Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-17 00:00:00

18 червня 2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . Обгрунтовано позов тим, що позивач з 17 травня 2024 року є власником квартири [ADDRESS] . Вказану квартиру позивач придбала у [PERSON] та [PERSON] . За умовами договору купівлі-продажу даної квартири продавці зобовязалися зняти з реєстраційного обліку всіх зареєстрованих осіб до 22 травня 2024 року, однак відповідач і на даний час є зареєстрованим у вказаному житловому приміщенні, а тому позивач звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 червня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. Відповідач відзив на позов не подав. У судове засідання позивач не з`явилася, її представник подала заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, зазначивши, що позовні вимоги вони підтримують та не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином. Судова повістка відповідачу надсилалася за адресою його місця проживання, зареєстрованою в установленому законом порядку. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). На підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] з 17 травня 2024 року є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 17 травня 2024 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Красногором О.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 4013, та копією витягу з Державного реєстру речових прав від 17 травня 2024 року (а.с. 7-8, 9). Так, 17 травня 2024 року між [PERSON] , [PERSON] (продавці) та [PERSON] (покупець) було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Згідно із пунктом 3.1.5. даного договору продавці зобов?язалися зняти з реєстраційного обліку (виписати) всіх зареєстрованих осіб до 22 травня 2024 року та добровільно звільнити квартиру від належних їм речей домашньої обстановки до 31 травня 2024 року для повного та безперешкодного користування нею покупцем. З копії довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 31 травня 2024 року № 3370, виданої Управлінням адміністративних послуг Чернігівської міської ради, слідує, що [PERSON] станом на 30 травня 2024 року зареєстрований у вказаній квартирі (а.с. 10). Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини першої статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (частина перша статті 316 Цивільного кодексу України). Згідно зі статтею 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до частин першої, другої статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно із\~частинами першою,\~другою статті\~321\~Цивільного кодексу\~України право\~власності є\~непорушним.\~Ніхто не\~може бути\~протиправно позбавлений\~цього права\~чи обмежений\~у його\~здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною першою статті 383 Цивільного кодексу України визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. За положеннями статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відноситься до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Отже, закон встановлює пріоритет прав власника житла над правами інших осіб щодо нього. Враховуючи норми законодавства, а також те, що припинення права власності на житло у колишнього власника тягне за собою втрату ним та членами його сім`ї і права користування житлом, а тому суд знаходить підстави для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved