Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-16 00:00:00

У серпні 2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 13 грудня 2013 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Снігурівського районного управління юстиції у Миколаївській області зареєстрували шлюб з відповідачем. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. З січня 2024 року з відповідачем шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, між ними втрачено почуття любові та поваги один до одного. Вважає, що подальше збереження сім`ї неможливе, а тому просить суд шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити прізвище " [PERSON] " та стягнути з відповідача понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн. В судове засідання сторони не з`явилися. Позивачка згідно поданої письмової заяви просила про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує повністю, в разі неявки відповідача заперечень щодо ухвалення заочного рішення не має. Також просила не стягувати з відповідача понесені судові витрати. Відповідач про день, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом за останнім відомим місцем проживання та через оголошення опубліковане на офіційному веб-сайті суду на порталі Судова влада України. Причини неявки суду невідомі. Відзив на позов не надійшов. За наявності умов, визначених у ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи. У зв"язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч.\~2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснено без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що 13 грудня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Снігурівського районного управління юстиції у Миколаївській області між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було зареєстровано шлюб, актовий запис № 110, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане 13 грудня 2013 року. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу " [PERSON] " (а.с. 4). З січня 2024 року шлюбні відносини між подружжям фактично припинені, між ними втрачено почуття любові та поваги один до одного, спільного господарства не ведуть. Сім`я розпалася остаточно та існує формально. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Відповідач відмовляється посвідчити розірвання шлюбу через органи РАЦС. За звернення позивачки до Снігурівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), 13 серпня 2024 року їй надано письмове роз"яснення про те, що у зв"язку з неявкою другого з подружжя та відсутності нотаріально засвідченої довіреності для подання заяви про розірвання шлюбу, відділ не може прийняти її заяву про розірвання шлюбу (а.с. 17). Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, ураховуючи, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, відповідач відзив на позов не подав, суд вважає, що сім`я розпалася остаточно, примирення між сторонами не відбулося, а тому збереження даної сім`ї не відповідало б інтересам сторін, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим, та суд приходить до висновку, що вимога позивачки про розірвання шлюбу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України, позивачка має право надалі йменуватися шлюбним прізвищем " [PERSON] ". У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На прохання позивача суд не вирішує питання про розподіл судових витрат.

Outcome: approved