Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про виділення йому в натурі 43/100 частин домоволодіння, що знаходиться за адресою в [ADDRESS] , а саме: тамбура лит. 11 (прибудова а7), площею-2,7 м2; житлової кімнати лит.1-2,площею -20,8 м2; кухні лит. 1-3 (прибудова а6),площею-7,0 м2; житлової кімнати лит. 1-4 (прибудова литА1-1), площею -10,8 м2 (самобуд), коридора лит.2-1, площею- 7,6м2; житлової кімнати лит.2-2, площею-19,8 м2; житлової кімнати лит.2-3, площею-8,8 м2; комори лит.2-4 (прибудова а4), площею-4,8м2; кухні лит.2-5 (прибудова а4), площею-10,1м2; коридора лит.2-6(прибудова а5), площею-1,1 м2; вбиральні лит.2-7(прибудова а8), площею-1,1 м2 (самобуд); гаража лит.Ф, визначення порядку користування земельною ділянкою 559 кв.м між ним та відповідачами. В обґрунтування позову позивач зазначив, що на підставі договору купівлі продажу від 27.08.1981 р. він є власником 43/100 частин домоволодіння за вищезазначеною адресою. На земельній ділянці 559 кв.м. розташовані два жилі будинки: літ. «А-1», дерев`яний, жилою площею 30,8 кв.м., літ. «Б-1», цегляний, жилою площею 42,9 кв.м. Співвласниками вказаного домоволодіння є [PERSON] на 32/100 частини домоволодіння, [PERSON] на 25/100 частин домоволодіння. В період з 1998-1999 р.р. позивачем самочинно за власний рахунок збудовано прибудови к житловому будинку лит. «А-1» без отримання відповідного на це дозволу. Ніяким чином розташування самочинно збудованих споруд не порушують права сусідів (суміжних землекористувачів та землевласників). Він неодноразово звертався до співвласників щодо оформлення нотаріального поділу домоволодіння та встановлення порядку користування земельною ділянкою, без згоди співвласників він не може розпорядитися своїй часткою, що порушує його законні права та інтереси. Ухвалою суду від 12.03.2020 р. відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 21.12.2020 р. у справі призначено комплексну судову будівельно-технічну та земельну експертизи. Розпорядженням Голови Верховного Суду № 4/0/9-22 від 10 березня 2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» у зв`язку із неможливістю Червонозаводським районним судом м. Харкова здійснювати правосуддя під час воєнного стану визначено територіальну підсудність судових справ цього суду за Ленінським районним судом м. Полтави. Надалі розпорядженням Голови Верховного Суду № 65 від 17 листопада 2022 року «Про відновлення територіальної підсудності судових справ окремих судів м. Харкова та Харківської області» з 23 листопада 2022 року відновлено територіальну підсудність судових справ Червонозаводського районного суду м. Харкова, змінену розпорядженням Голови Верховного Суду № 4/0/9-22 від 10 березня 2022 року. Ухвалою суду від 01.02.2024 року у справі закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. В судовому засіданні представник позивача - [PERSON] вимоги, викладені в позові, підтримала у повному обсязі і просила задовольнити позов, посилаючись на обставини, викладені в ньому. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, не повідомили суд про причини неявки, своїм правом на подачу відзиву на позов в порядку ст. 178 ЦПК України не скористались. Представник третьої особи - Харківської міської ради в судове зсідання не з`явився, належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, у відповідності до ст. 181 ЦПК України подав пояснення щодо позову,в якому він заперечує проти позову та не погоджується з викладеними твердженнями у позовній заяві, посилаючись на те, що за адресою [ADDRESS] в 1998 - 1999 р. р. здійснено самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для будівництва таких об`єктів та без дозвільних документів. Позивачем жодних дій щодо приведення у відповідність містобудівного законодавства з 1999 р. не здійснено, а позовні вимоги направлені на легалізацію самочинного будівництва в обхід установленого порядку прийняття об`єктів до експлуатації. Самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами 364, 367 ЦК України. За наявності одночасного існування умов, передбачених положеннями ст. 280 ЦПК України, суд вважав можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши представника позивача, перевіривши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що за договором купівлі-продажу від 27.08.1981 р., посвідченого державним нотаріусом Першої харківської державної нотаріальної контори, в реєстрі № 1-ДН-1299, [PERSON] продала, а позивач [PERSON] купив 43/100 частин домоволодіння за адресою [ADDRESS] на земельній ділянці розміром 559 кв.м., яке складається з двох жилих будинків літ. «А-1», дерев`яний, жилою площею 30,8 кв.м., літ «Б-1», цегляний, жилою площею 42,9 кв.м., прицих жилих будинках є надвірні будівлі - сарай літ «Г», 2 вбиральні літ «В», «У», огорожа № 1-3. З довідки КП «ХМБТІ» ХМР від 25.06.2019 р. вбачається, що станом на 31.12.2012 р. право власності на житлові будинки з надвірними будівлями, розташовані в [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] - 43/100 частин на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 1-ою Харківською державною нотаріальною конторою 27.08.1981, р. №1-ДН-1299, [PERSON] - 32/100 частин на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 1-ою Харківською державною нотаріальною конторою 25.01.1978, р. № 8-58, [PERSON] - 25/100 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 1-ою Харківською державною нотаріальною конторою 04.12.2012, р. № 6-1981. Відповідно до висновку експерта № 1267/23707-23732 від 26.10.2022 р. за результатами проведення будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи з технічної точки зору поділити в натурі житлові будинки з прибудовами та надвірними будівлями по [ADDRESS] у відповідності до частки кожного із співвласників, а саме: [PERSON] - 43/100 частини, [PERSON] - 25/100 частин та [PERSON] - 32/100 частин не надається можливим. Запропоновано варіант поділу житлових будинків з прибудовами та надвірними будівлями відповідно до фактичного користування співвласників [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Запропоновано три варіанти порядку користування земельною ділянкою, на якій розташовані житлові будинки з прибудовами та надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , з урахуванням наявної технічної документації. За даними технічної документації до складу домоволодіння за вищезазначеною адресою входять самовільні прибудови та будівлі: житлова кімната лит. 1-4 площею -10,8 м2, вбиральні лит.2-7 площею-1,0 м2. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні. Згідно зі статтею 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України, виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести з несуттєвим відступленням від розміру ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно. Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 № 55. Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси. Пунктом 2.3 розділу 2 Інструкції передбачено, що не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону. Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 316, 317, частинами першою, другою статті 376 ЦК України. Враховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту. Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України. За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми, самочинним є будівництво об`єкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній. Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України. Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України). У розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Поняття реконструкції об`єкта нерухомості міститься у пункті 3 Державних будівельних норм В.3.2-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 22 липня 2009 року № 295, відповідно до якого реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій. Таким чином, норма частини першої статті 376 ЦК України підлягає застосуванню й до випадків самочинної реконструкції об`єкта нерухомості, у результаті якої об`єкт набуває нових якісних характеристик (зміна кількості приміщень, створення нових, втручання в несучі конструкції). За змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Такі висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду України викладеними у постановах від 04 грудня 2013 року у справі № 6-130цс13 та від 30 вересня 2015 року у справі № 6-286цс15, з якими погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 березня 2020 року у справі № 307/3957/14-ц (провадження № 14-43цс20) у частині тлумачення норми частини першої статті 376, частини другої статті 376 ЦК України про те, що не можуть бути предметом поділу (виділу) згідно зі статтями 364, 367 ЦК України - самочинно збудовані (конструйовані, переплановані) об`єкти. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Зважаючи на те, що позивачем не надано належних і допустимих доказів прийняття в експлуатацію самочинних будівель і споруд у відповідності до Порядку прийняття в експлуатацію і проведення технічного обстеження індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24 квітня 2015 року № 79, варіанти поділу відповідно до висновку експерта № 1267/23707-23732 від 26.10.2022 р. за результатами проведення будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи без урахування самочинно збудованих об`єктів нерухомого майна є неможливим. Суд вважає, що питання щодо виділу в натурі частки майна зі спільної часткової власності може розглядатися лише після визнання права власності на самочинні прибудови, а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Оскільки порядок користування жилим будинком не може бути встановлений, також позов про визначення порядку користування земельною ділянкою задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed