Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-17 00:00:00

У квітні 2024 року представник ТОВ «Діджи Фінанс» звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою, в якій просить суд поновити строк позовної давності для подання позову та стягнути з відповідача на свою користь: 1) заборгованість за кредитним договором № 200123930 від 13.10.2014 у загальному розмірі 117 231,36 грн., 2) заборгованість за кредитним договором № 200060006 від 08.07.2014 у загальному розмірі 47 299,05 грн. В обґрунтування позову вказано, що 08.07.2014 між відповідачем та ПАТ «Банк Михайлівський», правонаступником якого є ТОВ «Діджи Фінанс», укладено договір № 200060006. Кредитор свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах договору, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитом у загальному розмірі 47 299,05 грн., яка складається з: суми заборгованості 30 990,19 грн., суми інфляційних втрат 13 520,16 грн., суми 3% річних - 2 788,70 грн. Крім того, 13.10.2014 між відповідачем та ПАТ «Банк Михайлівський», правонаступником якого є ТОВ «Діджи Фінанс», укладено договір № 200123930. Кредитор свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах договору, однак відповідач порушила умови договору, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитом у загальному розмірі 117 231,36 грн., яка складається з: суми заборгованості 76 809,63 грн., суми інфляційних втрат 33 509,90 грн., суми 3% річних - 6 911,83 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 29.04.2024 ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання 04.06.2024. 13.05.2024 на адресу суду від представника [PERSON] - [PERSON] , через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про закриття провадження у справі в частині вимог щодо стягнення заборгованості за договором № 200123930 від 13.10.2014 у розмірі 117 231,36 грн., в зв`язку з відсутністю предмета спору, оскільки наявне рішенням суду у справі № 357/1795/23, що набрало законної сили, яким стягнуто з відповідача заявлену до стягнення суму боргу. Також 13.05.2024 від представника [PERSON] - [PERSON] , через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позов, в обґрунтування якого зазначено, що вона зверталась в ПАТ «Банк Михайлівський» з метою відкриття карткового рахунку для поточного користування без мети отримання коштів в кредит. Нею було підписано ряд документів та отримано картковий рахунок. Таких кредитних коштів відповідач не отримувала, проте користувалася карткою та сплатила деякі кошти. Щодо існування кредитної заборгованості вона не знала та їй не було повідомлено про правонаступника банку, а тому не знала про існування таких правовідносин щодо непогашення кредиту. Позивачем не надано до суду розрахунку заборгованості за наданим кредитом, в матеріалах справи не міститься належних та допустимих доказів на підтвердження визначеного у позовній заяві розміру заборгованості за кредитним договором. Зазначено, що дія кредитного договору припинилась 08.07.2018, тому неможливо встановити, за який період нараховувались відсотки. Заявлено про пропуск строку позовної давності. Просить в задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити в зв`язку зі спливом строку позовної давності та необґрунтованості порушених прав позивача. 30.05.2024 на адресу суду від представника ТОВ «Діджи Фінанс» - Міньковської А.В., через систему «Електронний суд» надійшло заперечення на клопотання про закриття провадження у справі, оскільки у справі № 357/1795/23 був інший предмет позову. 30.05.2024 на адресу суду від представника ТОВ «Діджи Фінанс» - Міньковської А.В., через систему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення у справі. 03.07.2024 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. 17.09.2024 на адресу суду від представника ТОВ «Діджи Фінанс» - Міньковської А.В., через систему «Електронний суд» надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника позивача, заявлені вимоги підтримує повністю. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, зауважила про необхідність закриття провадження у справі в частині вимог про стягнення боргу за договором № 200123930 від 13.10.2014, оскільки наявне судове рішення, що набрало законної сили. Щодо іншого кредитного договору зазначила, що відповідач дійсно користувалась кредитною карткою, однак в матеріалах справи відсутні документи на підтвердження заборгованості по договору, також неможливо самостійно зробити розрахунок боргу. Вказано про порушення строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом. Просила відмовити в його задоволенні в цій частині, в іншій - закрити провадження. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 08.07.2014 між ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] укладено кредитний договір у формі заяви № 200060006. Відповідно до умов кредитного договору (на умовах повернення, платності, строковості) Банк надав Позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 20 408,16 грн., з встановленим строком користування з 08.07.2014 по 08.07.2018, а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в кредитному договорі строк, та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. Орієнтовна сукупна вартість кредиту в грошовому виразі становить 27 433,12 грн., в процентному - 137,17% річних за умови повного повернення кредиту щомісячними рівними платежами. Також до заяви додаються анкета № 447841 від 08.07.2014 відповідача, як клієнта Банку, договір добровільного страхування життя від 08.07.2014 № NSK200060006, графік платежів до кредитного договору № 200060006 від 08.07.2014, довідка про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту, виписка про рух коштів, паспорт та картка платника податків відповідача. 20.07.2020 між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладений договір про відступлення прав вимоги № 7_БМ від 20.07.2020, відповідно до умов якого ПАТ «Банк Михайлівський» передав ТОВ «Діджи фінанс» право грошової вимоги за кредитними договорами. Відповідно до витягу з додатку № 1 до договору факторингу № 7_БМ від 20.07.2020, ТОВ «Діджи фінанс» передано право вимоги до [PERSON] за договором № 200060006 від 08.07.2014 на суму 30 990,19 грн., в тому числі 10 776,60 грн. - тіло кредиту, 20 223,59 грн. - відсотки. 13.10.2014 між ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] укладено кредитний договір у формі заяви (оферти) № 200123930, відповідно до умов якого, Банк надав Позичальнику кредитну картку з лімітом 10 000 грн., а відповідач зобов`язалась повернути отримані кошти у встановлений в Кредитному договорі строк, сплатити відсотки за користування кредитними коштами. За змістом заяви (оферти) № 200123930 від 13.10.2014, максимальна ставка по ліміту становить 58,8 % річних, реальна процентна ставка по кредиту 89,75 %, абсолютне подорожчання кредиту 24 619,65 грн. Як встановлено судом вище, 20.07.2020 ТОВ «Діджи Фінанс» набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський» на підставі договору № 7_БМ від 20.07.2020, відповідно до умов якого ПАТ «Банк Михайлівський» передало ТОВ «Діджи фінанс» право грошової вимоги за кредитними договорами. Згідно з витягом з Додатку № 1 до Договору факторингу №7_БМ, ТОВ «Діджи фінанс» передано право вимоги до [PERSON] за договором № 200123930 від 13.10.2014 на суму 76 809,63 грн., в тому числі 24 780,68 грн. - тіло кредиту, 52 028,95 грн. - заборгованість за доходами. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23.05.2023 у справі № 357/1795/23, мотивувальна частина якого змінена постановою Київського апеляційного суду від 11.09.2023, відмовлено в задоволенні позову ТОВ «Діджи фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 200123930 від 13.10.2014 на суму 76 809,63 грн., в тому числі 24 780,68 грн. - заборгованість за кредитом; 52 028,95 грн. - заборгованість за доходами. Вказане рішення суду набрало законної сили 11.09.2023. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). З банківської виписки вбачається, що кредитор свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу кредитні кошти в користування, однак відповідач порушила взяті зобов`язання, оскільки за нею станом на 29.02.2024 рахується заборгованість за кредитним договором № 200060006 від 08.07.2014 за період з 02.03.2021 по 29.02.2024 в розмірі 30 990,19 грн., яка складається: 10 766,60 грн. - сума заборгованості по тілу кредиту; 20 223 грн. - сума заборгованості за відсотками. За ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Три відсотка річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Вказана позиція зазначена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц. В даному випадку факт порушення відповідачем зобов`язань щодо своєчасного повернення боргу встановлений та підтверджується матеріалами справи. На підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України позивачем на суму боргу в розмірі 30\~ 990,19 грн. нараховано 13 520,16 грн. втрат внаслідок інфляційних процесів та 2 788,70 грн. три відсотки річних за період з 01.10.2015 по 29.02.2024. Відповідач, заперечуючи проти позову, заявила про застосування строку позовної давності по даній справі. Так, позовна давність згідно ст. 256 ЦК України - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Частина друга ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При цьому перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, що встановлено ч. 1 ст. 264 ЦК України.\~ Слід зазначити, що за правилом ч. 12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" з 12.03.2020 на всій території України встановлений карантин. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 651 від 27.06.2023 р. № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", вказаний карантин скасовано з 24:00 год. 30.06.2023. Оскільки карантин тривав в Україні з 12.03.2020 по 30.06.2023, тож строки, визначені статтею 257 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину. При цьому, з виписки по особовому рахунку вбачається про активне користування відповідачем кредитними коштами та часткове їх повернення, в тому числі 05.02.2020 в сумі 547,16 грн., що свідчить про переривання перебігу позовної давності, тому відсутні підстави для застосування наслідків спливу позовної давності в межах даного спору. Слід зазначити, що кредитним договором № 200060006 від 08.07.2014 не встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (відсутній графік платежів), а відтак відсутні підстави за застосування строку позовної давності до прострочених часткових сум кредитної заборгованості. Відповідачем в межах розгляду даної справи не спростовано суму боргу, не було заявлено про проведення експертизи щодо нарахувань відсотків за користування позикою, при цьому стороною позивача підтверджено оформлення нею кредитного договору № 200060006 від 08.07.2014. Відповідно до п. 18 ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже нарахування позивачам інфляційних процесів та трьох відсотків річних за прострочення сплати боргу слід обмежити по 23.02.2022 включно. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене та оцінюючі наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованості, що виникла внаслідок порушення кредитних зобов`язань відповідачем за кредитним договором № 200060006 від 08.07.2014 в розмірі 30 990,19 грн., інфляційних втрати в розмірі 3 306,29 грн. та 3% річних в розмірі 911,87 грн. Щодо закриття провадження у справі. Частина 1 ст. 20 ЦК України встановлює, що право на захист особа здійснює на свій розсуд. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації. Згідно з ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 255 ЦПК України. Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи. Пунктом 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд свою ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Тлумачення вказаної норми свідчить, що підставою для прийняття судового рішення про закриття провадження у справі є наявність іншого рішення суду, яке набрало законної сили та яке ухвалено між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.06.2019 року у справі № 320/9224/17 (провадження № 14-225цс19) зазначила, що «Згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Тобто, згідно з вказаним пунктом підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі» (пункти 26, 27). Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція)). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Судом встановлено, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23.05.2023 у справі № 357/1795/23, мотивувальна частина якого змінена постановою Київського апеляційного суду від 11.09.2023, відмовлено в задоволенні позову ТОВ «Діджи фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 200123930 від 13.10.2014 на суму 76 809,63 грн., в тому числі 24 780,68 грн. - заборгованість за кредитом; 52 028,95 грн. - заборгованість за доходами. У позовах обох справ (№ 357/1795/23\~ та № 357/5967/24) збігається склад сторін: ТОВ «Діджи фінанс» та [PERSON] , предмет позову: стягнення суми боргу 76 809,63 грн., в тому числі 24 780,68 грн. - заборгованість за кредитом; 52 028,95 грн. - заборгованість за доходами, підстави позову - заборгованість за кредитним договором № 200123930 від 13.10.2014. Згідно з ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до п. 41 Доповіді, схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні (Венеція, 25- 26 березня 2011 року), «Верховенство права» одним з обов`язкових елементів поняття «верховенство права» є юридична визначеність. Ураховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення заборгованості за кредитним договором № 200123930 від 13.10.2014 на суму 76 809,63 грн., подано ТОВ «Діджи фінанс» до того ж відповідача, з тих самих підстав та з тим самим предметом позову (спору), що і у справі № 357/1795/23, рішення в якому набрало законної сили, отже в цій частині наявні підстави для закриття провадження у справі на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України. Позивач, звернувшись до суду з цим позовом, в частині вимог фактично домагається перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду в іншій справі. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 518,39 грн.

Outcome: partial