Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-18 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача. [PERSON] звернувся до Київського районного суду м. Харкова до військової частини [NUMBER] про повернення безпідставно набутих коштів. Позовні вимоги обґрунтовані фактом стягнення грошових коштів у розмірі 19773,90 грн у ході виконавчого провадження по справі № 642/4969/18, заочне рішення у якому, у подальшому, скасовано. Аргументи учасників справи. Представником відповідача на адресу суду подано відзив на позовну заяву, в якій він заперечував проти задоволення позову. Відзив мотивований тим, що грошові кошти стягнуті з позивача у відповідності до чинного законодавства. 05.08.2024 до Київського районного суду м. Харкова надійшла відповідь на відзив із запереченням обставин, викладених у відзиві. Рух справи. Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 25.06.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Участь у справі сторін та інших учасників справи. У судове засідання представник позивача, не з`явилась, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності, якою позов підтримано. У судове засідання представник відповідача, належним чином повідомлений про дату, час і місце його проведення, не з`явився. Враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їхній сукупності та надавши їм належну правову оцінку, приходить до наступного. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 30.11.2021 Ленінським районним судом м. Харкова у справі № 642/4969/18 за позовом військової частини [NUMBER] до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди скасовано заочне рішення, ухвалене Ленінським районним судом м. Харкова від 30.11.2021 у справі № 642/4969/18. Вказане провадження у цивільній справі за позовом військової частини [NUMBER] до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди, - закрито. Постановою від 05.07.2021 Державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Тарасової Н.С. відкрито виконавче провадження, АСВП № [NUMBER] про стягнення з [PERSON] на користь військової частини [NUMBER] матеріальну школу у розмірі 610624,50 грн., понесені судові витрати у розмірі 9159,37 та 61978,39 грн. виконавчого збору. Постановою від 13.06.2023 Головного державного виконавця Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Тарасової Н.С. закрито виконавче провадження на підставі п. 5 частини першої статті 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», закінчено виконавче провадження АСВП № [NUMBER]. Відповіддю від 28.02.2024 № 16594 Холодногірсько-Новобаварського відділу Державної виконавчої служби у місті Харкові на адвокатський запит, що отримана позивачем 05.03.2024, останнього повідомлено, що на користь стягувача ВІЙСЬКОВА ЧАСТИНА [NUMBER] в ході примусового виконання перераховано кошти у розмірі 19773,90 грн. Таким чином, на користь відповідача з позивача стягнуто 19773,90 грн без врахування витрат виконавчого провадження. 05.03.2024 адвокатом Бєловою О.Є. в інтересах позивача відповідачу військовій частині [NUMBER] направлено письмову вимогу (претензію) про повернення безпідставно набутих коштів у розмірі 19773,90 грн., які були набуті в ході виконавчого провадження АСВП № [NUMBER], та надано строк на виконання вимоги протягом 30 робочих днів з дня отримання цієї вимоги. 14.05.2024 на адресу представника позивача надійшов лист військової частини [NUMBER] від 03.05.2024 № 40/17/12-4796 «Про розгляд вимоги (претензії)», якою відмовлено у поверненні коштів у сумі 19773,90 грн, стягнутих у ході виконавчого провадження № [NUMBER] з посиланням на відсутність правових підстав для повернення зазначених коштів. Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду. Так, згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є:1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. При цьому за правилами статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені приписами частини другої ст. 16 ЦК України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Наведене дозволяє дійти висновку, що обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Верховним Судом у постанові від 17.04.2019 у справі N 757/16163/17 наголошено, що ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Узагальнюючи викладе, можна дійти висновку про те, що кондикція - позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави. Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна. Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження виникнення між сторонами справи будь-яких договірних відносин. Судом встановлено, 30.11.2021 Ленінським районним судом м. Харкова у справі № 642/4969/18 за позовом Військової частини [NUMBER] до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди скасовано заочне рішення, ухвалене Ленінським районним судом м. Харкова від 30.11.2021 у справі № 642/4969/18. До скасування заочного рішення, військовою частиною [NUMBER] звернено до виконання виконавчі листи у справі № 642/4969/18. У ході виконавчого провадження з позивача на користь відповідача стягнуто грошові кошти у розмірі 19773,90 грн. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 30.11.2021 у справі №м642/4969/18 провадження по справі закрито. Тобто, правові підстави для зберігання грошових коштів, стягненні у ході виконавчого провадження, відпали. Отже, на думку суду, відповідач без достатніх правових підстав на даний час зберігає грошові кошти, що належать позивачу, та у відповідності до ст. ст. 1212, 1213 ЦК України повинен повернути позивачу отримані грошові кошти у розмірі 19773,90 грн., у зв`язку з чим, позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення з військової частини [NUMBER] безпідставно набутих коштів є обґрунтованими. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтовані, підтверджуються належними та допустимими доказами, в зв`язку з чим підлягають задоволенню. Інші доводи та заперечення сторони відповідача, а також дослідженні докази означених вище висновків суду не спростовують. При цьому, суд ураховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29). Щодо судових витрат За приписами ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. За частиною першою вищевказаної статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно квитанції № 9855-2480-4255-2722 від 21.06.2024, позивачем за подання до суду позовної заяви сплачено судовий збір в розмірі 968,96 грн., який підлягає стягненню з відповідача на його користь. На підставі викладеного,

Outcome: approved