Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-22 00:00:00

В листопаді 2021 року позивач, з урахуванням уточнень звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , в якій просить суд визнати за ним в порядку спадкування за законом після його померлої [INFO] дружини [PERSON] , право власності на земельну ділянку площею 0,0285 га для експлуатації дачних будівель, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , право власності спадкодавця на яку підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії І-ОД №010670 від 20.09.1999 року; визнати за ним в порядку спадкування за законом після його померлої [INFO] дружини [PERSON] , право власності на 3/1000 частини ДБК «Соняшне», що складаються з дачі (48 кв.м.), літньої кухні (57 кв.м.), навісу (23 кв.м.), огорожі і мостіння та відповідають свідоцтву про право власності [PERSON] від 02.03.1998 року за №3-1032, виданому Виконавчим комітетом Одеської міської ради та зареєстрованому Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості 06.03.1998 року під №55 на сторінці 16 книги 11с; визнати недійсним та скасувати Державний акт на право приватної власності на землю площею 0,0488 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , серії ІV-ОД за №046086, зареєстрований в книзі запису державних актів на право приватної власності на землю за №4162 від 01.08.2000 року, і його державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі; визнати недійсним договір дарування земельної ділянки з кадастровим номером 5110136900:27:010:0105 площею 0,0488 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , та посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Плигіною Ж.О. від 22.09.2006 року за №6473; визнати недійсним та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5110136900:27:010:0105 площею 0,0488 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , серії ЯЕ №653784 від 13.11.2007 року та його державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 5110136900:27:010:0105 площею 0,0488 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , що посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дімітровою Т.А. від 12.12.2021 року за №6160; визнати недійсною та скасувати державну реєстрацію за [PERSON] права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5110136900:27:010:0105 площею 0,0488 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,0440 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яка за конфігурацією та площею є ділянкою з первісною площею 0,0488 га за вирахуванням спірної частини площею 0,0048 га, що належить [PERSON] у складі земельної ділянки площею 0,0285 га для експлуатації дачних будівель, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач зазначає, що земельна ділянка з кадастровим номером 5110136900:27:010:0105 за адресою: [ADDRESS] , що межує з його земельною ділянкою, належить [PERSON] на підставі договору дарування, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Плигіною Ж.О. 22.09.2006 року за № 6473 та Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 653784 від 13.11.2007 року. Відповідачка [PERSON] є донькою [PERSON] , якій рішенням Одеської міської ради від 14.09.1999 року за № 333 - XXIII передано у власність спірну земельну ділянку з кадастровим номером 5110136900:27:010:0105 за адресою: [ADDRESS] , площею 488 кв.м., після чого нею був отриманий Державний акт на право приватної власності на землю серії IV-ОД за № 046086, зареєстрований в книзі записі державних актів на право приватної власності на землю за № 4162 від 01.08.2000 року. [PERSON] належала земельна ділянка площею 0.0285 га для експлуатації дачних будівель, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії І-ОД № 010670 від 20.09.1999 року. [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб 07.08.1976 року, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу Серії [NUMBER] , про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблений запис за № 1200. [PERSON] померла [INFO] в місті Берлін Федеративної Республіки Німеччина, що підтверджується Випискою з реєстрації смерті 3 S 3031/2018 від 11.09.2018 року Земельного відомства з питань громадян і порядку Штеглітц - Целендорф міста Берлін. Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колмаковою Н.В. 01.10.2018 року заведено спадкову справу № 14/2018 після смерті [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] , про що свідчить Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі спадкової справи 63075035 від 01.10.2018 року за № 53504293. До складу спадкового майна входить земельна ділянка площею 0.0285 га для експлуатації дачних будівель, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії І-ОД № 010670 від 20.09.1999 року. 19.08.2021 року за № 270/02-14 нотаріусом Колмаковою Н.В. було отримано лист ТОВ «Південний інститут ґрунтів і грунтоведення» про неможливість реєстрації права у Державному земельному кадастрі України Державного акту на право власності на землю серії І-ОД № 010670 у зв`язку з накладенням геодезичних даних (снуванням перетину) на суміжну земельну ділянку з кадастровим номером 5110136900:27:010:0105, яка належить відповідачці [PERSON] на підставі договору дарування, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Плигіною Ж.О. 22.09.2006 року за № 6473 та Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 653784 від 13.11.2007 року. Позивач зазначає, що нотаріус у своїй відповіді від 19.08.2021 року за № 107/02-14 зазначила, що відповідно до пункту 4.12. глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусу України Свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Нотаріус наголосила, що свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку площею 0.0285 га для експлуатації дачних будівель, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , не може бути видане, та запропонувала звернутися до судових органів. На думку позивача, дві зазначені проблеми можуть бути вирішені виключно в судовому порядку в одному провадженні, так як визнання права власності в порядку спадкування за законом за позивачем на земельну ділянку площею 0.0285 га для експлуатації дачних будівель, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , неможливо без зменшення на 0.0048 га площі земельної ділянки відповідачки [PERSON] з кадастровим номером 5110136900:27:010:0105 (загальної площі 0.0488 га) для дачного будівництва, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Також позивач вказує, що з причин неможливості ним отримання права власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 0,0285 га для експлуатації дачних будівель за адресою: [ADDRESS] , він не може отримати і свідоцтво на право власності на 3/1000 частини ДБК «Соняшне», що складаються з дачі (48 кв.м.), літньої кухні (57 кв.м.), навісу (23 кв.м.), огорожі та мостіння. За спадкодавцем це нерухоме майно було закріплене на праві власності на підставі свідоцтва про право власності від 02.03.1998 року за №3-1032, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради, яке зареєстроване Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості 06.03.1998 року під №55 на сторінці 16 книги 11с. Позивач переконаний, що він має всі об`єктивні передумови з боку спадкового цивільного законодавства щодо отримання права власності на спадкове нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] зазначає, що відповідно до листа Одеського відділення державного підприємства Український державний науково-виробничий інститут зйомок міст та геоінформатики ім. А.В. Шаха за №118 від 07.11.2018 року в архівних матеріалах по виготовленню Державного акту на право приватної власності на землю - «Технічній документації по складанню державних актів на право приватної власності на землю громадянам - членам ДБК «Сонячне» для дачного будівництва на території Одеської міської ради від 1999 року» виявлена невідповідність планового матеріалу щодо фактичних меж користування із геодезичними даними, які були надані для виготовлення Державного акту спадкодавця. Частина земельної ділянки площею 0,0048 га за адресою: [ADDRESS] , яка фактично з 1998 року на підставі свідоцтва на право власності на дачу №3-1032 від 02.03.1998 року виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради народних депутатів та технічного паспорту на дачу №36 від 23.10.1997 року знаходилася в користуванні [PERSON] , але на підставі геодезичної помилки незаконно передана у власність суміжному землекористувачу [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ОД за №046086, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №4162 від 01.08.2000 року. Також виявлена невідповідність планового матеріалу щодо фактичних меж користування із геодезичними даними, які були надані для виготовлення Державного акту на право приватної власності на землю [PERSON] . На сторінці 11 плану архівного матеріалу по виготовленню Державного акту на право приватної власності на землю [PERSON] межа користування проходить по зовнішній межі будівель, що знаходились у власності [PERSON] , але на плані, відображеному на Державному акті, межа ділянки проходить по будівлям позивача. У зв`язку з тим, що позивач юридично позбавлений в порядку спадкування зареєструвати за собою право власності на земельну ділянку площею 0,0285 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , у відповідності до меж плану Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД № 010670 від 20.09.1999 року, з причин того, що Державний акт на право приватної власності на землю серії ІV-ОД за №046086, зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №4162 від 01.08.2000 року, розроблений з помилками в частині площі та конфігурації, що призвело до укладення неправомірного договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Плигіною Ж.О. від 22.09.2006 року за №6473, на користь відповідача, та видачу останньому Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №653784 від 13.11.2007 року, позивач вважає за необхідне визнати недійсним та скасувати Державний акт на право приватної власності на землю серії ІV-ОД за №046086 і його державну реєстрацію, визнати недійсним договір дарування №6473 від 22.09.2006 року, та визнати недійсним та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №653784 від 13.11.2007 року та його державну реєстрацію, оскільки було здійснено відчуження земельної ділянки з кадастровим номером 5110136900:27:010:0105 загальною площею 0,0488 га, частина якої площею 0,0048 га знаходилася у власності [PERSON] у складі її ділянки площею 0,0285 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; відчужуючи вказану земельну ділянку, як покупець так і продавець помилялися щодо площі та конфігурації ділянки, також щодо можливості володіння та користування частиною ділянки площею 0,0048 га тому вказаний договір дарування підлягає визнанню недійсним. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Калініченко Л.В. від 12.11.2021 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом, визнання недійсним та скасування державних актів, визнання недійсним договору дарування, визнання недійсною та скасування державну реєстрацію прав та їх обтяжень було залишено без руху.Надано позивачеві строк для усунення недоліків поданої заяви - п`ять днів з дня отримання копії ухвали. Роз`яснено позивачеві, що у разі виконання недоліків поданої заяви відповідно до ухвали суду у встановлений строк, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. У разі не усунення недоліків поданої заяви у строк, встановлений судом, позовна заява вважається неподаною і повертається позивачеві. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Калініченко Л.В. від 01.12.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом, визнання недійсним та скасування державних актів, визнання недійсним договору дарування, визнання недійсною та скасування державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання. 11.11.2021 року до суду надійшла заява від представника позивача про забезпечення доказів шляхом їх витребування, а саме витребувати у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Колмакової Н.В. матеріалів спадкової справи №14/2018, заведеної до майна [PERSON] , померлої [INFO] . Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Калініченко Л.В. від 01.12.2021 року заяву представника позивача [PERSON] - [PERSON] про забезпечення доказів шляхом їх витребування було задоволено. Забезпечено докази по цивільній справі №947/35403/21 шляхом їх витребування. Витребувано у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Колмакової Н.В. матеріали спадкової справи №14/2018, заведеної до майна [PERSON] , померлої [INFO] . 08.06.2022 року до суду надійшла заява від представника позивача про залучення [PERSON] в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. В підготовчому засіданні 27.06.2022 року судом на місці ухвалено - клопотання представника позивача задовольнити та залучено до справи [PERSON] в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. 20.07.2022 року від представника позивача надійшла заява про зміну предмету та підстав позову, в якій зазначено, що у зв`язку з тим, що державна реєстрація за [PERSON] право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5110136900:27:010:0105 загальною площею 0,0488 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є вже не чинною, так які відбулося відчуження земельної ділянки на користь [PERSON] та проведена державна реєстрація такого права за ним, то сторона позивача вимушена відмовитися від вимоги викладеної у початковому позові, а саме про визнання недійсною та скасування державної реєстрації за [PERSON] права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5110136900:27:010:0105 загальною площею 0,0488 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та додати три нові позовні вимоги. В підготовчому засіданні 07.09.2022 року судом на місці ухвалено прийняти до розгляду заяву про зміну предмету та підстав позову. Змінено процесуальний статус [PERSON] з третьої особи на відповідача. 07.10.2022 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив, відповідно до якого він просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки [PERSON] отримала у власність земельну ділянку 0,0488 га по Фонтанській дорозі, 76/70 в м. Одесі у відповідності до діючого на той час законодавства, межі вказаної земельної ділянки встановлені в натурі уповноваженим органом влади, а акт погодження меж підписаний суміжними землекористувачами без зауважень. При цьому, відділом земельних ресурсів при проведенні робіт з видачі державного акту на право власності на землю [PERSON] серії ЯЕ №653784 були виконані всі зазначені Інструкцією та Тимчасовим порядком ведення земель вимоги та встановлено відсутність підстав для відмови у видачі цього акту. Крім того, відповідно до договору дарування земельної ділянки від 02.09.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Плигіною Ж.О. 22.09.2006 року, [PERSON] безоплатно передала [PERSON] земельну ділянку, площею 488 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Згідно із договором купівлі-продажу від 12.12.2021 року [PERSON] передала у власність [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 5110136900:27:010:0105, площею 0,0488 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Земельна ділянка, яка була предметом договорів, сформована та надана у власність відповідно до вимог законодавства, крім того, площа та межі двічі перевірені спеціальним уповноваженим органом - Одеською міською радою під час видачі державного акту на право власності та ОРФ ДП ЦДЗК, на який були покладені функції державної реєстрації земельної ділянки у 2007 році. Також відповідач зазначає, що правовстановлюючі документи на момент здійснення правочинів були чинні та ніким не оскаржені, тому відсутні підстави для визнання недійсними правочинів - договору дарування земельної ділянки від 02.09.2006 року та договору купівлі-продажу від 12.12.2021 року. При цьому, посилання позивача на необхідність поділу земельної ділянки з кадастровим номером 5110136900:27:010:0105 суперечить чинному законодавству і не може враховуватись при винесенні рішення. Також, скасування права власності на земельну ділянку [PERSON] окремо від її державної реєстрації не відновить права позивача щодо можливості здійснення реєстрації земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] у Державному земельному кадастрі. Крім того, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження площі, яка має вибути із приватної власності [PERSON] , ним не обґрунтовано чи входить земельна ділянка орієнтовною площею 0,0048 га до земельної ділянки площею 0.0285 га або, що земельна ділянка площею 0,0285 га збільшиться на 0,0048 га, не надано жодного доказу на підтвердження місця розташування вказаної земельної ділянки орієнтовною площею 0,0048 га. У позові висловлено лише припущення позивача щодо необхідності поділу, а отже така позовна вимога не може бути задоволена. 02.08.2022 року представником позивача надано до суду клопотання про призначення судової земельно-технічної експертизи, проведення якої просить суд доручити експертам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз. В підготовчому судовому засіданні призначеному на 02.03.2023 року представник позивача підтримав вищевказане клопотання та просив суд його задовольнити. Представник відповідача у підготовчому судовому засіданні не заперечував проти задоволення вищевказаного клопотання. [PERSON] та/або її представник у судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Калініченко Л.В. від 02.03.2023 року клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] про призначення судової земельно-технічної експертизи задоволено. Призначено по цивільній справі №947/35403/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом, визнання недійсним та скасування державних актів, визнання недійсним договору дарування, визнання недійсною та скасування державну реєстрацію прав та їх обтяжень, судову земельно-технічну експертизу. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Калініченко Л.В. від 02.03.2023 року провадження по цивільній справі №947/35403/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом, визнання недійсним та скасування державних актів, визнання недійсним договору дарування, визнання недійсною та скасування державну реєстрацію прав та їх обтяжень, на час проведення судової земельно-технічної експертизи призначеної ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 02.03.2023 року було зупинено. 11.04.2023 року до суду надійшли матеріали справи з Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, з клопотаннями: про надання додаткових матеріалів і зразків та вчинення інших дій, пов`язаних із проведенням експертизи та сплати рахунку за проведення дослідження. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Калініченко Л.В. від 12.04.2023 року поновлено провадження по цивільній справі №947/35403/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом, визнання недійсним та скасування державних актів, визнання недійсним договору дарування, визнання недійсною та скасування державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Призначено по справі підготовче судове засідання. 19.06.2023 року до суду надійшло клопотання від представника позивача про приєднання додаткових доказів до матеріалів справи, на виконання клопотання експерта від 21.03.2023 року. Також представник зазначив, що просить суд провести призначену судову експертизу за наявними матеріалами справи. Тієї ж дати, 19.06.2023 року до суду також надійшло клопотання від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про приєднання додаткових документів, на виконання клопотання експерта від 21.03.2023 року. У клопотанні представником зазначено про проведення експертизи за наявними в матеріалах справи документами. У підготовче судове засідання призначене на 27.06.2023 року сторони по справі не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином, про причин неявки суд не повідомили. У відповідності до наданого клопотання судового експерта Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України Нахаба О.О. від 05.04.2023 року за №23-1383, експертом для проведення призначеної ухвалою суду від 02.03.2023 року по цивільній справі №947/35403/21 затребувані додаткові документи: - матеріали первинного відвідення земельної ділянки пл.. 0,0285 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,0488 га, що розташовані за адресою: [ADDRESS] (протокол загальних зборів членів ДБК, первинний план, матеріали виносу меж земельних ділянок в натуру, тощо); - технічну документацію щодо складання Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД №010670 від 20.09.1999 року на ім`я [PERSON] ; - матеріали технічної інвентаризації земельних ділянок, за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] , починаючи з первинної у повному обсязі. Також, експертом скеровано рахунок №23-1383 (54) від 05.04.2023 року для сплати за проведення експертизи в сумі 22942,08 грн. На виконання вказаного клопотання, сторонами по справі надано наступну документацію: 2 копії технічних документацій по складанню Державного акту на право приватної власності на землю громадянам - членам ДБК «Сонячне» для експлуатації дачних будівель, зокрема гр. [PERSON] щодо земельної ділянки № [NUMBER] , площею 0,0285 га, за адресою: [ADDRESS] ; 2 копії технічних документацій по складанню Державного акту на право приватної власності на землю громадянам - членам ДБК «Сонячне» для дачного будівництва на території Одеської міської ради, зокрема громадянці [PERSON] щодо земельної ділянки, площею 488 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] . Також, представником [PERSON] на виконання клопотання експерта та ухвали суду від 02.03.2023 року надано копію квитанцію №9308-8329-6049-2813 від 16.06.2023 року про сплату рахунку №23-1383 (54) від 05.04.2023 року в сумі 22942,08 грн. Одночасно у поданих клопотаннях, представниками [PERSON] та [PERSON] повідомлено суд про відсутність іншої документації, за наслідком чого просять провести призначену судову земельно-технічну експертизи за наявними документами в матеріалах справи. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Калініченко Л.В. від 27.06.2023 року направлено матеріали цивільної справи №947/35403/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом, визнання недійсним та скасування державних актів, визнання недійсним договору дарування, визнання недійсною та скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень, до Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України для виконання ухвали Київського районного суду м. Одеси від 02.03.2023 року, а саме проведення судової земельно-технічної експертизи, на підставі наявних документів в матеріалах справи. Роз`яснено, що у відповідності до ухвали Київського районного суду м. Одеси від 02.03.2023 року, на розв`язання судовому експертові під час проведення судової земельно-технічної експертизи поставлені наступні питання: 1. Яке фактичне користування земельною ділянкою, площею 0,0285 га, для експлуатації дачних будівель, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , з боку [PERSON] (вказати конфігурацію, площу, проміри тощо), право власності на яку виникло у [PERSON] , на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД № 010670 від 20.09.1999 року? Яка площа ділянки перебуває у користуванні [PERSON] ? 2. Яке фактичне користування земельною ділянкою, площею 0,0488 га, для дачного будівництва, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , з кадастровим номером 5110136900:27:010:0105, з боку [PERSON] (вказати конфігурацію, площу, проміри тощо), право власності на яку виникло у [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 12.12.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дімітровою Т.А., зареєстрованого в реєстрі за №6160? Яка площа ділянки перебуває у користуванні [PERSON] ? 3. Чи відповідає фактичне користування земельною ділянкою, площею 0,0285 га, для експлуатації дачних будівель, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , з боку [PERSON] (її фактичне розташування) землевпорядній технічній документації щодо складання державного акту на ім`я [PERSON] та самому Державному акту на право приватної власності на землю серії І-ОД № 010670 від 20.09.1999 року? Якщо є невідповідність, то в чому вона полягає? 4. Чи відповідає фактичне користування земельною ділянкою, площею 0,0488 га, для дачного будівництва, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , з кадастровим номером 5110136900:27:010:0105 з боку [PERSON] (її фактичне розташування), право власності на яку належить останньому на підставі договору купівлі - продажу, укладеного 12.12.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дімітровою Т.А., зареєстрованого в реєстрі за №6160, землевпорядній технічній документації щодо складання державного акту на ім`я [PERSON] та самому Державному акту на право приватної власності на землю серії ІУ-ОД за № 046086 від 01.08.2000 року? Якщо є невідповідність, то в чому вона полягає? 5. Чи є накладення (перетин) земельної ділянки, площею 0,0285 га, для експлуатації дачних будівель, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , та земельної ділянки, площею 0,0488 га, для дачного будівництва, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , з кадастровим номером 5110136900:27:010:0105, за геодезичними даними землевпорядної технічної документації щодо складання Державному акту на право приватної власності на землю серії І-ОД № 010670 від 20.09.1999 року на ім`я [PERSON] та землевпорядної технічної документації щодо складання Державному акту на право приватної власності на землю серії ІУ-ОД за №046086 від 01.08.2000 року на ім`я [PERSON] ? Якщо є накладення, то в якій частині? 6. Чи відбулося помилкове включення частини земельної ділянки, площею 0,0285 га, для експлуатації дачних будівель, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , і знаходиться у володінні і фактичному користуванні [PERSON] в межі земельної ділянки, яка за Державним актом на право приватної власності на землю серії ІУ-ОД за № 046086 від 01.08.2000 року передана [PERSON] ? Якщо так, то саме якої частини ділянки? Роз`яснено, що у відповідності до ухвали Київського районного суду м. Одеси від 02.03.2023 року, експерта попереджено про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України. Витрати за проведення судової будівельно-технічної експертизи, покладені на [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). У розпорядження експертів направлено матеріали цивільної справи №947/35403/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом, визнання недійсним та скасування державних актів, визнання недійсним договору дарування, визнання недійсною та скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень. Зобов`язано [PERSON] на першу вимогу експерта забезпечити безперешкодний доступ до об`єкту дослідження - земельної ділянки, площею 