Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-17 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] та просить стягнути заборгованість у розмірі 33 198, 38 дол. США, з яких: 7 678,65 дол. США - заборгованість за кредитом; 6 886, 82 дол. США - заборгованість по процентах; 403,92 дол. США - заборгованість по комісії; 18 228, 99 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. В обгрунтування позовних вимог зазначено про те, що 05.07.2007 між ПАТ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір K2J4AE00000025, згідно умов якого банк надав позичальнику кошти в розмірі 13 914, 52 дол. США в строк до 04.07.2012, зі сплатою 0,84 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором K 2J4AE00000025 між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до п. 5 якого позивачем було направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконання зобов`язань за кредитним договором K 2J4AE00000025. При цьому банком виконано умови договору в повному обсязі, однак внаслідок невиконання [PERSON] умов кредитного договору, у останнього виникла зазначена вище заборгованість. При цьому відповідальність поручителя [PERSON] настає у випадку, коли боржник не виконує або неналежним чином виконує свої грошові зобов`язання. Приймаючи до уваги, що відповідачі діють у кредитних правовідносинах, як солідарні боржники, останні несуть солідарну відповідальність перед кредитором за невиконання умов договору. Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 01 вересня 2015 року вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № К2J4AE00000025 від 05.07.2007 у розмірі 22 648,39 дол. США, витрати по сплаті судового збору по 1 827 грн. відповідно з кожного. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 19 березня 2020 року задоволено заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення від 01.09.2015, скасовано заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 01.09.2015 р. по справі №754/8676/15-ц за позовом ПАТ «Комерційний Банк «ПриватБанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Представником відповідача [PERSON] - адвокатом Соколовською О.О. 13.08.2020 подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечує щодо задоволення позовних вимог та зазначає, посилаючись на ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука за договором поруки від 05.07.2007 припинена у зв`язку з зверненням позивача поза межами шестимісячного строку. Також відповідачем заявлено вимогу щодо поновлення процесуального строку для подачі відзиву на позовну заяву, обґрунтовану тим, що мають місце підстави для визнання поважності причин пропуску строку на подання відзиву, а саме запровадження з 12.03.2019 карантинних заходів на території України з метою запобігання поширенню коронавірусу COVID-19. 29 жовтня 2020 року представником відповідача [PERSON] - адвокатом Соколовською О.О. подано клопотання про зупинення провадження у справі. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 18 листопада 2020 року зупинено провадження до набрання законної сили судовим рішенням по справі № 754/10515/20 за позовом [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання зобов`язання за договором поруки від 05.07.2007 припиненим. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2020 року залишено без задоволення позовні вимоги [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання зобов`язання за договором поруки від 05.07.2007 припиненим. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 02 березня 2021 року вказане рішення залишено без змін. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 22 червня 2023 року поновлено провадження по справі. 27 вересня 2023 року ухвалою суду витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» наступні докази: - інформацію щодо здійснення розрахунку заборгованості згідно графіку по тілу кредиту в розмірі 7 678,65 доларів США, заборгованості по відсотках в розмірі 6 886,82 доларів США - по комісії, 18 228,99 доларів США - пеня, а також період виникнення такої заборгованості на підставі Кредитного договору станом на 16.08.2023; - яка сума сплачена позичальником на погашення кредиту у тому числі по тілу кредиту, проценти, штрафні санкції, станом на 16.08.2023; - надати інформацію чи здійснювались дії щодо першочергового погашення кредиту шляхом стягнення заставленого рухомого майна боржника; - надати розрахунок заборгованості по кредитному договору в частині погашення основної суми боргу, сплати процентів, та штрафних санкцій, які відповідають вимогам чинного законодавства та умовам укладеного між сторонами кредитного договору та первинним банківським документам станом на 16.08.2023. Від представника відповідача [PERSON] - адвоката Соколовської О.О. 30 жовтня 2023 року надійшли письмові пояснення, згідно з якими сторона відповідача зазначає, що порука - це строкове зобов`язання, і в незалежності від того чи встановлений строк її дії договором або законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Також вказує на те, що виписка банку по рахунку є первинним документом за умови, якщо вона містить обов`язкові реквізити, що зазначені в Положенні 254. Посилається на відсутність в матеріалах справи допустимих доказів на підтвердження кредитної заборгованості, а відтак ставить також під сумнів законність нарахованої суми заборгованості. З поміж-іншого, звертає увагу на розбіжності у твердженнях позивача щодо цілі отримання кредитних коштів, а саме з позовної заяви вбачається, що відповідачем отримано кошти у розмірі 13 914, 52 доларів США, однак в п. 7.1 Кредитного договору вказано, що кредит було надано відповідачу для купівлі автомобіля, та забезпечено договором застави рухомого майна. Відповідно до п. 23 договору застави рухомого майна № К2J4AE00000025 у разі порушення умов договору заставодавець набуває право звернення стягнення на предмет застави. При цьому з телефонної розмови з відповідачем 1 [PERSON] стало відомо про реалізацію заставного майна, однак матеріали справи не містять доказів зарахування коштів за реалізацію автомобіля, реквізитів рахунку та точної суми, яка могла бути перерахована банку. Також зазначає про те, що позивачем не надано оригінал договору поруки, який ставить під сумнів відповідач, у зв`язку з відсутністю доказів вчинення договору поруки в письмовій формі такого змісту. Вказані обставини є підставою для залишення без задоволення позовної заяви. В судове засідання представник позивача не з`явився, до суду подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, вимоги підтримує в повному обсязі, а також не заперечує щодо ухвалення заочного рішення суду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про розгляд справи повідомлявся належним чином шляхом опублікування оголошення на офіційному сайті «Судова влада України». Відповідач [PERSON] та її представник в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином, до суду подано клопотання про розгляд справи за їх відсутності, заперечують щодо позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на викладене у відзиві за письмових поясненнях. Приймаючи до уваги викладене, визнавши матеріали справи достатніми для вирішення справи, а неявку учасників справи такою, що не перешкоджає розгляду заяви, суд розглядає заяву без участі сторін по справі. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з"явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За змістом ч.ч. 1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Судом встановлено, що 05 липня 2007 року між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір № К 2J4AE00000025, у відповідності до якого банк надав позичальнику кошти в розмірі 13 914, 52 дол. США в строк до 04 липня 2012 року, зі сплатою 0,84 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. В забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] , 05 липня 2007 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір поруки № К2J4AE00000025/1, відповідно до умов якого поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором в повному обсязі за своєчасне і повне виконання зобов`язань по кредитному договору. У відповідності до п.4 Договору поруки у випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, боржники поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Пунктом 5 Договору поруки передбачено, що у випадку невиконання боржником будь-якого зобов`язання, передбаченого п. 1 договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням невиконання зобов`язання. В матеріалах справи міститься повідомлення банку від 21 травня 2015 року № 30.1.0.0/2-026 направлене [PERSON] та [PERSON] про вжиття заходів з метою погашення заборгованості, просять не пізніше 5 календарних днів з дати одержання повідомлення погасити прострочену заборгованість. У разу несплати простроченої заборгованості, на підставі ст. 1050 ЦК України, умов кредитного договору № К2J4AE00000025 від 05 липня 2007 року та Договору поруки від 05 липня 2007 року, вимагають повернути суму кредиту в повному обсязі разом з нарахованими процентами та штрафними санкціями. Згідно з даними реєстру відправки № 1742 від 22 травня 2015 року повідомлення направлено [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Варто зауважити, що матеріали справи не місять доказів отримання або повернення зазначеного повідомлення. У відповідності до п. 7.1 кредитного договору № К 2J4AE00000025 від 05 липня 2007 року, Банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти шляхом: надання готівкою через касу на строк з 05 липня 2007 року по 04 липня 2012 року включно, у вигляді непоновлюваної лінії у розмірі 13 914, 52 дол. США на наступні цілі: 9 000 дол. США для купівлі автомобіля, у розмірі 6, 79 дол. США для сплати за реєстрацію предмету застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування відповідно до п. 1.2 та у розмірі 4 014, 85 дол. США на сплату страхових платежів. З матеріалів справи вбачається, що згідно укладеного договору № К2J4AE00000025 від 05 липня 2007 року відповідач [PERSON] отримав кредитні кошти у розмірі 9 000 дол. США (еквівалент у гривнях 45 450, 00 грн.), що підтверджується заявою на видачу готівки № 01/2203. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. В обгрунтування позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» зазначило, що відповідач належним чином не виконав умов договору, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 18 травня 2015 року складає 33 198, 38 дол. США, що складається з наступного: - 7 678, 65 дол. США - заборгованість за кредитом; - 6 886, 82 дол. США - заборгованість за процентами за користування кредитом ; - 403, 92 дол. США - заборгованість по комісії за користування кредитом; - 18 228, 99 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч.1 ч. 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя; Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. У відповідності зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 612 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання договору не допускається. У відповідності зі ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановленні договором або законом. Приймаючи до уваги той факт, що позивач звернувся до суду з зазначеним позовом у 2015 році, суд, з метою встановлення дійсних обставин справи, 27 вересня 2023 року ухвалою постановив витребувати від АТ «КБ «ПриватБанк» наступні документи та інформацію: - яким чином здійснювався розрахунок заборгованості згідно графіку по тілу кредиту в розмірі 7 678,65 доларів США, заборгованості по відсотках в розмірі 6 886,82 доларів США, по комісії, 18 228,99 доларів США - пеня, а також період виникнення такої заборгованості на підставі Кредитного договору станом на 16.08.2023; - яка сума сплачена позичальником на погашення кредиту у тому числі по тілу кредиту, проценти, штрафні санкції, станом на 16.08.2023; - надати інформацію чи здійснювались дії щодо першочергового погашення кредиту шляхом стягнення заставленого рухомого майна боржника; - надати розрахунок заборгованості по кредитному договору в частині погашення основної суми боргу, сплати процентів, та штрафних санкцій, які відповідають вимогам чинного законодавства та умовам укладеного між сторонами кредитного договору та первинним банківським документам станом на 16.08.2023. Зазначена ухвала суду отримана відповідачем 06 грудня 2023 року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, проте станом на день розгляду справи, 18 вересня 2024 року зі сторони позивача до суду не надійшло витребовуваних матеріалів або повідомлення про неможливість їх надання до суду. У відповідності до ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; з`являтись в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою. Згідно з ч. 6, 8 ст. 84 ЦПК України, будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду. У разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів з причин, визнаних судом неповажними, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом. У зв`язку з вказаним, 03 вересня 2024 року Деснянським районним судом міста Києва постановлено повторно витребувати від АТ «КБ «ПриватБанк» вищезазначені докази в строк до 16 вересня 2024 року, а також застосовано до АТ «КБ «ПриватБанк» заходи процесуального примусу у вигляді штрафу у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 148 ЦПК України, стягнуто з Аціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» в дохід державного бюджету України штраф в розмірі 3 028 грн. Однак, станом на 18 вересня 2024 року від позивача на адресу суду не надходило витребуваної інформації. З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що позивач обов`язки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачеві. Останній зобов`язався за договором повертати кредит, але в повному обсязі не виконав своє зобов`язання та станом на 18 травня 2015 року мав заборгованість за тілом кредиту у розмірі 7 678, 65 дол. США. В забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] , 05 липня 2007 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір поруки № К2J4AE00000025/1, відповідно до умов якого поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором в повному обсязі за своєчасне і повне виконання зобов`язань по кредитному договору. Відповідач [PERSON] у поданому до суду відзиві на позовну заяву, посилалась на положення ст. 559 ЦК України та постанову Верховного суду від 17.09.2014 у справі № 6-53цс14, зазначила про те, що порука за договором поруки від 05 липня 2007 року припинилась 04 липня 2012 року поза межами шестимісячного строку. В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпро перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до ПАТ «Приватбанк» про припинення договору поруки від 05 липня 2007 року. До прийняття остаточного рішення по вказаній вище справі Деснянським районним судом м. Києва 18 листопада 2020 року було зупинено провадження по цивільній справі № 754/8676/15-ц. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2020 року позовні вимоги залишено без задоволення, постановою Дніпровського апеляційного суду від 02 березня 2021 року вказане рішення залишено без змін. Зокрема в процесі розгляду зазначеної справи судами встановлено, що відсутні правові підстави для визнання зобов`язання за договором поруки від 05 липня 2007 року припиненими. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Також, у відповідності до п. 12 Договору поруки порука за договором припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну звернення кредиту за Кредитним договором. Зважаючи на викладене, суд не приймає до уваги доводи [PERSON] , викладені у відзиві на позовну заяву щодо припинення поруки, та відсутності підстав стягнення з останньої заборгованості. У відповідності до п.4 Договору поруки у випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Отже суд, враховуючи те, що стороною відповідачів не надано належних доказів виконання зобов`язання за тілом кредиту, а наданий банком розрахунок не спростований, приходить до висновку про наявність підстав для солідарного стягнення з відповідачів заборгованості за тілом кредиту у розмірі 7 678, 65 дол. США, що виникла станом на 18 травня 2015 року. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). На підтвердження умов кредитування АТ КБ «ПриватБанк» надало суду копію кредитного договору № К2J4AE00000025, копію договору поруки № № К 2J4AE00000025/1, розрахунок заборгованості станом на 18 травня 2015 року, а також копію заяви про видачу готівки № 01/2203. Разом з тим, вказані документи не підтверджують умов кредитування та наявності у відповідача заборгованості за відсотками у розмірі 6 886,82 дол. США, заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 403,92 дол. США, 18 228,99 дол. США - пені у розмірі у визначеній позивачем сумі. Також з наданих документів неможливо встановити яким чином здійснювався розрахунок заборгованості по відсотках, комісії та пені, зокрема матеріали справи не містять відомостей про внесення коштів позичальником, зокрема в рахунок погашення відсотків. Суд вважає слушними доводи відповідача щодо відсутності у позовній заяві та повідомленні будь-якої інформації щодо цільового використання кредиту, а саме купівлі автомобіля, та відповідно застави вказаного рухомого транспортного засобу. З поміж-іншого, позивачем, всупереч твердженням відповідача [PERSON] щодо наявної інформації про погашення кредиту шляхом звернення стягнення на заставне майно боржника, не надано жодної інформації, яка б підтвердила або спростувала вказані твердження. Згідно зі ст. ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Також суд приймає до уваги те, що позивачем було проігноровано та не виконано ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 27 вересня 2023 року про витребування доказів. Зокрема в процесі розгляду справи, починаючи з дати звернення ПАТ КБ «Приватбанк» до суду з позовною заявою, а саме з 15 червня 2015 року, банком не уточнювались позовні вимоги, а також не надавались процесуальні заяви, зокрема відсутня відповідь на відзив, пояснення по справі в якості контраргументів на твердження сторони відповідача. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доведеність наявної суми заборгованості за кредитним договором, є обов`язком позивача, який він не виконав, оскільки не довів належними та допустимими доказами її розмір. Розмір грошової вимоги позивач обґрунтовує розрахунком заборгованості відповідачів перед позивачем, виконаним позивачем. Однак, такий розрахунок не є первинним документом, не містить інформації про підстави нарахування зазначеної в позові суми, її складових, а фактично є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може бути доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. Належного розрахунку заборгованості відповідача за Договором кредиту позивачем до суду не надано. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Таким чином, під час судового розгляду предметом доказування є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення. Об`єктом оцінки судом при ухваленні рішення є як докази (фактичні дані, відомості), так і процесуальні джерела, що їх містять (показання свідків, висновки експертів, тощо). Відповідно до положень Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Коробов проти України» (заява № 39598/03 від 21 липня 2011 року) суд вказав, що при оцінці доказів, суд, як правило - застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наявний у матеріалах цивільної справи. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що стороною позивача не було доведено належними та допустимими доказами розмір нарахованої заборгованості за процентами за користування кредитом у сумі 6 886, 82 дол. США, 403, 92 дол. США - заборгованість по комісії за користування кредитом, а також 18 228, 99 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, суд прийшов до висновку про необґрунтованість зазначених позовних вимог, а відтак відсутність підстав для задоволення вимог у цій частині у зв`язку з недоведеністю. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial