Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-10 00:00:00

22 лютого 2024 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Кредобанк» до [PERSON] , в якій позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № CL-279110 у розмірі 258584,14 грн., судовий збір та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 28 858,41 грн. 26 лютого 2024 року відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилася повторно, про час та місце проведення судового засідання була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила, заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та відзив до суду не подала. У відповідності до положень ст. 280-281 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого: Судом встановлено, що 25 травня 2020 року між Акціонерним товариством «Кредобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № CL-279110, за умовами якого відповідач отримала від позивача кредит у сумі 190\~000,00 гривень на строк до 23 травня 2025 року (п.2.1, 2.3 Кредитного договору). У відповідності до п.3.1 цього договору, кредит видається позичальнику в безготівковій формі шляхом перерахування кредитних коштів за дорученням Позичальника, яке міститься в п.2.4 кредитного договору. Згідно п. 4.1 Кредитного договору, за користування кредитом позичальник сплачує банку відсотки, за процентною ставкою 35 % річних, а п.4.2. цього договору передбачено, що проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360»,за ставкою, визначеною у п.4.1.цього договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов цього Кредитного договору. Відповідно до п. 6.1 Кредитного договору, Позичальник зобов`язаний повернути Банку кредит у повному обсязі та в порядку і строки (терміни), передбачені Кредитним договором та/або додатками до нього. Відповідно до п. 6.9 Кредитного договору, Банк у випадках, передбачених п. 3.3. Кредитного договору, вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісії та інших належних до сплати платежів за Кредитним договором, про що письмово повідомляє Позичальника. Відповідно до п. 6.10. Кредитного договору, позичальник зобов`язаний після отримання письмової вимоги Банку, передбаченого п.6.9. Кредитного договору, усунути порушення умов Кредитного договору, вказаних у повідомленні протягом 30 календарних днів із дня отримання такого повідомлення. Якщо позичальник не усунув вказані порушення, то він зобов`язаний достроково повернути кредит, проценти, комісії та інші належні до сплати платежі за цим договором не пізніше 31-го календарного дня після отримання письмового повідомлення Банку. Позивач виконав свої зобов`язання за Кредитним договором, надавши відповідачу кредитні кошти, що підтверджується меморіальними ордерами №26839870, №26839867, №26838138, №26838134, №26839875 та випискою по особовому рахунку. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч.ч.1,2 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно вимог ст.ст.525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. В статті 610 ЦК України, зазначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності до вимог ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідач [PERSON] , згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за вищезгаданим Кредитним договором, свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконує, внаслідок чого, станом на 01.12.2023 року загальна сума заборгованості становить 258\~584,14 гривень, яка складається з: 158\~335,24 гривень сума заборгованості за кредитом; 100\~248,90 гривень сума заборгованості за відсотками. Матеріалами справи також встановлено, що позивачем вживались заходи для досудового врегулювання спору, зокрема відповідачу направлено досудову вимогу від 03.11.2023 року щодо дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором. Проте заборгованість відповідачем не погашена. Враховуючи наведене вище, встановивши, що позивач надав відповідачу кредит, а відповідач в порушення умов договору належним чином своїх зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати процентів не виконує, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити та стягнути з відповідача вищевказану суму заборгованості на користь позивача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору на суму 3878,76 гривень. Щодо витрат на професійну правничу допомогу. Витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи (стаття 133 ЦПК України). Відповідно до статті 137 ЦПК України зазначені витрати несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі №9901/350/18 та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, у постанові від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18, постанові від 26 травня 2020 року у справі №908/299/18 та постанові від 08 червня 2021 року у справі №550/936/18. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена зокрема у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19). На підтвердження понесення банком витрат на професійну правничу допомогу стороною позивача надано копію витягу із договору договору про надання правової допомоги, укладений 11 лютого 2019 року між АТ «Кредобанк» та АО «БІЗНЕС І ПРАВО», свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та довіреність №12783 від 24.11.2022 року. І заданого витягу з договору про надання правової допомоги не можливо встановити обсяг наданих та виконаних робіт, оскільки він містить лише першу та останню сторінку, у яких не зазначено істотних умов договору. Інших доказів понесення витрат на правову допомогу не надано, а тому заявлені витрати не підтверджені і не підлягають стягненню.

Outcome: approved