0,0285 га, для експлуатації дачних будівель, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Зобов`язано [PERSON] на першу вимогу експерта забезпечити безперешкодний доступ до об`єкту дослідження - земельної ділянки, площею 0,0488 га, для дачного будівництва, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , з кадастровим номером 5110136900:27:010:0105. Роз`яснено сторонам по справі, наслідки ухилення від участі в проведенні експертизи, які передбачені ст. 109 ЦПК України, відповідно до якої у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Провадження по цивільній справі №947/35403/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом, визнання недійсним та скасування державних актів, визнання недійсним договору дарування, визнання недійсною та скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень було зупинено на час проведення судової земельно-технічної експертизи, призначеної ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 02 березня 2023 року. 10.01.2024 року до Київського районного суду міста Одеси надійшли з Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України матеріали цивільної справи №947/35403/21, разом з висновком експерта судової земельно-технічної експертизи за №23-1383 від 27.12.2023 року. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Калініченко Л.В. від 15.01.2024 року заяву судді Київського районного суду міста Одеси Калініченко Л.В. про самовідвід задоволено.Матеріали цивільної справи №947/35403/21 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом, визнання недійсним та скасування державних актів, визнання недійсним договору дарування, визнання недійсною та скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень, передано до канцелярії Київського районного суду м. Одеси з метою здійснення повторного автоматичного розподілу справи між суддями та визначення головуючого судді у справі. Згідно розпорядження керівника апарату Київського районного суду м. Одеси від 15.01.2024 року щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ, відповідно до пункту 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду було призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №947/35403/21, провадження №2/947/139/24. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 18.01.2024 року прийнято до розгляду цивільну справу №947/35403/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом, визнання недійсним та скасування державних актів, визнання недійсним договору дарування, визнання недійсною та скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання. В підготовчому засіданні 25.04.2024 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні 23.09.2024 року представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. В судовому засіданні 23.09.2024 року представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом, визнання недійсним та скасування державних актів, визнання недійсним договору дарування, визнання недійсною та скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 90 Земельного кодексу України, порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Пунктом «г» частини 1 статті 91 ЗК України передбачено, що власники земельних ділянок зобов`язані, зокрема, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Пунктом «в» ч. 3 вказаної статті передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання угоди недійсною. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 158 ЗК України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб. Відповідно до абз. 2 п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК). Згідно із ч. 1 ст. 153 ЗК України, власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Згідно зі ст. 378 ЦК України, право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Судом встановлено, що, між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб 07.08.1976 року, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу Серії [NUMBER] , про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблений запис за № 1200. Відповідно до свідоцтва про право власності на дачу №3-1032 від 02.03.1998 року, виконавчий комітет Одеської міської ради народних депутатів посвідчив, що 3/1000 ДБК «Соняшне» належить [PERSON] на праві особистої власності, свідоцтво видане на підставі технічного паспорту від 23.10.1997 року, довідки ДБК «Соняшне» від 26.02.1998 року за №13/98, розпорядження УЖКГ Одеського міськвиконкому. Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю І-ОД №010670 від 20.09.1999 року земельна ділянка площею 0,0285 га за адресою: [ADDRESS] , належала [PERSON] на підставі рішення Одеської міської ради народних депутатів від 13.11.1998 року №972. Згідно Державного акту на право приватної власності на землю ІV-ОД №045086 від 01.8.2000 року земельна ділянка площею 0,0488 га, за адресою: [ADDRESS] належала [PERSON] на підставі рішення Одеської міської ради народних депутатів від 14.09.1999 року №333ХХІІІ. Відповідно до договору дарування земельної ділянки від 22.09.2006 року, [PERSON] безоплатно передала [PERSON] у власність земельну ділянку площею 488 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] в місті Берлін Федеративної Республіки Німеччина, що підтверджується Випискою з реєстрації смерті 3 S 3031/2018 від 11.09.2018 року Земельного відомства з питань громадян і порядку Штеглітц - Целендорф міста Берлін. Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колмаковою Н.В. 01.10.2018 року заведено спадкову справу № 14/2018 після смерті [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] , про що свідчить Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі спадкової справи 63075035 від 01.10.2018 року за № 53504293. До складу спадкового майна входить земельна ділянка площею 0.0285 га для експлуатації дачних будівель, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії І-ОД № 010670 від 20.09.1999 року. 19.08.2021 року за № 270/02-14 нотаріусом Колмаковою Н.В. було отримано лист ТОВ «Південний інститут ґрунтів і грунтоведення» про неможливість реєстрації права у Державному земельному кадастрі України Державного акту на право власності на землю серії І-ОД № 010670 у зв`язку з накладенням геодезичних даних (снуванням перетину) на суміжну земельну ділянку з кадастровим номером 5110136900:27:010:0105, яка належить відповідачці [PERSON] на підставі договору дарування, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Плигіною Ж.О. 22.09.2006 року за № 6473 та Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 653784 від 13.11.2007 року. Відповідно відповіді від 19.08.2021 року за № 107/02-14 Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колмаковою Н.В. позивача повідомлено, що відповідно до пункту 4.12. глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусу України Свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку площею 0.0285 га для експлуатації дачних будівель, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , не може бути видане, та запропонувала звернутися до судових органів. Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 20.12.2021 року, [PERSON] передала у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,0488 га, в тому числі за угіддями: рілля - 0,0344 га, капітальна - 0,0103 га, прибудинкова територія - 0,0041 га, а [PERSON] прийняв майно і сплатив за нього оговорену грошову суму. Місце розташування земельної ділянки - [ADDRESS] . Цільове призначення земельної ділянки - для індивідуального дачного будівництва. Категорія земель - землі рекреаційного призначення. Кадастровий номер - 5110136900:27:010:0105. Земельна ділянка належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 653784, виданого Одеським міським управлінням земельних ресурсів 13.11.2007 року, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010750501873. Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] має площу 0,0488 га, кадастровий номер 5110136900:27:010:0105, знаходиться в приватній власності, цільове призначення земельної ділянки - землі рекреаційного призначення, для індивідуального дачного будівництва. Згідно висновку земельно-технічної експертизи №23-1383 від 27.12.2023 року згідно результатів топографо-геодезичних вишукувань земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] має конфігурацію неправильного багатокутника з наступним розміром фактичних меж (у Додатку Б зображено зеленим кольором) (м): від точки 1 до точки 2 - 3,83; від точки 2 до точки 3 - 13,66; від точки 3 до точки 4 - 6,99; від точки 4 до точки 5 - 11,01; від точки 5 до точки 6 - 10,00; від точки 6 до точки 7 - 4,78; від точки 7 до точки 8-6,19; від точки 8 до точки 9 - 6,82; від точки 9 до точки 10-6,91; від точки 10 до точки 11 - 3,62; від точки 11 до точки 12 - 1,38; від точки 12 до точки 13 - 2,97; від точки 13 до точки 14 - 3,78; від точки 14 до точки 15 - 3,04; від точки 15 до точки 1 - 2,99. Фактична площа земельної ділянки складає 0,0337 га. Детальніше зображено в Додатку Б до висновку експерта № 23-1383. Згідно результатів топографо-геодезичних вишукувань земельна ділянка за пресою: [ADDRESS] має конфігурацію неправильного багатокутника з наступним розміром фактичних меж (у Додатку Б зображено синім кольором) (м): від точки 1 до точки 2 - 3,53; від точки 2 до точки 3-3,63; від точки 3 до точки 4 - 3,14; від точки 4 до точки 5 - 3,28; від точки 5 до точки 6 - 3,32; від точки 6 до точки 7 - 4,13; від точки 7 до точки 8 - 6,05; від точки 8 до точки 9 - 21,55; від точки 9 до точки 10 - 14,11; від точки 10 до точки 11 - 11,01; від точки 11 до точки 12 - 6,99; від точки 12 до точки 1 - 13,66. Фактична площа земельної ділянки складає 0,0447 га. Детальніше зображено в Додатку Б до висновку експерта № 23-1383. Фактичне користуванні земельною ділянкою, площею 0,0285 га, для експлуатації дачних будівель, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , з боку [PERSON] не відповідає Технічній документації щодо складання державного акту на ім`я [PERSON] та самому Державному акту на право приватної власності на землю серії І-ОД №010670 від 20.09.1999 року. При цьому, в частині загальної фактичної площі, також, не відповідає рішенню ВК ОМР №972 від 13.11.1998 року, а саме більше на 47 кв.м., Фактичне користування земельною ділянкою, площею 0,0488 га, для дачного будівництва, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , з кадастровим номером 5110136900:27:010:0105, з боку [PERSON] , право власності на яку належить останньому на підставі договору купівлі- продажу, укладеного 12.12.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дімітровою Т.А., зареєстрованого в реєстрі за №6160, не відповідає Технічній документації щодо складання державного акту на ім`я [PERSON] та самому Державному акту на права приватної власності на землю серії ІУ-ОД за №046086 від 01.08.2000 року. При цьому, в частині загальної фактичної площі, також, не відповідає рішенню ОМР №333-ХХІ1І від 14.09.1999, а саме менше на 47 кв.м. В ході співставлення цифрових моделей земельних ділянок за каталогами координат з Технічних документацій на досліджуванні земельні ділянки з фактичними межами, данні про які було отримано під час обстеження земельних ділянок, встановлено, що є накладання (перетин) земельної ділянки, площею 0,0285 га, для експлуатації дачних будівель, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , та земельної ділянки, площею 0,0488 га для дачного будівництва, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , з кадастровим номером 5110136900:27:010:0105. Детальніше межі перетину описано у дослідницькій частині висновку по 1-6 питаннях. Графічно накладання зображено у Додатку Б до висновку експерта № 23-1383 жовтим кольором. В результаті проведених досліджень експерт дійшов висновку, що під час складання Технічної документації щодо складання державного акту на ім`я [PERSON] було включення частини земельної ділянки площею 0,285 та, для експлуатації дачних будівель, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , і знаходиться у володінні і фактичному користуванні [PERSON] в межі земельної ділянки, яка-за Державним актом на право власності на землю серії ІУ-ОД за №046086 від 01.08.2000 року передана [PERSON] . Детально вищевикладене описано у дослідницькій частині висновку по 1-6 питаннях. Згідно зі ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до вимог статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЗК України). Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб. За змістом ст. 125, 126 ЗК України (в редакції, чинній на момент отримання державних актів) право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами. Відповідно до пунктів 2 та 10 Розділу VІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) або особи, яка подала заяву про визнання спадщини відумерлою, якщо така справа прийнята до провадження судом. Документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними. Із 01 січня 2013 року у зв`язку з набранням чинності Закону України «Про Державний земельний кадастр» державні акти на право власності чи право постійного користування земельною ділянкою не видаються, а право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» шляхом внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі статтею 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проєктами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Відповідно до пункту 107 Порядку ведення Державного земельного кадастру державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49-54 цього Порядку. Згідно з частинами п`ятою, шостою статті 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви: перевіряє відповідність документів вимогам законодавства; за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації. Підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини. У даній справі встановлено, що земельна ділянка позивача [PERSON] площею 0,0285 га для експлуатації дачних будівель, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яку він має намір отримати в спадщину після смерті дружини [PERSON] , перетинається із межами земельної ділянки, площею 0,0488 га, кадастровий номер 5110136900:27:010:0105, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , а в подальшому відчужена нею на користь доньки [PERSON] на підставі договору дарування від 22.09.2006 року, якою в подальшому відчужено вказану земельну ділянку відповідно до договору купівлі-продажу від 20.12.2021 року [PERSON] , і через існування перетину цих земельних ділянок, позивач вважає, що відповідачами порушені його права та він не має можливості оформити право на землю в порядку спадкування, у зв`язку з чим просить визнати недійсними договір дарування земельної ділянки площею 488 кв.м., розташованої за адресою: [ADDRESS] від 22.09.2006 року, а також договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0488 га, кадастровий номер 5110136900:27:010:0105, розташованої за адресою: [ADDRESS] від 20.12.2021 року. За правилом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України). Відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним. Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. За змістом статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Судом встановлено, що договір дарування земельної ділянки площею 488 кв.м., розташованої за адресою: [ADDRESS] , відповідно до якого [PERSON] безоплатно передала [PERSON] у власність земельну ділянку, а також договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0488 га, кадастровий номер 5110136900:27:010:0105, розташованої за адресою: [ADDRESS] від 20.12.2021 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , відповідають вимогам чинного законодавства, і підстави для визнання їх недійсними відсутні. Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною 2 статті 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів. При розгляді позову про визнання недійсним правочину судом має бути встановлено не лише наявність підстав, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним, але й чи було порушене цивільне право або інтерес особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право (інтерес) порушене та в чому полягає порушення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 906/1061/20. Верховним Судом неодноразово наголошувалось, що суд, який розглядає справу має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом. Захист цивільних прав - це передбачені способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту цивільного права чи інтересу - це визначені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (п.5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16). Інакше кажучи, це дії, спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (п. 14 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 310/11024/15-ц). Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України. Разом з тим цей перелік не є вичерпним, про що прямо зазначено у відповідних статтях. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (п.57), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (п. 40), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18, від 09.02.2021 у справі № 381/622/17 (п. 14). Отже, оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, суди мають враховувати його ефективність. Але це означає лише те, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Так, відповідно до частини 1 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі визнання недійсним правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає в користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Тлумачення статті 216 ЦК України свідчить, що слід відмежовувати правові наслідки недійсності правочину і правові наслідки виконання недійсного правочину. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Окрім цього якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною; правові наслідки виконання двостороннього недійсного правочину охоплюють собою двосторонню реституцію; законом можуть бути встановлені особливі умови застосування наслідків визначених в статті 216 ЦК або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. При цьому наслідками недійсності правочину є поновлення сторін у початковому становищі (двостороння реституція), тобто взаємне повернення переданого за недійсним правочином, яке може застосовуватися лише тоді, коли майно, передане за правочином, залишається в його сторони. Такі юридичні наслідки під час виконання сторонами недійсного правочину поєднуються з реституційними, які полягають у поверненні в натурі кожною стороною одна одній, одержаного ними на виконання цього правочину. При цьому в постанові Верховного Суду від 03.12.2021 у справі № 906/1061/20 об`єднана палата Касаційного господарського суду дійшла висновку, що позовна вимога про визнання недійсним виконаного договору без вирішення судом питання про застосування правових наслідків такої недійсності може бути самостійним предметом розгляду у господарському суді, адже заявлення такої вимоги є також належним способом захисту, який передбачений законом. Водночас суд має визначитися із ефективністю такого способу (з`ясувати можливість проведення двосторонньої реституції, її вплив на відновлення прав держави). Разом із тим, вимога про застосування наслідків недійсності може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги. З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту є таким, що передбачений чинним законодавством, однак не є ефективним у даній ситуації, укладені договір дарування земельної ділянки площею 488 кв.м., розташованої за адресою: [ADDRESS] від 22.09.2006 року, а також договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0488 га, кадастровий номер 5110136900:27:010:0105, розташованої за адресою: [ADDRESS] від 20.12.2021 року, не порушують прав позивача, а визнання вказаних договорів недійсними не надасть [PERSON] можливості ні на отримання права власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 0,0285 га для експлуатації дачних будівель за адресою: [ADDRESS] , та свідоцтва на право власності на 3/1000 частини ДБК «Соняшне», ні тим більше на земельну ділянку із більшою на 47 кв.