Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-18 00:00:00

До Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 23 квітня 2024 року надійшла вищезазначена позовна заява про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (а.с. 1-7). Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ від 23 квітня 2024 року визначено головуючого - суддю Чайкіну О.В. Ухвалою судді від 24 квітня 2024 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с. 26,27). Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», про перебування у провадженні суду вказаної цивільної справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення ухвали про відкриття провадження від 24 квітня 2024 року, в ухвалі про відкриття провадження відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. 11 вересня 2024 року на адресу суду відповідачем скеровано відзив на позовну заяву а також клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу. Треті особи: приватний нотаріус\~Броварського районного\~нотаріального округу\~Київської області\~Гамзатова Аліна\~Анатоліївна,\~приватний виконавець\~виконавчого округу\~міста Києва\~Клітченко Оксана\~Анатоліївнатакож повідомлялись належним чином про перебування у провадженні суду вказаної цивільної справи, шляхом направлення ухвали про відкриття провадження від 24 квітня 2024 року, в ухвалі про відкриття провадження третім особам був наданий строк на подачу пояснення на позовну заяву. Однак на виконання вимог статей 178, 191, 278 ЦПК України відзив на позов не наддали. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Стислий виклад позовних вимог. Представник позивача в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що згідно з документами, отриманими від приватного виконавця та за Результатом пошуку виконавчих проваджень в Автоматизованій системі виконавчого провадження, [PERSON] стало відомо, що в провадженні виконавця перебуває виконавче провадження №60446446, відкрите 30.10.2019 з примусового виконання виконавчого напису №6912 від 17.10.2019. Виконавчий напис був вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою А.А. про стягнення на користь ТОВ «Фінансова компанія «Женева» заборгованості у розмірі 28236,87 грн., а також плати за вчинення виконавчого напису в розмірі 650,00 грн. На адвокатський\~запит від\~25.03.2024вих.№25/03-К\~приватним виконавцем\~Клітченко О.А.\~на електронну\~адресу направлено\~копію документів\~на підставі\~яких було\~30.10.2019\~відкрито виконавче\~провадження №60446446,\~з примусового\~виконання виконавчого\~напису №6912\~від 17.10.2019,\~зокрема,\~надано постанову\~про відкриття\~виконавчого провадження\~з ідентифікатором\~доступу,\~заяву про\~примусове виконання\~рішення ТОВ\~«ФК «ЖЕНЕВА»,\~кредитний договір\~№100338/0005XSGF\~від 16.04.2013,\~виконавчий напис\~№6912\~від 17.10.2019,\~та письмову\~інформацію по\~виконавчому провадженню\~№60446446.\~Виконавчий напис\~був вчинений\~приватним нотаріусом\~Броварського районного\~нотаріального округу\~Київської області\~Г амзатовою\~Аліною Анатоліївною,\~яка на\~теперішній час\~не діє,\~свідоцтво про\~право на\~заняття нотаріальною\~діяльністю анульовано\~відповідно до\~рішення Вищої\~кваліфікаційної комісії\~нотаріату від\~16.04.2021\~№1394/5\~та на\~підставі підпунктів «е» та «з» пункту 2 частини першої статті 12 Закону України «Про нотаріат», у зв`язку з неодноразовим порушенням нотаріусом законодавства при вчиненні нотаріальних дій, які встановлені рішеннями судів, що завдало шкоди фізичним та юридичним особам, та набранням законної сили рішеннями судів про порушення нотаріусом вимог законодавства при вчиненні нею нотаріальних дій. У виконавчому\~написі №6912\~від 17.10.2019\~запропоновано стягнути\~з [PERSON] ,\~який є\~боржником за\~Кредитним договором\~№100338/0005XSGF\~від 16.04.2013,\~Публічне акціонерне\~товариство «ПЛАТИНУМ\~БАНК»,\~правонаступником усіх\~прав та\~обов`язків якого\~є ТОВ\~«ФК «ЖЕНЕВА»,\~далі іменований\~-\~Стягувач,\~заборгованість за\~Кредитним договором\~№100338/0005XSGF\~від 16.04.2013.Строк платежу\~за Кредитним\~договором №100338/0005XSGF\~від 16.04.2013\~настав.\~Боржником допущено\~прострочення платежів.Стягнення заборгованості\~проводиться за\~період з\~22.03.2018\~року по\~08.10.2019року.\~Сума заборгованості\~проводиться за\~період з\~22.03.2018\~року по\~08.10.2019\~року.Сума заборгованості\~складає 28236,87\~гривень,\~в тому\~числі:прострочена заборгованість\~за сумою\~кредиту становить\~6\~317,70\~грн.;прострочена заборгованість\~за комісією\~становить 46,87\~грн.;прострочена заборгованість\~по несплаченим\~відсоткам за\~користування кредитом\~становить 3985,97\~грн.;строкова заборгованість\~за сумою\~кредиту становить\~0,00\~грн.;строкова заборгованість\~за комісією\~становить 157,52\~грн.;строкова заборгованість\~по несплаченим\~відмоткам за\~користування кредитом\~становить 17728,81\~грн.За вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі ст.31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плати із Стягувана, ТОВ « ФК «ЖЕНЕВА» в розмірі 650,00 грн., які підлягають стягненню з Боржника на користь Стягувана. На думку позивача, виконавчий напис\~було вчинено\~з грубими\~порушеннями порядку\~вчинення виконавчих\~написів нотаріусами\~та за\~відсутності документів,\~які підтверджують\~безспірність заборгованості\~оскільки Кредитний договір №100338/0005XSGF від 16.04.2013, укладений між банком та [PERSON] не посвідчений нотаріально. Зі змісту виконавчого напису неможливо встановити, на якому документі вчинено виконавчий напис, чи надавався нотаріусу оригінал кредитного договору. Неможливо також встановити, чи надавалися відповідачем нотаріусу документи на підтвердження отримання кредитних коштів та користування такими кредитними коштами, розміру боргу тощо; загалом - документи, які свідчать про наявність та безспірність заборгованості. Отже, нотаріус не дотрималася порядку вчинення виконавчого напису: не з`ясувала, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як заявив про це банк, чи не було вирішених/невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення виконавчого напису у зв`язку з чим просить суд визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню та зобов`язати повернути безпідставно стягнуті грошові кошти. В своєму відзиві відповідач ТОВ «Вердикт Капітал» заперечує в повному обсязі щодо задоволення позовних вимог позивача зазначаючи, що нотаріусу для вчинення виконавчого напису відповідачем були надані документи, які підтверджують безспірність заборгованості, а зазначену в оспорюваному виконавчому написі заборгованість, можна вважати безспірною, оскільки позивач у своєму позові не зазначив жодної обставини, яка б свідчила про протилежне. Окрім того, позивач не надає суду будь-яких доказів, які би свідчили про погашення боргу за кредитним договором та виконання своїх зобов`язань в повному обсязі, відтак, стверджувати про відсутність підстав для вчинення стягувачем виконавчого напису нотаріуса, немає. Позивач не надає також альтернативного розрахунку заборгованості. Якщо позивач вважає, що ним сплачені кошти в іншій сумі, або борг за кредитним договором сплачено, то таке твердження має бути підкріплене відповідними доказами - наданням відповідних квитанцій про погашення суми боргу, альтернативного розрахунку заборгованості. Однак, позивач лише наголошує на тому, що відповідач не надав належних доказів та не довів розмір існуючої заборгованості, при цьому, жодним чином, позивач не спростовує його іншими доказами. Крім того, відповідач зазначає, що станом на даний час, кредитний договір не визнаний недійсним, не змінений та не розірваний, а отже відсутні підстави для повернення стягнутої з позичальника заборгованості за вказаним кредитним договором в процесі виконання виконавчого напису нотаріуса, оскільки, на момент здійснення такого стягнення, всі дії по виконанню такого виконавчого напису здійснювалися правомірно. Визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню в силу норм чинного законодавства не є підставою для повернення боржнику стягнутих на його підставі коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Крім того, на думку відповідача позивачем значно завищено суму правничої допомоги у зв`язку з чим просить суд відмовити позивачу у задоволені позовних вимог в повному обсязі. Короткий виклад обставин справи, встановлених судом. Між Публічним Акціонерним Товариством «Платинум Банк» та [PERSON] , [INFO] було укладено Договір №100338/0005XSGF про відкриття банківського рахунку згідно якого, на ім`я [PERSON] відкрито картковий рахунок з кредитним лімітом 10000грн. (п.1 п.п.1.4 Договору), розмір щомісячного платежу 650,00грн. (п.1 п.п.1.5 Договору), розмір щомісячної комісії за кредитне обслуговування рахунку 199,00 грн (п.1 п.п.1.6 Договору), строк дії кредитного ліміту 36 місяців з моменту укладання цього договору. У разі, якщо Клієнт не користується кредитним лімітом протягом 6 місяців поспіль Банк має право припинити дію Кредитного ліміту по закінченню такого шестимісячного терміну (п.1 п.п.1.7 Договору) (а.с.13). 17 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою Аліною Анатоліївною вчинено виконавчий напис, за реєстровим номером 6912, про стягнення з [PERSON] який є боржником за Кредитним договором №100338/0005XSGF від 16.04.2013 року, укладеним Публічним Акціонерним Товариством «Платинум Банк» правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ТОВ «ФК «ЖЕНЕВА» заборгованість за кредитним Договором №100338/0005XSGF\~від 16.04.2013року.\~Строк платежу\~за Кредитним\~договором №100338/0005XSGF\~від 16.04.2013\~настав.\~Боржником допущено\~прострочення платежів.Стягнення заборгованості\~проводиться за\~період з\~22.03.2018\~року по\~08.10.2019року.\~Сума заборгованості\~проводиться за\~період з\~22.03.2018\~року по\~08.10.2019\~року.Сума заборгованості\~складає 28236,87\~гривень,\~в тому\~числі:прострочена заборгованість\~за сумою\~кредиту становить\~6\~317,70\~грн.;прострочена заборгованість\~за комісією\~становить 46,87\~грн.;прострочена заборгованість\~по несплаченим\~відсоткам за\~користування кредитом\~становить 3985,97\~грн.;строкова заборгованість\~за сумою\~кредиту становить\~0,00\~грн.;строкова заборгованість\~за комісією\~становить 157,52\~грн.;строкова заборгованість\~по несплаченим\~відмоткам за\~користування кредитом\~становить 17728,81\~грн.За вчинення\~виконавчого напису\~нотаріусом на\~підставі ст.31\~Закону України\~«Про нотаріат»\~стягнуто плати\~із Стягувана,\~ТОВ «\~ФК «ЖЕНЕВА»\~в розмірі\~650,00\~грн.,\~які підлягають\~стягненню з\~Боржника на\~користь Стягувача (а. с. 12). З метою примусового виконання вищезазначеного виконавчого напису, приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клітченко О. А. відкрито виконавче\~провадження за\~№ 60446446\~від 31.10.2019\~рокупро стягнення з позивача (боржника) [PERSON] на користь\~ТОВ «ФК\~«ЖЕНЕВА» заборгованості в\~розмірі 28886,87\~грн. (а.с. 14). 08 листопада 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клітченко О.А. ухвалено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, яку скеровано за місцем роботи боржника [PERSON] а саме до ТОВ «ЛИВАРНО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД» (а.с.15). Крім того, 08 жовтня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клітченко О. А. ухвалено постанову про зміну сторони виконавчого провадження з стягувача ТОВ «ФК «ЖЕНЕВА» на ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» (а.с.16). 25 серпня 2023 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клітченко О. А. ухвалено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, яку скеровано за місцем роботи боржника [PERSON] а саме до ТОВ «ЛИВАРНО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД» (а.с.17). Згідно інформації про виконавче провадження яка міститься в матеріалах справи, з автоматизованої системи виконавчих проваджень слідує, що Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко О.А. від 08.10.2021 замінено сторону виконавчого провадження на підставі ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва №640/4830/21 від 24.03.2021, відповідно до якої, замінено стягувача ТОВ «ФК «Женева» на правонаступника ТОВ «Вердикт Капітал» у виконавчому провадженні №604446446 про стягнення з [PERSON] заборгованості на підставі виконавчого напису нотаріуса від 17.10.2019 №6912 (а.с.15-19). Згідно копії відповіді приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко О. А. від 01.04.2024 №5601 в межах виконавчого провадження №60446446 з [PERSON] стягнуто 18 917,12 грн., з яких 16 770,50 грн. в рахунок погашення заборгованості, 1746,62 грн. в рахунок погашення основної винагороди приватного виконавця, 400 грн. в рахунок погашення витрат виконавчого провадження (а. с. 11). Відповідно до копії наказу міністерства юстиції України (м. Київ) від 16.04.2021 року за №1394/5 припинено нотаріальну діяльність приватного нотаріуса Гамзатової А. А. (а. с. 20). Таким чином, спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису для стягнення заборгованності з підстав, що випливають з кредитних правовідносин. Нормативно-правове обґрунтування Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За загальним правилом статей 15, 16\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Порядок вчинення таких дій нотаріусами встановлюється Законом України\~«Про нотаріат»,\~а також\~ Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства\~юстиції України\~від 22\~лютого 2012\~року №\~296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Згідно зі статтею 87\~Закону України\~«Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88\~Закону України\~«Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Нотаріус здійснює\~свою діяльність\~у сфері\~безспірної юрисдикції\~і не\~встановлює прав\~або обов`язків\~учасників правовідносин,\~не визнає\~і не\~змінює їх,\~не вирішує\~по суті\~питань права.\~Тому вчинений\~нотаріусом виконавчий\~напис не\~породжує права\~стягувача на\~стягнення грошових\~сум або\~витребування від\~боржника майна,\~а підтверджує,\~що таке\~право виникло\~в стягувача\~раніше.\~Мета вчинення\~виконавчого напису\~ надання\~стягувачу можливості\~в позасудовому\~порядку реалізувати\~його право\~на примусове\~виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік). Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій: шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Разом з тим нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною стягувачем. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Учинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19). Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом розділом ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Для правильного застосування статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19), від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19), від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження №14-278гс18). Крім того, неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року в справі № 357/12818/17 (провадження № 44380св18). Матеріали справи не містять відомостей про отримання позивачем відповідного повідомлення. У нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: - перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; - другий етап учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Подібні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 201/4198/17 (провадження № 61-48504св18), від 27 серпня 2020 року у справі № 554/6777/17 (провадження № 61-19494св18). Висновки за результатами розгляду матеріалів справи На суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. У відповідності до статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, цією статтею; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Як встановлено статтею 76\~ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Зі змісту наведених правових норм вбачається покладення процесуального обов`язку на кожну із сторін довести належними доказами наявність або відсутність тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054\~ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України). Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановленому договором. За змістом статті 1056-1\~ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Кредитодавець має\~право нараховувати\~передбачені договором\~проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним. Як встановлено судом, виконавчий напис вчинено за період з 17.10.2019 по 30.10.2019 рік, та за цей період стягнуто 18917,12 грн., з яких 16 770,50 грн. в рахунок погашення заборгованості, 1746,62 грн. в рахунок погашення основної винагороди приватного виконавця, 400 грн. в рахунок погашення витрат виконавчого провадження.. У цій справі кінцевий строк повернення кредитних коштів, які позивач повинен був сплати за договором про відкриття банківського (карткового) рахунку №100338/0005XSGF від 16.04.2013 року, правонаступником за договорами відступлення права вимоги якого є відповідач, неможливо встановити коли саме сплинув, оскільки як вбачається з вищезазначеного договору, строк дії кредитного ліміту 36 місяців з моменту укладання цього договору. У разі, якщо Клієнт не користується кредитним лімітом протягом 6 місяців поспіль Банк має право припинити дію Кредитного ліміту по закінченню такого шестимісячного терміну (п.1 п.п.1.7 Договору). В даному випадку матеріали справи не містять розрахунку заборгованості по картці та коли саме останній раз позивачем було здійснено поповнення карткового рахунку (а.с.13). Таким чином у суду відсутні дані коли саме виникло право на нарахування відсотків за Договором №100338/0005XSGF від 16.04.2013 р. Суду не представлено доказів пролонгації дії договору а також розрахунок заборгованості по картці, рух коштів, тощо. Як вбачається з матеріалів справи, в період з 16.04.2013 року до дня вчинення виконавчого напису ані ПАТ «Платинум Банк», а ні його правонаступники за Договорами про відступлення права вимоги, а так само й відповідач у справі (правонаступник) не зверталися до позивача із позовом про стягнення заборгованості на підставі договору №100338/0005XSGF від 16.04.2013 р. У зв`язку з тим, що суду не надано доказів розрахунку заборгованості суд позбавлений можливості встановити коли саме закінчився строк дії договору. Згідно частини 1 статті 88 закону України "Про нотаріат" нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Набуття права вимоги Відповідачем як правонаступником за договором про відступлення права вимоги не є свідченням безспірності вимог. За таких обставин суд погоджується з твердженнями позивача, про те що кредитний договір №100338/0005XSGF від 16.04.2013 р., за яким відбулося відступлення права вимоги, не є доказом наявності безспірної заборгованості, а складові заборгованості, строки її погашення, підстави для стягнення мають встановлюватися за позовом правонаступника до боржника про стягнення заборгованості, а тому виконавчий напис вчинено за відсутності безспірної заборгованості. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 (надалі - Перелік документів). При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано; визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 17.10.2019 року №6912, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений позивачем кредитний договір №100338/0005XSGF від 16.04.2013 року, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогіча правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі №757/24703/18-ц (провадження №61-12629св19). Зазначена позиція узгоджується з правовою позицією, яка міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Частиною 3 ст.1212 ЦК України врегульовано, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. У постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №201/6498/20 (провадження №61-88св21) зроблено висновки про те, що судовий акт провизнання виконавчого написунотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно достатті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі №910/1531/18, від 28 січня 2020 року у справі №910/16664/18. У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно із ст. ст. 4 ч. 1; 5 ч. 1 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із\~ч.\~1,\~2\~ст.\~76\~ЦПК України\~доказами є\~будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Ці\~дані встановлюються\~такими засобами: письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; висновками\~експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Відповідач не надав суду будь-яких належних та допустимих доказів, які б спростували вищевказані обставини, які були встановлені судом. Таким чином, станом на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису, у чинному законодавстві України були відсутні підстави для його вчинення, на яку послався як на підставу для вчинення виконавчого напису у самому виконавчому написі приватний нотаріус, тому, суд вважає, що вказаний виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню, а безпідставно стягнуті кошти мають бути повернуті [PERSON] . Відповідачем не спростовано звинувачення щодо безспірності заборгованості за договором про відкриття банківського (карткового) рахунку. Письмові докази, скеровані до суду стороною відповідача, не містять належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що заборгованість, заявлена до стягнення є безспірною. Крім того, суду не представлено належних та допустимих доказів, що Позивач був повідомлений належним чином про зміну кредитора, що унеможливлює перевірку безпірності вимог, які Відповідач, як останній правонаступник, пред"явив нотаріусу для вчинення виконавчого напису. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Встановлені судом фактичні обставини не дають суду підстав вважати вказаний в оскаржуваному виконавчому написі розмір заборгованості позичальника безспірним, а виконавчий напис вчинений відповідно до чинного законодавства України. Згідно висновків, викладених у постанові Верховного суду від 02 жовтня 2018 року у справі №910/18036/17, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Зважаючи на відсутність будь-яких спростувань зі сторони відповідача, суд вважає доведеною позицію сторони позивача та погоджується, що підстави вважати заборгованість безспірною на момент вчинення виконавчого напису були відсутні. Оцінивши усі докази, що є у справі, в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та доведеними, в розумінні вказаних норм, а тому підлягають задоволенню в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Зважаючи, що відповідачем не було надано до суду документів, що підтверджували би безспірність заборгованості боржника та встановлювали прострочення виконання зобов`язання, виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Гамзатовою Аліною Анатоліївною №6912 від 17.10.2019 року, про стягнення заборгованості у розмірі 28 236,870 грн. з [PERSON] на користь ТОВ «ФК\~«ЖЕНЕВА»підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Щодо судових витрат та витрат на професійну допомогу Що стосується витрат на правничу допомогу в сумі 5450,40 грн., які представник позивача просить відшкодувати, то вирішуючи питання про можливість їх стягнення з відповідача, суд виходить з такого. Відповідачем подано заперечення щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу. Розгляд справи відбувався порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат, про що зазначено в постанові Верховного Суду від 23.05.2018р. по справі № 61-3416св18. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1\~Закону України\~від 05\~липня 2012\~року №5076-VI\~«Про адвокатуру\~та адвокатську\~діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини 1 статті 1\~Закону №\~5076-VI\~«Про адвокатуру\~та адвокатську\~діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини 1 статті 1 Закону № 5076-VI). Відповідно до статті 19\~Закону №\~5076-VI\~«Про адвокатуру\~та адвокатську\~діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом статті 137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно із частиною 3 статті 141\~ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини 8 статті 141\~ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). Як вбачається із матеріалів справи спільно із позовною заявою до матеріалів справи долучено договір про надання правничої допомоги від 22.03.2024 року, укладений між адвокатом Кадук Вікторією Вікторівною та [PERSON] , свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та ордер (а.с. 21-23). Факт надання правничої допомоги та перелік видів правничої допомоги, яка була надана адвокатом позивачу [PERSON] підтверджено актом прийому-передачі наданих послуг до Договору про надання правової допомоги від 22.03.2024 року. З змісту\~вказаного акту\~вбачається,\~що виконавець\~надав,\~а замовник\~прийняв правничу\~допомогу згідно\~договору про\~надання юридичної\~(правничої)\~допомоги від\~22.03.2024\~року наступних\~видів та\~вартості:\~605,60\~грн.\~-\~збір доказів\~для підготовки\~позовної заяви,\~адвокатський запи;\~3\~633,60\~грн.\~ складання\~позовної заяви;\~1\~211,20\~грн.\~складання заяви\~про забезпечення\~позову.\~Всього надано\~правової допомоги\~на суму\~5450,40\~грн..(а.с. 24). При визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу, суд бере до уваги складність справи та виконаних робіт, час витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, критерії розумності їхньої вартості, неминучості, обґрунтованості, а також той факт, що розгляд справи проводиться в спрощеному провадженні без виклику сторін, судові засідання не проводились, а також заперечення відповідача щодо розміру заявлених до відшкодування витрат. Що стосується розподілу судових витрат. Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір за подання заяви про забезпечення позову, вказані витрати мають бути стягненні з відповідача у зв"язку з задоволенням позовних вимог. Щодо судового збору за подання позовної заяви до суду, то позивач звільнений від сплати судового збору тому судовий збір у розмірі 3028,00 грн. на користь держави підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved