Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до Хмільницького міськрайонного суду з позовом до Хмільницької міської ради Вінницької області про визначення частки земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності. Позов мотивований тим, що згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 619138 від 11.02.2009 [PERSON] та [PERSON] на праві сумісної спільної приватної власності належить земельна ділянка для ведення садівництва площею 0,0402 га розташована за адресою: [ADDRESS] . Згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 616137 від 11.02.2009 [PERSON] та [PERSON] на праві сумісної спільної приватної власності належить земельна ділянка для для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруж площею 0,1000 га розташована за адресою: [ADDRESS] [INFO] помер [PERSON] , після його смерті залишилось спадкове майно, на частину якого позивач отримала свідоцтво на право на спадщину, однак нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва на належні [PERSON] частини у вищезазначених земельних ділянках, оскільки нотаріус не може визначити склад спадкового майна, а саме частку [PERSON] . За таких обставин, позивач просить визначити частки її та [PERSON] у спільній сумісній власності. Ухвалою суду від 03.06.2024 року у даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 15.08.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Сторони в судове засідання не з`явились, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Позивач позовні вимони підтримує, представник відповідача не заперечує щодо задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 619138 від 11.02.2009 (копія на а.с. 8) [PERSON] та [PERSON] на праві сумісної спільної приватної власності належить земельна ділянка для ведення садівництва площею 0,0402 га розташована за адресою: [ADDRESS] . Згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 616137 від 11.02.2009 (копія на а.с.7) [PERSON] та [PERSON] на праві сумісної спільної приватної власності належить земельна ділянка для для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруж площею 0,1000 га розташована за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки Управління містобудування та архітектури № 12-24/290 від 14.09.2022 (копія на а.с. 9) [ADDRESS] . Відповідно адреса житлового будинку співвласником якого є [PERSON] була змінена з [ADDRESS] . [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 5). Згідно свідоцтва про правона спадщину за заповітом від19.10.2011 (копія на а.с. 10) [PERSON] отримала у спадщину після смерті батька [PERSON] 14/25 частин житлового будинку з господарськими будівлями під [ADDRESS] . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23.08.2023 (копія на а.с. 11) [PERSON] відмовлено у видачі на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на частку в земельних ділянках, розташованих по [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно зі ч.ч. 1, 2 ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Враховуючи викладене, частки кожного із співвласників вищезазначеного нерухомого майна є рівними, що передбачено законом та не заперечується сторонами - 1/2. Вирішуючи по суті існуючий спір, суд керується тим, що відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах (ч. 1 ст. 1226 ЦК України). При ухваленні рішення суд бере також до уваги правову позицію Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, закріплену в п. 3.4. інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних ікримінальних справ N24-753/0/4-13 від 16.05.2013. За змістомст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Отже, резолютивну частину судового рішення в цій категорії справ має бути викладено наступним чином: "Визначити, що частка померлого (П.І.Б.) в праві спільної сумісної власності на квартиру (будинок, садибу) становила 1/2". Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків у виді втрати права на спадщину у разі відмови нотаріуса у видачі свідоцтва. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права, інтересу. Одним із способів захисту цивільного права є визнання права (ст. 16 ЦК України). Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Ураховуючи викладене, виходячи із суті встановлених в ході судового розгляду обставин і правовідносин, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судові витрати за клопотанням позивача суд залишає за нею. На підставі ст.ст. 368, 370 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved