Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-22 00:00:00

30 липня 2022 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив в інтересах малолітньої дитини позбавленої батьківського піклування, прийняти рішення про позбавлення батьківських [PERSON] , [INFO] , у відношенні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , а також стягувати щомісячно, на користь [PERSON] , аліменти у розмірі по від заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого на день стягнення, для дитини відповідного віку, з дня подачі заяви до досягнення нею повноліття. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Куриленко О.М. Ухвалою судді від 01.08.2024 року було відкрито провадження по справі та призначено судове засідання. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. Представник позивача Комунального Некомерційного підприємства «Міський спеціалізований будинок дитини №1» у судове засідання не з`явилась. 23.09.2024 року через канцелярію суду надала заяву, в якій просила розглянути справу за відсутності представника позивача та задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, повідомлялася за допомогою оголошення, розміщеного на офіційному веб-порталі суду, з опублікуванням якого, відповідач у відповідності до приписів ч. 11 ст. 128 ЦПК України вважається повідомленим належним чином. Статтею 128 ЦПК України передбачено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається зокрема фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно відповіді з відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області [PERSON] , [INFO] , зареєстрованою в місті Одесі та Одеській області не значиться. Оскільки [PERSON] особисто не повідомила суд про адресу місця проживання та адресу для листування, вона не має зареєстрованого Електронного кабінету в ЄСІТС, судом здійснювалось повідомлення останньої про дату, час і місце проведення судового засідання шляхом скерування судових повісток, разом з копією ухвали про відкриття провадження по справі, копією позовної заяви з додатками до неї, на останню відому адресу її місця проживання - [ADDRESS] . Однак, уся судова кореспонденція скерована на ім`я [PERSON] повернута до суду без вручення з підстав відсутності адресата за вказаною адресою. Частиною 8 ст. 128 ЦПК України передбачено, що днем вручення судової повістки є зокрема день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Також, відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 10.05.2023 року у справі №755/17944/18, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку з «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Таким чином, [PERSON] про дату, час і місце проведення розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не надала. Представник третьої особи - Відділу забезпечення діяльності органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради у судове засідання не з`явився; 26.08.2024 року засобами поштового зв`язку від представника [PERSON] надійшов висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні малолітнього сина - [PERSON] . Представник третьої особи - Служби у справах дітей Одеської міської ради у судове засідання також не з`явився, повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Статтею 275 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно із ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Приймаючи викладене, судом було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні за відсутності сторін по справі, на підставі наявних документів в матеріалах справи та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Правовідносини між сторонами врегульовані Сімейним Кодексом України. У судовому засіданні встановлено, що малолітній [PERSON] народився [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис №55 від 25.02.2020 року, місце державної реєстрації - Каховський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Мати дитини - [PERSON] , [INFO] , паспорт громадянина України з безконтактним електронним носієм № [NUMBER] , виданий від 10.12.2021 року, орган, що видав - 6525, дійсний до 10.12.2031 року. Відомості про батька дитини внесені до актового запису про народження відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 26.10.2022 року №00037299354. Мати малолітнього [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , 12.10.2022 року написала заяву, в якій зазначила, що бажає залишити свою дитину в КНП «Міський спеціалізований будинок дитини № 1» Одеської міської ради. Відповідно до акту закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я від 13.10.2022 року, [PERSON] , [INFO] , залишила свою новонароджену дитину чоловічої статі в КНП «Міський спеціалізований будинок дитини № 1» Одеської міської ради. Відповідно до довідки, наданої КНП «Міський спеціалізований будинок дитини №1» Одеської міської ради від 17.10.2022 року №639, малолітній [PERSON] , [INFO] , з 13.10.2022 року, знаходиться на повному державному забезпеченні в зазначеному закладі. Згідно з наказом Служби справах дітей Одеської міської ради від 12.12.2022 року №201, малолітнього [PERSON] , [INFO] , поставлено на первинний облік. Відповідно до листа, наданого КНП «Міський спеціалізований будинок дитини №1» Одеської міської ради від 27.06.2023 року №365, за час перебування в будинку дитини малолітнього [PERSON] , [INFO] , ним ніхто не цікавиться та не допомагає у вихованні та утриманні. Відповідно до інформації, наданої Центром соціальних служб Одеської міської ради від 05.07.2023 року №04/01-2185, фахівцями із соціальної роботи відділу соціальної роботи ЦСС ОМР у Приморському районі 03.07.2023 року було здійснено відвідування проживання матері, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Під час відвідування з`ясовано, що квартира [ADDRESS] в даному будинку відсутня, [PERSON] мешкала в квартирі [ADDRESS] . При спілкуванні з мешканцем квартири [ADDRESS] , яку орендує [PERSON] , встановлено, що [PERSON] проживала з ним та хлопчиком до листопада 2022 року. Після того, як хлопчика вилучили з родини, [PERSON] покинула [PERSON] , з того часу ніяких відомостей про місце її знаходження та контактних даних у [PERSON] немає. Скласти акт оцінки потреб сім`ї/особи та провести соціальну роботу з [PERSON] неможливо. Відповідно до наказу, виданого КНП «Міський спеціалізований будинок дитини №1» Одеської міської ради Департаменту охорони здоров`я Одеської міської ради від 08.05.2023 року №25, малолітнього [PERSON] , [INFO] , було евакуйовано до міста Чернівці, де він перебуває по теперішній час. Згідно довідки, наданої Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 05.07.2023 року №700 ССД/01-29, місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] на території міста Одеси не зареєстроване. Місцезнаходження [PERSON] Службі у справах дітей Одеської міської ради не відоме. Станом на 12.01.2024 року [PERSON] з питання повернення малолітнього [PERSON] , [INFO] , на виховання в свою родину до Служби у справах дітей Одеської міської ради не зверталася. В матеріалах справи міститься висновок Приморської районної адміністрації Одеської міської ради №01-11/1181/1вих від 14.03.2024 року, в якому орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , у відношенні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . У судовому засіданні судом встановлено, що мати дитини самоусунулася від виховання та утримання своєї дитини, не надає жодної матеріальної допомоги на її утримання, не цікавиться її життям та розвитком, не піклується про фізичний, духовий і моральний розвиток. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до вимог ст.164 ч.1 п.2 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як роз`яснено у пунктах 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України №789-ХII від 27 грудня 1991 року визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно положень ст. 9 зазначеної Конвенції, держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Крім того, відповідно до положень принципу №7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією №1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за його навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. За таких обставин, суд приходить до висновку, що у судовому засіданні доведено той факт, що відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно сина, а тому вона повинна бути позбавлена батьківських прав. Статтею 155 СК України встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до вимог Сімейного законодавства України ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У відповідності до ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 50 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Отже, з урахування вищевказаного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача - [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , шляхом їх перерахування на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України, у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів (заробітку), але не менш 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з цим позовом - 30.07.2024 року до досягнення дитиною повноліття - [INFO] . Суд зауважує, що такий розмір стягуваних аліментів є розумним та не суперечитиме чинному законодавству, інтересам відповідача та малолітньої дитини. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст. 124,129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Згідно з ч.1, 2, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Судом враховується, що ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 01.08.2024 року було відстрочено КНП «Міський спеціалізований будинок дитини №1» Одеської міської ради сплату судового збору за подання до суду позовної заяви в частині вимог про позбавлення батьківських прав до ухвалення судового рішення по справі. Також позивач на підставі положень п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за пред`явлення позову в частині вимог майнового характеру про стягнення аліментів, який становить для юридичних осіб у розмірі 3028 грн. Отже, на підставі вищевикладеного вбачається, що позивачем, як юридичною особою було пред`явлено позов, який містить вимогу майнового характеру та вимогу немайнового характеру, за що передбачено сплату судового збору у загальному розмірі 6056 грн. (3028 гривень за вимогу немайнового характеру та 3028 гривень за вимогу майнового характеру). З урахуванням викладеного, задоволення позовних вимог, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, передбачає стягнення з відповідачки на користь держави судового збору в сумі 6056 грн. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах оплати платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: approved