Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-09 00:00:00

31.05.2024 року представник позивача звернулася до суду м з вищевказаним позовом про стягнення матеріальної шкоди, у якому просив суд: стягнути з [PERSON] на користь позивача відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 311 936,87 грн.; стягнути з [PERSON] на користь позивача понесені ним судові витрати - судовий збір в розмірі 3743,24 грн. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 19.06.2024 року у вищевказаній цивільній справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 03.07.2024 року підготовче судове засідання закрито ат призначено розгляд справи по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином та своєчасно, надав до суду заяву в якому позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце судового засідання належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не надав. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце судового засідання належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомив, пояснення з приводу на позов не надав Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. У разі зміни позивачем предмета або підстави позову, зміни розміру позовних вимог суд відкладає судовий розгляд для повідомлення про це відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14 грудня 2023 року по [ADDRESS] сталася дорожньо- транспортна пригода за участю автомобіля «MERCEDES-BENZ» державний номерний знак [NUMBER] , який належить [PERSON] , під керуванням [PERSON] , автомобілем «Peugeot 2008» державний номерний знак [NUMBER] , який належить ПрАТ ВО "Одеський консервний завод" та автомобілем «Peugeot 2008», який належить ПрАТ ВО "Одеський консервний завод". Згідно з постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 15.01.2024 року по справі №521/2811/23 - винуватцем ДТП визнано [PERSON] , який, керуючи автомобілем марки «MERCEDES-BENZ» державний номерний знак [NUMBER] , при виборі швидкості руху не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечної дистанції та інтервалу руху, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем марки «Peugeot 2008», державний номерний знак [NUMBER] . Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов?язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, судом встановлено, що вина [PERSON] у вчинені 14.12.2023 року дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню в цьому провадженні. Судом встановлено, що внаслідок ДТП автомобіль позивача отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками. Оскільки винуватець ДТП мав діючий страховий поліс ПрАТ «СК «ЕТАЛОН» №АР/2707667, про настання страхового випадку було повідомлено зазначену страхову компанію. Пошкодження автомобіля «Peugeot 2008 державний номерний знак [NUMBER] було визнано страховим випадком. Судом встановлено, що ПрТ «СК «ЕТАЛОН» був складений страховий акт та встановлено суму страхового відшкодування в розмірі 160000,00 грн. Дані кошти мали бути перераховані на рахунок позивача протягом 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування , що підтверджується листом ПрАТ «СК «ЕТАЛОН». У цьому ж листі ПрАТ «СК «ЕТАЛОН» було підтверджено, що спеціалістом було встановлено, що вартість відновлювального ремонту суттєво перевищує страхову суму, передбачену полісом страхування. Страхове відшкодування від ПрАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ЕТАЛОН» було отримано позивачем 24.05.2024 року. Як вбачається судом з Рахунку №СЧ-951946 від 02.01.2024 року, виставленого ТОВ "АДІС-МОТОР", що є офіційним дилером «PEUGEOT» в Одеському регіоні, який здійснює продаж, гарантійне та сервісне обслуговування автомобілів «PEUGEOT», на адресу позивача, вартість ремонту пошкодженого автомобіля «Peugeot 2008») номерний знак [NUMBER] складає 496121,79 грн. Висновком експерта №09-24 експертного транспортно-товарознавчого дослідження колісного транспортного засобу «Peugeot 2008» реєстраційний знак [NUMBER] від 17.01.2024 р. був встановлений перелік пошкоджень отриманих автомобілем «Peugeot 2008» номерний знак [NUMBER] у результаті ДТП, а також визначено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобілю «Peugeot 2008», реєстраційний номер [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП, яка відбулася 14.12.2023 року, є рівною 471936,87 грн. Отже, судом встановлено, що позивачем будуть понесені значно більші витрати на ремонт пошкодженого автомобіля, аніж ті страхові відшкодування, що ним отримані від ПрАТ «СК «ЕТАЛОН». Судом встановлено, що на дату ухвалення рішення невідшкодованими залишаються 311 936,87 грн. Суд роз`яснює, що різниця у експертному висновку, вартості ремонту та страхових виплатах полягає в тому, що при розрахунку виплати враховується коефіцієнт фізичного зносу автомобіля, а при здійсненні ремонту деталі міняються на нові, а отже і різниця в тих, що будуть понесені позивачем витратах підлягає стягненню саме з [PERSON] , як безпосереднього винуватця дорожньо-транспортної пригоди. За загальним правилом відповідальність за завдану шкоду несе особа, яка її завдала (ч.1 ст. 1166 ЦК України). Частиною 2 ст. 1187 ЦК України, встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об?єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з ч. 1 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов?язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Разом з тим правила регулювання деліктних зобов?язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов?язок. Так, відповідно до ч.1 ст. 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов?язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров?я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). Згідно з ч.2 ст. 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов?язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Відносини у сфері обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». За змістом статей 9, 22 - 31, 35, 36 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров?ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов?язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. За приписами пунктів 9.1., 9.2, ст. 9 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик зобов?язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування у межах страхової суми. Згідно з пунктом 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров?ю, майну третьої особи. За приписами ст. 29 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв?язку з пошкодженням транспортного засобу відновлювальним відшкодовуються витрати, пов?язані з ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Згідно зі ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов?язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У разі якщо деліктні відносини поєднані з відносинами обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов?язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Після такої виплати деліктне зобов?язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виникло обов?язку з виплати страхового відшкодування (зокрема у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Отже, принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у ст. 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень ст. 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов?язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Судом встановлено, що ПрАТ «СК «ЕТАЛОН» сплатило страхове відшкодування в розмірі 160000,00 грн. 24.05.2024 року. Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками, зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв?язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Зазначене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 02 вересня 2019 року у справі № 545/425/17, від 11 березня 2020 року у справі № 754/5129/15-ц та від 19 липня 2021 року у справі № 206/3219/15-ц. Подібні за змістом висновки, зокрема щодо застосування положень ч.2 ст. 1192 ЦК України, викладено у постановах Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 265/5388/20, від 18 травня 2022 року у справі № 761/11792/16-ц, від 20 червня 2022 року у справі № 156/1162/20 та від 17 серпня 2022 року у справі № 761/15232/18. Під час визначення розміру збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, необхідно враховувати складові цих збитків відповідно до змісту ч. 2 ст.1192 ЦК України: реальна вартість втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Виходячи з положень ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано щкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин; що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов?язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. З урахуванням пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, якщо особа під час керування автомобілем мала посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційний документ на такий, переданий їй власником чи іншою особою, яка на законній правовій підставі використовує цей транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання майнової шкоди. З огляду на вищевикладені норми відповідальність за шкоду несе безпосередньо винуватець ДТП - особа, яка завдала шкоди. Така особа, відповідно до ст. 1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність щодо транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ 815» (тип транспортного засобу вантажний спеціалізований фургон) державний номерний знак [NUMBER] , застрахована в ПрАТ «СК «ЕТАЛОН». Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 04.07.2018 року у справі №755/18006/15-ц, покладання обов?язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування, на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 ЗаконуУкраїни «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Таким чином, обов?язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування, покладається на страховика, яким цей обов?язок виконано, а саме виплачено позивачу страхове відшкодування в межах граничної суми страхового відшкодування у розмірі 160 000,00 грн. Суд роз`яснює, що оскільки, розмір майнового збитку, завданого позивачу з вини [PERSON] , перевищує ліміт страхового відшкодування, що отримано від ПрАТ «СК «ЕТАЛОН», то з [PERSON] підлягає стягненню різниця між фактичною вартістю відновлювального ремонту реальними витратами, які будуть понесені Позивачем на виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженого автомобіля та підтвердженими висновком експерта) та страховим відшкодуванням, а саме: 311 936,87 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства е справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Ця норма кореспондує ст. 15 ЦК України, яка передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача в судове засідання, в порядку ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від представника позивача, вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Outcome: approved