Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-09 00:00:00

Позивач [PERSON] ( [ADDRESS] ), звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] ( [ADDRESS] ) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Ціна позову - 78767,99 гривень. Позовні вимоги обґрунтовано наступним. 06 травня 2024 року о 16 год. 35 хв. біля будинку [ADDRESS] відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобілів марки Volvo ХС90 державний номерний знак [NUMBER] під керуванням Позивача та SKODA Fabia державний номерний знак [NUMBER] під керуванням Відповідача в результаті якої було пошкоджено автомобіль Позивача, який належить їй на праві власності. Під час складення протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №719740 Відповідач визнав свою провину повністю. Згідно звіту № 37458 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 31.05.2024 року виконаного ТОВ «СЗУ Україна Консалтинг» на замовлення приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА», які зазнав в результаті ДТП належний Позивачу автомобіль Volvo ХС90 державний номерний знак [NUMBER] , матеріального збитку без урахування ПДВ: 38 926,14 грн., а вартість відновлювального ремонту - 97 694,13 грн. На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність Відповідача була застрахована за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 220024453 у ПрАТ «СК «УНІКА», яке 05.06.2024 року виплатила Позивачу страхове відшкодування в розмірі 38926,14 грн., згідно договору 030147/4440/0001940 від 26.03.2024 року. Позивач вважає, що після виплати страхового відшкодування має право вимагати від Відповідача сплатити різницю між вартістю виконаних робіт, необхідних для відновлення пошкодженого автомобіля і сумою страхового відшкодування, що становить 58 767.99 (п`ятдесят вісім тисяч сімсот шістдесят сім гривень 99 копійок) грн. З метою досудового врегулювання спору Позивачем було здійснені неодноразові спроби як особистого спілкування, так і направленню пропозицій Відповідачу через СМС у Вайбер про виплату суми компенсації, які залишені без реакції та задоволення. Також позивач зазначає, що через протиправну поведінку відповідача їй були спричинені моральні страждання у зв`язку з пошкодженням автомобіля, що потягло тривалу зміну усталеного способу і ритму життя. Так, після скоєння ДТП Відповідач хотів залишити місце ДТП всупереч не лише Правилам дорожнього руху, але і моральним нормам, що відображено в схемі місця ДТП. Одночасно, під час оформлення представниками поліції Відповідач жодним чином не проявив уваги та не поцікавився фізичним та моральним станом не лише мене, але і неповнолітньої дитини, моєї дочки 2014 року народження, яка перебувала зі мною в моєму автомобілі. Слід відмітити, що під час випадкової зустрічі на вулиці з Відповідачем, на пропозицію досудового врегулювання спору, оскільки сума страхових виплат не покриває вартість ремонту, Відповідач зверхньо і зухвало поводився, жодних причин для вирішення цього питання не навів, та цинічно заявив, що мені слід звертатися до суду, якщо в мене є будь які питання до нього. Лише професійна поведінка представників поліції, допомогла уникнути нервового зриву від неетичних та морально збочених дій Відповідача. Розмір завданої моральної шкоди у грошовому виразі оцінюю у 20000 грн. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на мою позивачки матеріальну шкоду в сумі 58 767,99 гривень та моральну шкоду в сумі 20000 гривень, а всього 78 767.99 гривень. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 24 червня 2024 року відкрито провадження в справі. Позивач протягом судового розгляду вимоги позову підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач проти задоволення позову заперечував. Відповідно до ст. 1166 УК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до положень ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтями 10-13 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з наданих позивачем доказів судом встановлено такі обставини: 1) Щодо дорожньої транспортної пригоди за адресою на [ADDRESS] , яка сталась за участі автомобілів марки Volvo ХС90 державний номерний знак [NUMBER] під керуванням позивачки та SKODA Fabia державний номерний знак [NUMBER] під керуванням відповідача була складена схема місця ДТП. 2) На замовлення приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА», ТОВ «СЗУ Україна Консалтинг» було складено Звіт № 37458 від 31.05.2024 року про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, які зазнав в результаті ДТП належний Позивачу автомобіль Volvo ХС90 державний номерний знак [NUMBER] . 3) На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність Відповідача була застрахована за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 220024453 у ПрАТ «СК «УНІКА». Оцінюючи надані позивачем докази, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Складання уповноваженими особами схеми ДТП саме по собі не є належним підтвердженням вини будь якого з учасників дорожньої транспортної пригоди. В той час як, позивачем протягом судового розгляду справи інших підтверджень вини саме відповідача у ДТП суду надано не було. Наданий суду Звіт № 37458 від 31.05.2024 року про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, які зазнав в результаті ДТП належний Позивачу автомобіль Volvo ХС90 державний номерний знак [NUMBER] суд не може вважати належним та допустимим доказом зважаючи на те, що даний звіт буВ виконаний на замовлення приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА», ТОВ «СЗУ Україна Консалтинг» з метою оцінки вартості матеріального збитку для виплати страхового відшкодування та не містить посилання на те, що експерт при його виконанні повідомлений про кримінальну відповідальність. У свої постанові КЦС ВС від 16 листопада 2022 року у справі № 335/2566/18 Щодо висновку експерта КЦС ВС зауважує з цього питання, що у висновку експерта щодо визначення розміру завданого збитку повинно бути зазначено, що він виконується для суду і що експерт повідомлений про кримінальну відповідальність. Інакше висновок експерта буде розцінений як неналежний доказ. Висновок експерта не є належним та допустимим доказом, якщо у ньому не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок і що він підготовлений для подання до суду. Відповідне положення міститься у постанові Великої Палати від 18 грудня 2019 року № 522/1029/18. Отже, єдиною достеменно встановленою обставиною є те, що на момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність Відповідача була застрахована за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 220024453 у ПрАТ «СК «УНІКА», що не оспорювалась сторонами, однак є недостатнім для вирішення спору на користь позивача. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Дослідивши матеріали справи, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed