Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-19 00:00:00

Позивачка звернулася до\~суду з\~позовом,\~в якому\~просить розірвати\~шлюб між\~нею та\~відповідачем,\~зареєстрований 22.05.2021\~Волочиським відділом\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану у\~Хмельницькому районі\~Хмельницької області\~Центрально-Західного\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції,\~актовий запис\~№37,\~стягувати з\~відповідача на\~користь позивачки\~аліменти на\~утримання дитини\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~у розмірі\~5\~000\~грн щомісячно.\~Свої позовні\~вимоги мотивує\~тим,\~що 22.05.2021\~між нею\~та відповідачем\~зареєстровано шлюб,\~про що\~складено відповідний\~актовий запис\~за №37.\~Від вказаного\~шлюбу [INFO] у\~них народилась\~дочка [PERSON] .\~Підставою для\~розірвання шлюбу\~є ті\~обставини,\~що у\~них відсутні\~спільні інтереси\~з чоловіком,\~наявні різні\~погляди на\~життя,\~відсутнє взаєморозуміння.\~Вони втратили\~почуття любові\~та поваги\~один до\~одного.\~З відповідачем\~тривалий час\~не підтримують\~подружніх відносин,\~не ведуть\~спільного господарства,\~проживають окремо,\~відповідач відмовляється\~приймати участь\~у вихованні\~та утриманні\~дочки.\~Їхня сім`я\~розпалась остаточно,\~збереження сім`ї\~вважає неможливим,\~шлюб з\~відповідачем носить\~формальний характер. Враховуючи, що відповідач проживає окремо, на утриманні інших осіб не має, вважає, що з відповідача необхідно стягувати аліменти в розмірі 5 000 грн щомісячно. Просить позов задоволити. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 31.05.2024 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. 31.07.2024\~представник відповідача\~ [PERSON] \~ [PERSON] \~подав відзив\~на позовну\~заяву,\~в якому\~зазначив,\~що [PERSON] \~докладає максимум\~зусиль щодо\~врегулювання спірних\~питань без\~застосування надмірних\~емоцій,\~намагається всі\~непорозуміння врегулювати\~мирним шляхом,\~вважає,\~що усі\~найважливіші питання\~життя сім`ї\~мають вирішуватися\~подружжям спільно,\~на засадах\~рівності.\~У подружжя\~є спільна\~малолітня дитина\~ [PERSON] \~і відповідач\~ [PERSON] \~хоче,\~щоб дитина\~росла в\~повноцінній родині.\~Просить надати\~строк для\~примирення шість\~місяців. Відповідач заперечує твердження позивачки, що він відмовляється приймати участь у вихованні та утриманні дочки, оскільки він надає позивачці відповідні кошти на утримання дитини. Проте, вважає, що визначена позивачкою сума аліментів у розмірі 5 000 грн, яка становить два розміри прожиткових мінімумів на вік дитини, поставить відповідача у складне матеріальне становище. Відповідачем визнається розмір аліментів у твердій грошовій сумі 2 600 грн, дана сума становитиме цілий прожитковий мінімум на вік дитини. Зазначає, що [PERSON] навчається у закладі вищої освіти «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «УКРАЇНА» на 1 курсі денної форми, на контракті, ступеня бакалавр, за спеціальністю дизайн. Термін закінчення навчання 30.06.2026. На 1 рік навчання [PERSON] оплачує 23 000 грн. Згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків у [PERSON] за період з 1 кварталу 2022 року по 2 квартал 2024 доходи відсутні. Відповідач просить суд врахувати, що обов`язок утримувати дитину покладається на обох батьків. Позивачка не підтверджує витрат на утримання доньки у розмірі 5000 грн, а вважає, що відповідач повинен сплачувати 5 000 грн, що порушує рівність батьків в утриманій дитини. 18.09.2024 позивачка подала до суду заяву, в якій зазначила, що проти відзиву заперечує у повному обсязі, просить позов задоволити. 20.09.2024 відповідач подав до суду заяву, в якій зазначив, що просить залишити його заяву про надання строку для примирення без розгляду. Позовну заяву в частині розірвання шлюбу визнає повністю. В частині позовних вимог про стягнення аліментів, підтримує позицію викладену у відзиві, щодо стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини на суму не більше 2\~600 грн. Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, тому відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд виходить з такого. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. У відповідності до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно з ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.ст. 104-105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу України. Ст. 109 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як встановлено судом, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 22 травня 2021 року і від спільного подружнього життя мають доньку [PERSON] , [INFO] /а.с. 4, 7/. Судом беззаперечно встановлено, що між сторонами тривалий час немає взаєморозуміння, подружніх відносин вони не підтримують, спільного господарства не ведуть, позивачка не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини з відповідачем і збереження шлюбу суперечить її інтересам. Крім того, задовольняючи позов, суд виходить з того, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого із сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Отже, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, оскільки вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, не підтримують подружніх відносин, позивачка втратила до відповідача хороші почуття і помиритися з ним не бажає, а тому цей шлюб слід розірвати. Згідно із ч.ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За вимогами ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст.191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Законом України «Про державний бюджет України на 2024 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років - 2\~563 грн. Конвенція про права дитини від 20.11.1989, яка є першим і основним міжнародно-правовим документом, присвяченим широкому спектру прав дитини, визначає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Такі ж рекомендації містяться і в Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959. Згідно з визначеними Декларацією принципами, дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом. Найкраще забезпечення інтересів дітей має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за її освіту і навчання; насамперед таку відповідальність несуть їх батьки. Виходячи із вищенаведеного, враховуючи рівність обов`язків батьків щодо матеріального утримання дитини, встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум для дітей, який батьки повинні забезпечити дітям, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання їхньої доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 3\~000 грн. \~ \~ \~ \~На підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача в користь держави та в користь позивачки підлягає стягненню по 1\~211,20 грн судового збору. На підставі ст.\~ст. 12-13,\~81-82,\~89,\~141,\~263-265,\~274-279\~ЦПК України, ст.ст.109-113, 180-184 СК України, суд

Outcome: partial