складу КДГМК «Криворіжсталь». (а.с. 24-45) Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно з ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Частиною 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Вирішуючи питання про покладення відповідальності за завдану позивачу моральну шкоду на відповідача, суд виходить з того, що професійне захворювання виникло у позивача, зокрема, під час його роботи на підприємстві відповідача, що підтверджується копією Акта №14 розслідування хронічного професійного захворювання від 10.03.2009 року (форми П-4) та профмаршрутом, вказаним в Інформаційній довідці про умови праці працівника при підозрі в нього професійного захворювання (отруєння) за вих. №2/2-386, затвердженої головним державним санітарним лікарем Саксаганського району м. Кривого Рогу 20.02.2008 року. (а.с. 13-17) Таким чином, суд приходить до висновку, про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло, зокрема, з вини ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», яким було допущено перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів. Отже, позивачу було заподіяно моральну шкоду і він має право на її відшкодування. Так, у зв`язку з захворюванням позивач втратив своє здоров`я, яке не підлягає відновленню через суттєві та безповоротні зміни в його організмі, переносить постійні болі, курси лікування забирають багато часу, віднімають багато сил та енергії, змушують витрачати великі суми коштів на лікування. Все це постійно і негативно позначається на душевному та фізичному стані. Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Сам факт втрати професійної працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст. 3 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Суд відхиляє доводи представника відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» про те, що останнє не є правонаступником шахти Північна РУ ім. Кірова РУ, на якій працював позивач, з огляду на наступне. Так, 01 липня 1975 року Промислове об`єднання «Кривбасруда» (згідно з постановою Ради Міністрів УРСР від 18 квітня 1975 року за № 194 та наказом по Мінчормету СРСР від 12 червня 1975 року за №430) реорганізовано у Виробниче об`єднання, до складу якого увійшли всі Рудоуправління на правах виробничих структурних одиниць. Станом на 01 січня 1978 року до складу ВО «Кривбасруда» входило 10 Рудоуправлінь. Рудоуправління «Інгулець» наказом Міністерства чорної металургії УРСР від 01 вересня 1977 року передано до складу Інгулецького гірничо-збагачувального комбінату. 01 січня 1988 року на виконання наказів Мінчормету СРСР від 16 листопада 1987 року за № 1015 і ГПО «Южруда» від 13 жовтня 1987 року за № 2 на базі Рудоуправлінь імені: Леніна, Р. Люксембург, ХХ партз`їзду, Фрунзе, Дзержинського, Ілліча створено три виробничі одиниці РУ ім. Леніна, РУ ім. ХХ партз`їзду, РУ ім. Дзержинського. В 1989 році Рудоуправління ім.Кірова вийшло зі складу ВО «Кривбасруда» та стало самостійною юридичною особою Рудоуправлінням ім. Кірова ДВО «Південруда» ММ УРСР, яке в наступному підпорядковувалось Мінпромполітики України. Відповідно до спільного наказу Мінпромполітики України та Фонду держмайна № 65/322 від 22 лютого 1999 року Рудоуправління ім. Кірова Мінпромполітики України перейменоване у Дочірнє підприємство «Державне рудоуправління ім.Кірова» ДАК Укрудпром. 28 грудня 2000 року на підставі спільного наказу Мінпромполітики України та Фонду держмайна Дочірнє підприємство «Державне рудоуправління ім.Кірова» ДАК Укрудпром реорганізоване у Державне рудоуправління імені Кірова. 30 березня 2001 року Державним комітетом Промислової політики України було видано Наказ №135 від 30 березня 2001 року «Про створення робочої групи з питань приєднання окремих виробничих потужностей РУ ім. Кірова до складу Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», згідно якого на робочу комісію було покладено обов`язки щодо розгляду питань, пов`язаних з передачею основних фондів та виробничих потужностей державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», в тому числі й питань дебіторської та кредиторської заборгованості, заборгованості рудоуправління з нарахованих регресних позовів, заробітної плати та інших виплат. Згідно з п.п. 1.1.-2.2 наказу Державного комітету Промислової політики України № 165 від 19 квітня 2001 року «Про подальшу реструктуризацію РУ «ім. Кірова» майно державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» передане на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» для збільшення його статутного фонду та створення на його базі шахтоуправління з підземного видобутку руди на правах структурного підрозділу комбінату та проведена інвентаризація РУ ім.Кірова по всіх статтях балансу станом на 01 квітня 2001 року. П.п 3.1.-3.2 розділу 3 наказу Державного комітету Промислової політики України №165 від 19 квітня 2001 року «Про подальшу реструктуризацію РУ «ім. Кірова» було передбачено створення комісії з прийому-передачі основних фондів та інших статей балансу РУ ім.Кірова на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь»; забезпечення прийому-передачі основних фондів та інших статей балансу РУ ім.Кірова станом на 01 травня 2001 року, які передаються до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь». Відповідно до Додатку №1 до Наказу № 165 від 19 квітня 2001 року «Укрупнений перелік об`єктів та виробничих потужностей РУ ім. Кірова, що підлягають передачі на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», шахта ім. Артема на який працював позивач відійшла до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь». Згідно ст. 37 ЦК УРСР, в редакції 1963 року, юридична особа припиняється шляхом ліквідації або реорганізації (злиття, поділу або приєднання). При злитті і поділі юридичних осіб майно (права і обов`язки) переходить до нововиниклих юридичних осіб. При приєднанні юридичної особи до іншої юридичної особи її майно (права і обов`язки) переходить до останньої. Майно переходить в день підписання передаточного балансу, якщо інше не передбачене законом або постановою про реорганізацію. Тобто, на момент передачі до складу Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» майна державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова», закон передбачав перехід прав та обов`язків від однієї юридичної особи до іншої з моменту переходу майна особи від однієї особи до іншої. Таким чином, суд зазначає, що відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачу. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 210/5663/20. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третястатті 23 ЦК України). Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Оскільки, нормативно-правовими актами України не встановлено розмір компенсації моральної шкоди, відшкодування якої здійснюється на підставі статті 237-1 КЗпП України, розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. При цьому, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації. Так, судом встановлено, що позивач зазнав фізичного болю, а також страждання у зв`язку з ушкодженням свого здоров`я. Лікування позивача вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з наступного: життя і здоров`я людини найвища соціальна цінність, невід`ємні два поняття. Оскільки, якщо втрачене здоров`я, то немає того повноцінного життя, як того бажає сама людина. Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоров`ю. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною. Отже,\~визначаючи розмір\~відшкодування моральної\~шкоди суд\~виходить з\~меж позовних\~вимог та\~доводів позовної\~заяви,\~тяжкості наслідків,\~які настали\~в здоров`ї\~позивача,\~незворотності таких\~наслідків,\~розміру втрати\~працездатності,\~відсутності наявності\~динаміки покращення\~стану позивача,\~постійний характер\~страждань позивача,\~який переносить\~постійний фізичний\~дискомфорт,\~обмежений в\~можливості звичайних\~повсякденних занять\~та активному\~спілкуванні,\~що вносить\~істотні вимушені\~зміни у\~життєвих стосунках,\~де виходячи\~із засад\~розумності та\~справедливості,\~з урахуванням\~ступеню втрати\~професійної працездатності\~у розмірі\~55%\~безстроково та\~третьої групи\~інвалідності,\~періоду роботи\~на підприємстві\~відповідача у\~шкідливих умовах\~праці,\~судом встановлені\~обставини щодо\~наявності правових\~підстав для\~відшкодування моральної\~шкоди позивачу,\~оскільки уже\~самим фактом\~втрати позивачем\~професійної працездатності\~йому спричинена\~моральна шкода,\~тому суд\~вважає необхідним\~позов задовольнити\~частково та\~призначити позивачу\~компенсацію з\~відповідача в\~розмірі 250\~000,00\~грн, без врахування податку з доходу фізичних осіб. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точного мірила майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Окрім того, представник відповідача,

Outcome: partial