Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-09 00:00:00

05 серпня 2024 року [PERSON] (надалі також - позивач, [PERSON] ) звернувся до Новосанжарського районного суду Полтавської області з цивільним позовом до [PERSON] (надалі також - відповідачка, [PERSON] ), в якому просив розірвати шлюб, укладений між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 21 липня 2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Гадяцького районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 111. Просив не стягувати із відповідачки судові витрати, які понесені ним. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 13 серпня 2024 року після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідачки позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 27). В обґрунтування позову [PERSON] зазначав, що 21 липня 2007 року він зареєстрував шлюб із [PERSON] у відділі реєстрації актів цивільного стану Гадяцького районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 111. Вказав, що від подружнього життя із відповідачкою у них народився син [PERSON] , [INFO] . Зазначив, що спільне життя із відповідачкою не склалось і хоч вони зареєстровані та проживають у одному будинку, стосунки між ними припинились у травні 2023 року, після притягнення відповідачки до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 184 КУпАП. Позивач вказав, що вони мають різні погляди на спільне життя та ведення господарства, втратили взаєморозуміння у відносинах та взагалі не спілкуються між собою. Вважав, що оскільки між ними втрачена взаємна любов та повага, збереження сім`ї є неможливим та суперечить його інтересам. Просив не надавати строк на примирення. Позивач у судове засідання, призначене на 10 вересня 2024 року, не з`явився, про час дату та місце судового засідання повідомлявся належним чином (а.с. 29-32). 10 вересня 2024 року до суду надійшла заява від [PERSON] , за змістом якої, він просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі (а.с. 59). Також, 10 вересня 2024 року до суду надійшла заява від представника позивача, в якій він просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі (а.с. 58). Відповідачка у судове засідання не з`явилась. Судова повістка на 10 вересня 2024 року, разом із ухвалою про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 13 серпня 2024 року, якою встановлювався відповідачці п`ятнадцятиденний строк із дня отримання її копії для надання до суду відзиву на позов, направлялись на зареєстровану адресу відповідачки, однак повернулись до суду із відміткою поштового відділення від 24 серпня 2024 року - «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 33-57). З огляду на положення пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України, судова повістка вважається врученою відповідачці. Відповідно до положення пункту 5 частини 6 статті 272 ЦПК України, ухвала суду від 13 серпня 2024 року є врученою відповідачці. Правом подати до суду відзив на позовну заяву у встановлений в ухвалі строк відповідачка не скористалась. Згідно з частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладені норми цивільно-процесуального законодавства, судове засідання проведено за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступне. Судом встановлено, що 21 липня 2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Гадяцького районного управління юстиції Полтавської області зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , про що складено актовий запис № 111 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 13). Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наданою до суду копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис про народження № 2 (а.с. 14). Вказуючи на неможливість подальшого спільного життя в якості подружжя, позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. Надаючи оцінку позовним вимогам, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Частиною першою статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод визначено право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Згідно з частиною 1 статті 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі статтею 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною 3 статті 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Оскільки позивач наполягав на розірванні шлюбу, то відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Враховуючи, що сторони припинили подружні стосунки, спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, сім`я фактично розпалась та її відновлення неможливе, є підстави для розірвання шлюбу. Отже, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню у повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України. Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. З матеріалів справи вбачається, що позивачем за подачу вказаного позову сплачено судовий збір у сумі 1211 грн 20 коп. Враховуючи, що позивач просив суд не стягувати з відповідачки судові витрати, суд вважає за можливе не стягувати судові витрати у вигляді судового збору та витрат на правничу допомогу з відповідачки на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved