Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з цивільним позовом до [PERSON] , в якому просить ухвалити рішення, яким визначити місце проживання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом з батьком - [PERSON] . Стягнути з відповідачки судовий збір. В обґрунтування позовної заяви позивач посилається на те, що 8 листопада 2012 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новобузького районного управління юстиції Миколаївської області, за актовим записом №78. Позивачем разом з позовом про визначення місця проживання дітей, також подано до суду позов про розірвання шлюбу з [PERSON] . Від спільного проживання у сторін народилися діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] З 2021 року з позивачем проживають старші діти [PERSON] та [PERSON] , а в квітні місяці 2024 року забрав до себе проживати і менших дітей: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , так як мати змінила місце проживання та почала зловживати спиртними напоями. У зв`язку з чим і просив визначити місце проживання дітей разом з ним. Позивач у підготовче судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву в якій просить розглядати справу у його відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідачка у підготовче судове засідання не з`явився, однак подав на адресу суду заяву в якій просила справу розглядати у її відсутності та зазначила, що визнає позовні вимоги. Представник третьої особи в підготовче судове засідання не з`явився, однак подав на адресу суду заяву в якій просив справу розглядати у його відсутності. А тому суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі сторін зважаючи на подані ними заяви про розгляд справи у їх відсутності. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Ч. 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так як відповідач не заперечує проти позовних вимог, фактично визнала їх, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Частиною 4 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно зі ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно з ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини, її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками, права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Судом встановлено, що 08.11.2012р. між сторонами зареєстровано шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новобузького районного управління юстиції Миколаївської області, за актовим записом №78. Від подружнього життя у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивачем наразі подано до Новобузького районного суду Миколаївської області позовну заяву про розірвання шлюбу між ним, [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб`єктивні права від протиправних дій, невизнання або їх оспорювання. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням якнайкращого забезпечення прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають ураховувати передусім інтереси дитини. Установлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Згідно Акту обстеження умов проживання матері дітей [PERSON] від 02.04.2024р. вбачається, що на момент обстеження у помешканні неприбрано, речі домашнього вжитку та одяг потребують впорядкування, запас продуктів мінімальний, іжа зварена. Для дітей є ліжка, стіл, шафа для одягу, одяг та взуття потребують оновлення, іграшки відсутні. У родині постійно відбуваються сварки та непорозуміння між співмешканцями. Згідно Акту обстеження умов проживання батька дітей [PERSON] від 17.09.2024р. вбачається, що умови проживання задовільні, кімнати облаштовані необхідними меблями та побутовою технікою, у помешкані чисто та затишно. Речами домашнього вжитку та обіходу забезпечені, запас продуктів достатній. Для дітей об лаштовані окремі ліжка, є столи для навчання, шафа для одягу, взуттям та одягом забезпечені. Стосунки в сім`ї доброзичливі та дружні. Згідно висновку органу опіки і піклування Новобузької міської ради №1138.02.12 від 03.06.2024р. вбачається, що орган опіки та піклування при Новобузькій міській раді вважає за доцільне, діючи в інтересах дітей, визнати основним місцем проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом з батьком - [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Враховуючи, що у судовому засіданні встановлено, що визначення місця проживання дітей разом з батьком відповідатиме саме їх інтересам, враховуючи заяву відповідача, яка визнала повністю позовні вимоги, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги [PERSON] , щодо визначення місця проживання дітей разом з позивачем слід задовольнити. Окрім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають до стягнення на користь позивача понесені судові витрати, які складаються з 1211,20 грн. судового збору. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved