Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-11 00:00:00

Адвокат Гузєв Ігор Григорович, який діє в інтересах [PERSON] звернувся з позовом до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ» про відшкодування моральної шкоди. Мотивуючи свою заяву тим, що [PERSON] працював з 06.06.2000 року по 16.08.2023 року в шкідливих умовах на підприємстві відповідача АТ «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ» на різних посадах, внаслідок чого захворів на професійне захворювання. Звільнений з підприємства 16.08.2024 року за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП. Висновком МСЕК від 08.08.2024 року йому первинно встановлено 65% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності -БЕЗСТРОКОВО. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, позивач втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що він не має змоги вести звичне життя та страдає на захворювання. Вказує на те, що У зв`язку з вказаними хронічними професійними захворюваннями та частковою втратою професійної працездатності, порушено звичний спосіб життя Позивача, останній позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, позивач відчуває задишку при незначному фізичному навантаженні, його турбує частий кашель з утрудненим виділенням слизового харкотиння, періодичні напади затрудненого дихання за типом задухи, що порушує сон Позивача та позбавляє його можливості нормально відпочивати, призводить до важкості та болю у грудній клітині, у міжлопатковій ділянці, призводить до головного болю, загальної слабкості, підвищеної втоми, зниження уваги Позивача в денний час. Позивача турбує стійкий біль та обмеження рухів у шийному та поперековому відділах хребта, з іррадіацією болю в праві руку та ногу, порушена хода, біль в плечових, ліктьових і колінних суглобах, обмеження рухів та хрускіт в них, заніміння кінцівок, переважно правих. Отже, професійні захворювання призводять до постійного перенесення Позивачем больових відчуттів, до необхідності проходження медикаментозного лікування, придбання ліків, що призводить до нераціональної втрати часу та життєвої енергії. Ушкодження здоров`я стало причиною необхідності залучення додаткових зусиль для організації життя Позивача, обмежило можливість Позивача приділяти час своєму інтелектуальному та духовному розвитку, приділяти увагу близьким та рідним людям. Вказані вимушені негативні зміни призводять до зниження якості життя Позивача та зменшення благ, які Позивач мав до моменту отримання професійних захворювань та втрати професійної працездатності. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в сумі 302 800 гривень 00 копійок, яку просив стягнути з відповідача. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.08.2024 року позовну заяву прийнято до свого провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі доказами. Представниця відповідача АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ» Власкіна Тетяна Яківна скористалася правом надання відзиву, у якому просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Вказала, що Відповідач,\~як роботодавець,\~не винен\~у виникненні\~професійних захворювань\~у Позивача,\~оскільки умови\~праці в\~яких працював\~Позивач,\~не створювалися\~АТ «Кривбасзалізрудком»,\~а є\~наслідком недосконалості\~технології розробки\~корисних копалин\~підземним способом,\~в результаті\~чого на\~робочому місці\~параметри шкідливих\~факторів перевищували\~гранично-допустимий\~рівень.\~Крім того,\~законодавчо допускається\~робота в\~умовах перевищення\~гігієнічних нормативів\~виробничого середовища\~за умови\~застосування засобів\~індивідуального захисту\~та колективного\~захисту.\~Позивач на\~протязі всього\~часу роботи\~своєчасно забезпечувався\~протипиловим респіратором,\~типу Лепесток\~ 40\~ефективність очищення\~повітря від\~пилу яких\~становить 99,9%.\~Також усе\~гірниче обладнання,\~яке в\~процесі роботи\~утворює пил,\~обладнується пиловловлючими\~пристроями.\~Тому за\~умови постійного\~використання ЗІЗ\~шкідливий вплив\~пилу на\~Позивача не\~відбувався.\~Відповідач навпаки\~задля профілактики\~виникнення хронічних\~захворювань забезпечував\~Позивачеві спеціальний\~режим праці\~та відпочинку,\~відповідно до\~вимог ст.13\~Закону України\~«Про охорону\~праці»,\~постійно впроваджував\~нові технології,\~дотримувався основних\~напрямків в\~організації технологічних\~процесів та\~раціоналізації обладнання\~згідно вимог\~гігієни та\~промислової санітарії\~в частині\~комплексної механізації\~та автоматизації\~виробничих операцій,\~ведеться пропаганда\~з безпечних\~методів праці\~та співробітництво\~з працівниками\~у галузі\~охорони праці.\~Позивач з\~власної волі\~працював у\~шкідливих умовах\~праці,\~взамін на\~отримання додаткових\~благ і\~гарантій.Таким\~чином вина\~АТ «Кривбасзалізрудком»,\~як роботодавця,\~за не\~забезпечення безпечних\~умов праці,\~у даній\~справі відсутня,\~оскільки працівник\~був забезпечений\~роботодавцем всім\~необхідним в\~повному обсязі,\~але ж\~характер роботи\~(за\~шкідливість факторів\~була відома\~Позивачеві заздалегідь,\~і він\~на неї\~погодився,\~за що\~й отримував\~відповідну оплату,\~додаткові дні\~відпочинку та\~інші блага,\~передбачені законодавством\~та колективним\~договором Відповідача)!\~Це свідчить\~про відсутність\~причинного зв`язку\~між поведінкою\~Відповідача та\~завданою Позивачеві\~шкодою,\~а тому\~покладення обов`язку\~відшкодування моральної\~шкоди на\~Відповідача за\~відсутності всіх\~складових цивільно-правової\~відповідальності (зокрема\~-\~наявності вини),\~суперечить нормам\~чинного законодавства,\~а саме:\~приписам постанови\~Пленуму Верховного\~Суду України\~«Про судову\~практику в\~справах про\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди» від\~31\~березня 1995\~року №\~4\~та статті\~1167\~Цивільного кодексу\~України. Вважає, що позивачем не обґрунтована будь якими доказами завдання підприємством професійного захворювання. Сума відшкодування моральної шкоди завищена та не відповідає засадам розумності та справедливості. Звернула увагу, що з 23.05.2020 року моральна шкода в розмірі вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року визначається з урахуванням необхідності утримання податку з доходів фізичних осіб. У зв`язку з чим, наполягала на врахуванні судом норм податкового законодавства та судової практики по їх вірному застосуванню. Станом на день розгляду справи 12.09.2024 року адвокатом Гузєвим І.Г. подано заяву, що стороною позивача отримано відзив на позовну заяву, часу для підготування відповіді на відзив не вбачається, наполягали на задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представниця АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ» [PERSON] надала додаткові пояснення в яких зазначила, що [PERSON] звернувся до підприємства відповідача 08.07.2024 року щодо виплати моральної шкоди згідно встановленому Колективним договором АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ» порядку діючому. Згідно спільної постанови власників (адміністрації) та трудового колективу № 5/5/5 від 01.07.2024 року розрахунковим засобом підприємство визначило суму відшкодування у розмірі 133661, 94 гривень. Проте, [PERSON] , отримавши довідку МСЕК про встановлення втрати професійної працездатності не звернувся до підприємства для врегулювання спору в позасудовому порядку і в супереч своєї заяви звернувся до суду із позовом про відшкодування моральної шкоди 12.08.2024 року, в той час,як факт порушення його права, яке б підлягало захисту, відсутній, а отже відсутній предмет спору у даній справі. На підставі зазначеного просили відмовити в задоволенні позову. Представник позивача адвокат Гузєв Ігор Григорович скористався правом подання пояснень, які скерував до канцелярії суду 05.09.2024 року та зазначив, що з доводами відповідача щодо відсутності предмету позову погодитися не може, оскільки вони не ґрунтуються на положеннях діючого законодавства. Вказав, що фактично представник відповідача в своїх поясненнях акцентувала увагу суду, що сторони врегулювали спір поза судовим порядком, шляхом досягнення домовленостей всіх істотних умов спору. Наголосив на тому, що позивач звільнився з підприємства відповідача 16.08.2023 року, зміни до колективного договору, на які посилається представниця відповідача прийнято 01.07.2024 року, тобто після припинення трудових відносин з [PERSON] , а тому останньому не було відомо про вказані зміни в колективному договорі. Послався на висновок Великої палати ВС, який викладено у постанові від 20.11.2019 року у справі № 210/3177/17, що право на відшкодування моральної шкоди внаслідок професійного захворювання настає з дня первинного встановлення МСЕК потерпілому стійкої втрати працездатності. Згідно довідки МСЕК [PERSON] встановлено втрату професійної працездатності та третю групу інвалідності під час огляду 08.08.2024 року, вказана довідка видана 08.08.2024 року, встановлено відсоток втрати працездності та третю групу інвалідності з 15.07.2024 року, що також вказує на те, що надана відповідачем заява не стосується даної справи. Наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України\~встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено та не заперчувалося стороною відповідача, що [PERSON] працював з 06.06.2000 року по 16.08.2023 року на підприємстві відповідача АТ «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ» на різних посадах. Звільнений з підприємства 16.08.2024 року за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП. (а.с. 35-37). Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 06.05.2024 року встановлено причини виникнення професійного захворювання, а саме: відповідно до п. 18 акту Форми П-4 причинами виникнення професійних захворювань виявлених у Позивача являються тривала дія шкідливих умов праці на організм Позивача через недосконалість технологічних процесів та характеризувались: важка фізична праця: маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну, перевищувала на 5 кг. і складала 35 кг. при нормі до 30 кг; періодичне перебування у робочій позі 30% зміни при нормі до 25%, періодичне перебування у вимушеній робочій позі 15% зміни при нормі до 10%, нахили тулоба 115 разів на зміну при нормі 51-100 разів, згідно з вимогами Державних санітарних норм та правил «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затвердженого наказом МОЗ України №248 від 08.04.2014 р.; концентрація пилу переважно фіброгенної дії з вмістом вільного діоксиду кремнію від 10 до 70% в повітрі робочої зони перевищувала гранично-допустиму в середньому у 1,89 разів (3,77 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3) згідно Наказу МОЗ України від 14.07.2020 №1596 «Про затвердження гігієнічних регламентів допустимого вмісту хімічних і біологічних речовин у повітрі робочої зони», шум: еквівалентний рівень шуму перевищував допустимий рівень 23 дБА і складає 103 дБА при ГДР 80 дБА. Особи, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи: враховуючи роботу [PERSON] впродовж 23 років 02 місяців в шкідливих умовах та неодноразову зміну керівництва підприємства, структурних підрозділів визначити конкретних посадових осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи встановити неможливо (а.с. 13-17). Відповідно до висновку МСЕК від 08.08.2024 року [PERSON] первинно встановлено 65 % втрати професійної працездатності (з яких: 40% радикулопатія, 5% - по туговухості, 20% ХОЗЛ) з 15.07.2024 року - Безстроково, третя група інвалідності, з 15.07.2024 року у зв`язку з професійним захворюванням, інвалідність встановлена Безстроково. [PERSON] протипоказана важка фізична праця, тривала хода, вимушена поза, переохолодження, та праця в умовах виробничого пилу і шуму ( а.с. 9-12). [PERSON] періодично проходить лікування, що підтверджується наданими до суду виписками з медичних карток стаціонарного хворого та медичними висновками лікарсько - експертної комісії (а.с. 23-34) З наведеного вбачається, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки підставою виникнення професійного захворювання у позивача слугувало саме виконання ним трудових обов`язків значний період на підприємстві відповідача , а отже наявні у зв`язку з цим підстави, передбачені\~ст. ст. 153, 2371 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. Статтею 3 Конституції України\~встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст.1167 ЦК України - моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. Згідно п. 3 ч. 1 ст.268 ЦК України відносини з приводу відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з ушкодженням здоров`я, випливають з порушення немайнових прав, а тому не мають строку позовної давності. У відповідності до ст. 4 ЗУ «Про охорону праці»\~від 14 жовтня 1992 року N 2694-XII державна політика в області охорони праці базується на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення незалежних, безпечних умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.\~ Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Частинами 1, 3 статті 13 Закону України «Про охорону праці» визначено: роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 2371 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 2371 КЗпП України\~відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Зупиненням, а в подальшому й скасуванням права громадян, що потерпіли від нещасних випадків на виробництві, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки\~статтею 2371 КЗпП України\~їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством - відповідачем внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці, встановлених нормативів щодо рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації. Суд зауважує, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справа «Войтенко проти України», «Науменко проти України»). Суд відхиляє заперечення відповідача в тій частині, що позивач був попереджений про шкідливі умови праці, а також недоведеність факту завдання моральної шкоди, оскільки судом встановлено наявність у позивача професійного захворювання, що об`єктивно призвело до моральних страждань. Щодо відшкодування моральної шкоди в добровільному порядку на підставі колективного договору, то суд зазначає, що це є правом позивача, а не підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності змін його здоров`я, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, постійний характер страждань, виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності - 65 % встановлення третьої групи інвалідності з 15.07.2024 року безстроково, період роботи у відповідача в умовах впливу шкідливих факторів, суд вважає необхідним визначити розмір компенсації у сумі 300000 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Аналогічний правовий висновок викладено й у постанові Верховного Суду від 21 червня 2022 року у справі № 599/645/21. Позивача згідно п.2 ч.1ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Частина 1статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Пунктом 3 частини 2 статті 141 ЦПК України визначено, що у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи приписи статті 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави у сумі 3000 гривень.

Outcome: partial