м. площею. При цьому, судовим розглядом встановлено, що саме земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , фактична площа якої складає 0,0337 га, з боку [PERSON] не відповідає Технічній документації щодо складання державного акту на ім`я [PERSON] та самому Державному акту на право приватної власності на землю серії І-ОД №010670 від 20.09.1999 року, а саме більше на 47 кв.м., що підтверджено висновком земельно-технічної експертизи №23-1383 від 27.12.2023 року. Суд враховує і те, що як [PERSON] , так і [PERSON] у 1999 році та у 2000 році без застережень підписали акти погодження меж в натурі, [PERSON] було передано земельну ділянку площею 285 кв.м, а [PERSON] - 488 кв.м. Таким чином, спадкодавець [PERSON] була згодна із виділенням їй саме 0,0285 га. Той факт, що [PERSON] фактично користувалася площею більшою ніж було зазначено у її державному акті, не може бути підставою для визнання недійсними правовстановлюючих документів відповідачів. Враховуючи наведене, оскільки судом встановлено відсутність порушень прав позивача у спірних правовідносинах з боку відповідачів, позовні вимоги [PERSON] щодо визнання недійсним та скасування Державного акту на право приватної власності на землю площею 0,0488 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , серії ІV-ОД за №046086, зареєстрованого в книзі запису державних актів на право приватної власності на землю за №4162 від 01.08.2000 року, і його державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі; визнання недійсним договору дарування земельної ділянки з кадастровим номером 5110136900:27:010:0105 площею 0,0488 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Плигіною Ж.О. від 22.09.2006 року за №6473; визнання недійсним та скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5110136900:27:010:0105 площею 0,0488 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , серії ЯЕ №653784 від 13.11.2007 року та його державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі; визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 5110136900:27:010:0105 площею 0,0488 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дімітровою Т.А. від 12.12.2021 року за №6160; визнання недійсною та скасування державної реєстрації за [PERSON] права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5110136900:27:010:0105 площею 0,0488 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та визнання за ним права власності на земельну ділянку площею 0,0440 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яка за конфігурацією та площею є ділянкою з первісною площею 0,0488 га за вирахуванням спірної частини площею 0,0048 га, що належить [PERSON] у складі земельної ділянки площею 0,0285 га для експлуатації дачних будівель, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , підлягає залишенню без задоволення. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з положеннями ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати по пред`явленому позову при наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. На позивачеві лежить обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок. Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. За приписами статті 51 ЦПК України суд першої інстанції може залучити до участі у справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем лише за клопотанням позивача. У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України, статтею 51 ЦПК України. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача. Вирішення даного спору належним чином без участі у справі належного відповідача було б прямим порушенням прав особи, яка не залучена до участі у справі у якості відповідача, і до якої мав би бути пред`явлений даний позов. Обов`язок та право визначати відповідачів, до яких пред`являється позов, покладається на позивача. Позов, для того, щоб бути задоволеним, має бути пред`явлений до належного відповідача. Отже, оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а в сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає що позовні вимоги позивача [PERSON] щодо визнання за ним в порядку спадкування за законом після його померлої [INFO] дружини [PERSON] , права власності на земельну ділянку площею 0,0285 га для експлуатації дачних будівель, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , право власності спадкодавця на яку підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії І-ОД №010670 від 20.09.1999 року; визнання за ним в порядку спадкування за законом після його померлої [INFO] дружини [PERSON] , право власності на 3/1000 частини ДБК «Соняшне», що складаються з дачі (48 кв.м.), літньої кухні (57 кв.м.), навісу (23 кв.м.), огорожі і мостіння та відповідають свідоцтву про право власності [PERSON] від 02.03.1998 року за №3-1032, виданому Виконавчим комітетом Одеської міської ради та зареєстрованому Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості 06.03.1998 року під №55 на сторінці 16 книги 11с, задоволенню не підлягає у зв`язку із пред`явленням цих позовних вимог до вказаних відповідачів, які не є належними. Суд виходить з того, що суміжні землекористувачі (на теперішній час - [PERSON] , а раніше [PERSON] ) не є належними відповідачами за позовною вимогою про визнання права власності на земельну ділянку площею 0,0285 га для експлуатації дачних будівель, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та на 3/1000 частини ДБК «Соняшне» в порядку спадкування після смерті [PERSON] , оскільки жодним чином це право не оспорюють, та взагалі жодним чином не порушують прав позивача. Адже саме [PERSON] за життя користувалася більшою площею земельної ділянки, ніж їй належало згідно із державним актом на право приватної власності на землю серії І-ОД №010670 від 20.09.1999 року, що призвело до відповідного зменшення площі земельної ділянки відповідачів. ВС підкреслив, що у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 березня 2021 року в справі № 226/817/19 (провадження № 61-6327св20) вказано, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження». Також ВС зазначив, що у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року в справі № 759/19779/18 (провадження № 61-4523св21) вказано, що: «у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування». Також суд зауважує, що це питання може бути вирішено у позасудовому порядку, шляхом звернення [PERSON] до відповідного органу для внесення змін в базу даних держгеокадастру щодо приведення у відповідність правовстановлюючих документів земельної ділянки до площі зазначеної у державному акті. Відповідно до положень частини першої ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, оскільки у задоволенні позову відмовлено, витрати позивача понесені розглядом справи залишаються за позивачем по фактично понесеним. Заяв від інших учасників справи про відшкодування судових витрат, на адресу суду не надходило.

Outcome: dismissed