Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому прохає позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно доньки [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 25.12.2023 за згаданою позовною заявою відкрито провадження у справі з призначенням справи до підготовчого судового засідання за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 05.04.2024 клопотання представника служби у справах дітей, сім`ї та молодіжної політики виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області Малохатько Марини Валеріївни задоволено. Залучено до участі у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог служба у справах дітей Світловодської міської ради Кіровоградської області про позбавлення батьківських прав, третю особу, яка не заявляє самостійних вимог - орган опіки та піклування виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області (Полтавська область, Кременчуцький район, м. Горішні Плавні, вул. Миру 24). Ухвалою суду від 26.04.2024 визнано явку представника третьої особи служби у справах дітей Світловодської міської ради Кіровоградської області обов`язковою. У підготовче судове засідання учасники справи не з`явились, направили заяви про розгляд справи без їх участі та без участі їх представників та просили суд закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті. Ухвалою суду від 08.08.2024 підготовче провадження у справі було закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті. В судове засідання по суті з`явився позивач, який підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні. Від Відповідача до суду надійшов відзив відповідно до якого Відповідач визнала позовні вимоги. Направила на адресу суду заяву про розгляд справи без її участі. Представник служби у справах дітей Світловодської міської ради Кіровоградської області, про розгляд справи повідомлена належним чином у судове засідання не з`явилась. Допитана у судовому засіданні неповнолітня [PERSON] , [INFO] , надала суду покази за змістом яких повідомила, що проживає разом з батьком. З матір`ю не спілкується, мати не приймає участі у її житті та розвитку. Наслідки позбавлення батьківських прав розуміє та підтримує рішення свого батька. На питання головуючого судді повідомила, що надала покази без тиску, висловлюючи особисту думку щодо справи. Заслухавши пояснення сторін, встановивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у їх сукупності, судом встановлено наступне. Згідно з рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14.01.2014 між сторонами розірвано шлюб. (а.с. 6 та на звороті) Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Знам`янка, [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] . (а.с. 7) Відповідно до довідки № 300 від 07.08.2023 виданої управлінням освіти, молоді та спорту територіальної громади Світловодської міської ради КЗ «Ліцей» № 5 «Нове Місто» Світловодської міської ради, [PERSON] про те, що [PERSON] не брала участі у вихованні доньки, [PERSON] (а.с. 8) Згідно з інформацією № 01-08/197 від 08.08.2023 наданою відділом освіти Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області мати [PERSON] , рідко цікавилася успішністю доньки, інформацію про стан навчання отримувала тільки від класного керівника. Своє недбале виконання батьківських обов`язків пояснювала постійною зайнятістю на роботі. Батьківські збори відвідувала рідко. Впливу на доньку майже не мала. (а.с. 9) Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб, дитина [PERSON] , [INFO] проживає разом з батьком [PERSON] , [INFO] (а.с 10) Згідно з копіями свідоцтв про право на спадщину за заповітом Позивач успадкував нерухомість у одній четвертій та трьох четвертих частки. (а.с. 11-12) Відповідно до копії трудової книжки позивач працює офіційно з 1992 року (а.с 13-15). Згідно з довідкою № 26 від 19.09.2023 УСЗН Горішньоплавнівської міської ради [PERSON] отримує допомогу переміщеним особам на проживання з серпня 2022 року по 13 серпня 2023 року. (а.с. 39) Відповідач зареєструвала шлюб з гр. [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 03.05.2019 року серія [NUMBER] . (а.с. 17) Як встановлено судом, відповідач [PERSON] свідомо самоусунулася від виконання своїх обов`язків по вихованню та забезпеченню належного розвитку своєї дочки [PERSON] , [INFO] . Згідно з постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду справа № № 520/8264/19 від 26.04.2022 року Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги. Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу. Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують. У статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Так, згідно з пунктом 2 частини першої статті 164 СК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) свідчить, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, передбачені статтею 166 СК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Отже, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини. Судом наголошується, що відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства, з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, сім`ї. За змістом ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Так, у відповідності до ст.ст. 150, 151 СК України первинний і головний обов`язок по вихованню дитини покладається на її батьків. Передача дитини на виховання іншим фізичним чи юридичним особам не звільняє батьків від обов`язку піклуватися про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини та проживання малолітньої дитини з ними, вправі вимагати повернення дитини до себе. Згідно з вимогами ч. 1 та 2 ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав, виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. За змістом ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (надалі за текстом - Постанова від 20.03.2007 №3) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 16 Постанови від 20.03.2007 №3 роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У п.54 рішення по справі «Хант проти України» зазначено, що суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden») і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Таким чином, дослідивши всі надані докази, як по одинці так і в сукупності, суд дійшов до висновку, що дійсно мати неповнолітнього [PERSON] - відповідач по справі, ухиляється від своїх обов`язків по вихованню та розвитку дитини, які передбачені вимогами ст.150 СК України. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета розгляду, та підтверджують той факт, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не піклується про фізичний, духовний і моральний розвиток сина, не готує його до самостійного життя, ніяким чином не цікавиться дитиною, а тому, суд дійшов до висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги висновок органу опіки та піклування, суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Суд роз`яснює відповідачу, що відповідно до ст.169 СК України, мати, батько, позбавлений батьківських прав, має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, якщо дитина не була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1 073 грн 60 коп.

Outcome: approved