Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-17 00:00:00

18.09.2023 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , треті особи: Орган опіки та піклування Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області, Служба у справах дітей виконавчого комітету Київської районної ради в м.Полтава, в якій просила позбавити відповідача батьківських прав стосовно їх спільного неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рух справи. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 28.09.2023 року відкрито провадження за позовною заявою та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження (а.с. 34) Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 14.05.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.124-125) Позиції учасників справи В обґрунтування позову зазначено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами не укладався. Після народження дитини вони разом прожили півтора роки. В подальшому стосунки між позивачкою та відповідачем не склалися. Дитина проживає разом з позивачкою, а відповідач проживає окремо, не бере педагогічної, посильної трудової, матеріальної або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Після початку повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України позивачка була змушена виїхати разом із сином у більш безпечне місце до міста Полтава, де на даний час вони і мешкають. Відповідач в цей період взагалі не виходив на зв`язок, не цікавився життям та безпекою сина, не вчиняв будь-яких дій для забезпечення дитині безпечного проживання. Син знаходиться на повному утриманні позивачки, яка супроводжує в разі потреби дитину до лікувального закладу, відвідує додаткові навчання. Відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, не цікавиться шкільним життям сина, його захопленнями, здоров`ям, а отже злісно ухиляється від виконання батьківських обов`язків, що є підставою для позбавлення батьківських прав стосовно сина. Тому позивач просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав стосовно їх спільного неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 1-7). Відповідач [PERSON] не погодився з пред`явленим позовом та подав відзив,в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що за домовленістю з позивачкою постійно здійснював грошові перекази на рахунок, добровільно вказаний самою [PERSON] , при цьому будучи впевненим у відсутності претензій у зв`язку з добровільною сплатою коштів на утримання дитини. Таким чином, зазначаючи про тривалу несплату виплат позивач зазначає неправдиві відомості, що свідчить про зловживання нею своїми правами. Він ніколи не ухилявся від матеріального утримання своєї дитини, виплати здійснювались у розмірах, встановлених за домовленістю між сторонами. При цьому, з 2019 року спілкування відповідача з дитиною постійно обмежувалося позивачкою, однак відповідач намагався передавати дитині дарунки, тощо. На даний час, у зв`язку з військовою агресією Російської федерації проти України, позивачка разом з дитиною виїхала з місця постійного мешкання у місті Зміїв Чугуївського району Харківської області до міста Полтава, що набагато ускладнило відповідачеві спілкування з дитиною, однак він ніколи не відмовлявся від своєї дитини та від виконання своїх батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, і допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Оскільки він належним чином виконує свої обов`язки з матеріального утримання дитини й не відмовляється від спілкування з нею, вважав позовні вимоги необґрунтованими та просив відмовити у їх задоволенні. (а.с. 43-45). У відповіді на відзив та в судовому засіданні представник позивача - адвокат С.Сергієнко наполягала на задоволенні позовних вимог в повному обсязі, зазначивши, що доводи відповідача не підтверджені жодним доказом, а з боку позивача [PERSON] не чинилося жодних перепон у спілкуванні батька з дитиною. Відповідач тривалий час не спілкується з сином та не цікавиться його життям, що свідчить про ухилення від виконання батьківських обов`язків та є підставою для позбавлення батьківських прав. (а.с. 60-63). Третя особа по справі - Служба у справах дітей виконавчого комітету Київської районної в місті Полтава ради, та третя особа по справі - Орган опіки та піклування Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області, пояснень по суті спору до суду не подавали, подали заяви про розгляд справи без участі представника третьої особи, при винесенні рішення просили врахувати інтереси дитини (а.с. 53, 76, 80, 156). Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст.ст.76-81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Зміївського районного управління юстиції у Харківській області, актовий запис №44 від 27.04.2016 року (а.с. 11). Згідно паспорта серія [NUMBER] , виданого 29.05.2013 року Зміївським РСГУДМС України в Харківській області, Витягу Зміївської міської ради №1076 від 04.08.2023 року позивач [PERSON] , [INFO] , та малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9, 13). Відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується паспортом серія [NUMBER] , виданого 20.12.2014 року Зміївським РСГУДМС України в Харківській області, та Довідки Зміївської міської ради №1869 від 22.09.2023 року (а.с. 33, 46). З Довідок №1601-5001297321 та №1601-5001298801, від 11.04.2022 року №1601-5001294260 від 22.04.2022 року «Про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи», вбачається, що фактичним місцем проживання позивача [PERSON] , [INFO] , та малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , є [ADDRESS] (а.с. 14, 15). Згідно Довідки КЗ "Зміївський заклад дошкільної освіти (ясла-садок) №1 Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області №01-29/07 від 10.08.2023 року, дитина [PERSON] , [INFO] , був вихованцем дитячого садка з 2018 року по 2022 рік. За період перебування дитини в ЗДО вихованням дитини займалася мати, [PERSON] , батько вихованням дитини не займався, батьківські збори не відвідував, поведінкою сина не цікавився, із педагогічним колективом не спілкувався і не взаємодіяв (а.с. 18). З Довідки КЗ "Зміївський ліцей №1" Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області №150 від 10.08.2023 року, дитина [PERSON] , [INFO] , навчається у 2-В класі КЗ "Зміївський ліцей №1" Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області з 2022 року навчального року за заявою матері [PERSON] (Вх.39 від 05.04.2022 року) по теперішній час. За період навчання [PERSON] у навчальному закладі мати дитини, [PERSON] , спілкувалася з педагогами, які навчають сина, цікавився шкільним життям дитини, брала участь у батьківських зборах, підтримувала зв`язок із класним керівником. Батько контакту зі школою не підтримував, успішністю дитини не цікавився, із вчителями не спілкувався, батьківські збори не відвідував (а.с. 17). З Довідки КНП "Зміївський центр первинної медико-санітарної допомоги" №443 від 14.08.2023 року, декларацію про надання медичної допомоги дитини [PERSON] , 2016 року народження, укладено [PERSON] . Первинна медична документація, а саме: історія розвитку дитини форма 112/0, та електронна медична документація, містять інформацію про стан здоров`я дитини, розвиток, проведені дослідження. Інформацію про осіб, які супроводжують дитину на прийомі у лікаря не містить. Зі слів лікаря на прийом з дитиною з`являлася мати дитини - [PERSON] (а.с. 19). З листа ТОВ «Медичний лікувально-діагностичний центр «МЕДІОН» №321 від 11.09.2023 року вбачається, що [PERSON] , 02.04.2016 року отримував консультації лікарів-спеціалістів (лікаря-невролога дитячого та лікаря-хірурга дитячого) відокремленого структурного підрозділу «МЕДІОН KIDS ЛДЦ ТОВ «МЛДЦ «МЕДІОН», добровільна згода пацієнта на проведення діагностики, лікування та проведення операції та знеболення була підписана його матір`ю [PERSON] (а.с. 24). З Довідки БФ «Слов`янське серце» від 22.08.2023 року, вбачається, що дитина [PERSON] , [INFO] , за згодою матері [PERSON] , з березня 2023 року відвідує «Простір, дружній до дітей» організований БФ «Слов`янське серце» за підтримкою Міжнародної організації «Save the Chidren» у м. Полтава. Мати відвідувала групу з програми «Позитивне батьківство», метою якої є поліпшення добробуту всіх дітей і їх сімей та взаємини дітей і батьків, що ґрунтуються на взаєморозумінні та підтримці, на протягу всього часу батько жодного разу не був присутнім (а.с. 25). З Довідки Харківського національного економічного університету ім. С.Кузнеця №61/19-133 від 07.08.2023 року позивачка [PERSON] дійсно працює в Харківському національному економічному університеті ім. С.Кузнеця на посаді фахівцем І категорії на 0,5 ставки (основна робота) навчально-методичного відділу (а.с. 20). З Довідки Харківського національного економічного університету ім. С.Кузнеця №26/44 від 07.08.2023 року позивачка [PERSON] з 15.09.2021 року (наказ ректора №1120-С від 07.09.2021 року) вступила до аспірантури Харківського національного економічного університету імені С.Кузнеця (IV рівень акредитації) і по теперішній час здійснює підготовку (навчається) в аспірантурі на 2-му курсі третього (освітньо-наукового) рівня вищої освіти за спеціальністю 051 Економіка на очній (денній) формі здобуття вищої освіти. Строк закінчення підготовки в аспірантурі Харківського національного економічного університету ім. С.Кузнеця: 14.09.2025 року (а.с. 21). Згідно характеристики навчально-методичного відділу Харківського національного економічного університету ім. С.Кузнеця, позивач [PERSON] свою роботу виконує з високою якістю, відповідальністю, своєчасно і вірно виконує доручені їй завдання, над удосконаленням особистої професійної підготовки працює наполегливо, до виконання своїх посадових повноважень відноситься старанно, відповідально, при виникненні конфліктних ситуацій поводиться коректно, стримано, з колегами підтримує рівні взаємини (а.с. 22). З медичної довідки КНП «Зміївська центральна районна лікарня» Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області від 04.08.20232 року стан позивачки [PERSON] задовільний (а.с. 23). Відомостей про наявність відповідних рішень судів про примусове стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини, а також інформації про заборгованість відповідача зі сплати аліментів матеріали справи не містять, що підтверджує твердження відповідача [PERSON] про врегулювання цього питання за домовленістю сторін та виконання ним обов`язку з матеріального утримання дитини, що не заперечувалося представником позивача. 03.01.2024 року Службою у справах дітей виконавчого комітету Київської районної в м.Полтава ради (Третя особа) до суду направлено висновок №385 від 26.12.2023 року щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з якого вбачається, що уповноважені представники органу опіки та піклування вивчили твердження позовної заяви та копії документів, доданих до неї позивачем, в зв`язку з чим прийшли до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 77-79, 81-83). Норми права, застосовані судом, та мотиви їх застосування. Дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши представника позивача, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд зазначає наступне: Згідно з частиною 3 статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, духовного та соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Статтею 11 цього ж Закону визначено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 150 Сімейного кодексу України закріплено обов`язок батьків виховувати свою дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття освіти, готувати до самостійного життя та поважати її. Частиною 1 статті 151 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають також переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними, що визначено частиною 1 статті 163 Сімейного кодексу України. Згідно ч.1 статті 152 Сімейного кодексу України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом Відповідно до положень статті 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції, батьки або у відповідних випадках законні опікуни, несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, та в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Відповідно до вимог статті 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Згідно статті 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років . Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, що тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, матері, так і для дитини, що визначено статтею 166 Сімейного кодексу України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Верховний суд у своїй постанові від 02 жовтня 2019 року по справі №461/7387/16-ц (провадження №61-29266св18) зазначив, що судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості згідно зі статтею 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на від 03 грудня 1986 року. Таким чином, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Це крайній захід впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. Матеріали справи не містять жодних переконливих доказів щодо жорстокого поводження відповідача зі своїм сином, вчинення ним вчинків, які створюють небезпеку для його життя чи здоров`я, зокрема: незабезпечення харчування чи лікування, примушування до жебракування, бродяжництва, тощо. В матеріалах справи відсутні також належні й допустимі докази того, що відповідач є хронічним алкоголіком чи наркоманом, а отже виняткові обставини, які можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав в розумінні статті 164 Сімейного кодексу України, позивачем не доведені. Відсутність тривалого спілкування з дитиною засобами телефонного зв`язку та невідвідування відповідачем батьківських зборів не свідчить про свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками. Відсутність претензій до відповідача з боку позивача, в тому числі відповідних рішень судів з примусового стягнення аліментів, підтверджує належне виконання відповідачем [PERSON] в добровільному порядку обов`язків по матеріальному утриманню дитини Наявність активного захисту власної позиції під час судового розгляду свідчить про зацікавленість відповідача у вирішенні спору щодо його батьківських прав стосовно дитини. Судом не встановлено фактів про те, що сім`я відповідача є непридатною або явно неблагополучною, і що батько [PERSON] втратив інтерес до сина. Неможливість активної участі в житті дитини спричинена об`єктивними причинами, бо позивач і дитина проживають в іншому місті, між позивачем та відповідачем склалися неприязні стосунки. Стосовно висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо його неповнолітньої дитини суд вважає за необхідне зазначити наступне: Згідно з ч.ч.5, 6 статті 9 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно пункту 73 «Порядку провадження органу опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 866 від 24.09.2008 року (зі змінами), у разі виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини один із батьків, що проживає окремо від дитини, подає службі у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (в разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини. Працівник служби у справах дітей проводить бесіду з батьками, у разі можливості з іншими родичами дитини, а також звертається до соціального закладу та/або фахівця із соціальної роботи щодо забезпечення проведення оцінки потреб батьків з метою встановлення здатності матері, батька виконувати обов`язки щодо виховання дитини та догляду за нею. До уваги беруться ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини, факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності та інші вагомі обставини. Після з`ясування обставин, що призвели до виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини, служба у справах дітей складає висновок. Участь у вихованні дитини та у разі потреби порядок побачення з дитиною того з батьків, який проживає окремо від неї, встановлюються рішенням районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади з урахуванням висновку служби у справах дітей. Під час розгляду судом спорів між батьками щодо виховання дитини районна, районна у мм. Києві та Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади подає суду письмовий висновок про способи участі одного з батьків у вихованні дитини, місце та час їх спілкування, складений на підставі відомостей, одержаних службою у справах дітей в результаті проведення бесіди з батьками, дитиною, родичами, які беруть участь у її вихованні, обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються зазначеної справи. В надісланих суду матеріалах Служби у справах дітей виконавчого комітету Київської районної в м.Полтава ради відсутні відомості щодо проведення органом опіки та піклування будь-яких бесід з батьками дитини, з`ясування думки дитини, обстеження умов тимчасового проживання дитини як внутрішньопереміщених осіб, перевірку відомостей про батька (відповідача) тощо, а отже висновок складено фактично зі слів позивача, яка є зацікавленою стороною у вирішенні спору. Жодних аргументів щодо винної поведінки батька, умов проживання його сім`ї, виключних обставин про нехтування батьківськими обов`язками, а також доводів про неможливість зміни винної поведінки відповідача (якщо така була) в кращу сторону, у висновку органу опіки й піклування не наведено. Не містить висновок виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради доводів про те, яким чином позбавлення батьківських прав [PERSON] відповідатиме найкращим інтересам дитини. Європейський суд з прав людини, практику та рішення якого суди мають застосовувати як джерело права відповідно до Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). При цьому, на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Отже, безсумнівних доказів, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем [PERSON] своїми батьківськими обов`язками щодо виховання сина, суду не надано, в зв`язку з чим суд приходить до висновку, що відсутність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав стосовно його неповнолітнього сина. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed