Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-17 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача Позивач звернулася до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до відповідача, в якому просить визнати [PERSON] наймачем житлового приміщення квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . У обґрунтування позову посилається на те, що на підставі ордера по обліку та розподілу житлової площі, виданого виконавчим комітетом Черкаської міської ради народних депутатів 21.07.1971 за № 2094, чоловік позивача - [PERSON] отримав право на заняття житлової площі - квартири загальною площею 33,2 кв.м., розташованої за адресою - [ADDRESS] , зі складом осіб - дружина [PERSON] , донька [PERSON] , син [PERSON] . Після отримання ордера їхня сім`я зайняла надану житлову площу. Особисто позивач зареєстрована в квартирі за адресою: [ADDRESS] з 30.06.1976. [INFO] помер чоловік позивача - [PERSON] , [INFO] померла донька позивача - [PERSON] . Станом на сьогодні в квартирі проживає позивач та її онука - [PERSON] , яка у спірній квартирі зареєстрована з 01.02.1991. Позивачем та підприємствами з надання комунальних послуг укладені відповідні договори. Позивач та її онука бажають використати своє право на отримання житла у власність. При збиранні документів, необхідних для подання до Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради з`ясувалось, що відсутній оригінал ордера на заселення житлового приміщення. За даних обставин позивач не може перевести на себе особовий рахунок та використати своє право на приватизацію житлового приміщення як відповідальний наймач. Відповідно до інформації Департаменту «Центр надання адміністративних послуг», [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в квартирі за адресою [ADDRESS] . Весь цей час вони проживають, мають права та виконують обов`язки наймача та членів його сім`ї по сплаті комунальних послуг, утриманні квартири в належному стані, але оскільки відсутній оригінал ордера, який був виданий чоловікові позивача, остання вимушена звернутись до суду з позовом про визнання особи наймачем житлового приміщення. Стислий виклад заперечень відповідача Відповідач відзив на позов не подав, у судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечив, оскільки позивач заселилася до спірної квартири через 5 років після видачі ордера. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 22.05.2023 відкрито провадження у справі та справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 05.07.2023 замінено у цивільній справі первісного відповідача Черкаську міську раду на належного відповідача - Департамент економіки та розвитку Черкаської міської ради. Ухвалою суду від 29.04.2024 прийнято до свого провадження цивільну справу за позовною заявою [PERSON] до Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради про визнання наймачем житлового приміщення та призначено судове засідання. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. Згідно паспорту [PERSON] народилась [INFO] . Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] чоловіком [PERSON] є [PERSON] , 1941 р.н. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Відповідно до копії ордеру № 2094, виданого [PERSON] , останньому разом з сім`єю дружиною [PERSON] , донькою [PERSON] , сином [PERSON] надано дозвіл на заселення у кв. [ADDRESS] . Указаний факт не заперечувався жодною стороною у справі. Відповідно до довідки від 24.09.1996 [PERSON] проходив службу у Радянській армії з 15.09.1960 по 25.11.1986. Разом з ним проживала дружина [PERSON] , яка не працювала з 10.09.1965 по 01.02.1975. (а.с. 102). Відповідно до листа Департаменту «Центр надання адміністративних послуг» від 15.03.2023 № 3631-01-10 за спірною адресою зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з витягу з реєстру територіальної громади від 17.10.2022 [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 30.06.1976. Як вбачається з витягу з реєстру територіальної громади від 05.10.2022 [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 01.02.1991. Відповідно до довідки про склад сім`ї від 13.05.2004, до складу сім`ї [PERSON] , яка прописана за адресою: [ADDRESS] , входять [PERSON] , 1964 р.н., донька; [PERSON] , 1970 р.н., син; [PERSON] , 1990 р.н., онука. Позивачем надані договори, укладені нею про надання житлово-комунальних послуг. Судом досліджені розрахункові книжки про сплату комунальних послуг у спірній квартирі. Оцінка суду Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Серед основних прав і свобод людини і громадянина Конституція України проголошує право на житло. Тобто право на житло - це одне із найважливіших соціально-економічних прав громадян України, оскільки воно стосується основ життя людини. Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Невід`ємне право кожної людини на житло закріплено і в інших міжнародно-правових документах про права людини, у тому числі в Міжнародному пакті про економічні, соціальні й культурні права від 16 грудня 1966 року. Повага до права людини на житло закріплена також у ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У разі порушення цих прав передбачено право на судовий захист. Ніхто не може примусово бути позбавлений житла, безпідставно виселений із нього або визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У справі № 58255/00 встановлено, що тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції. Відповідно до ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Форма ордера встановлюється Кабінетом Міністрів України. Видача ордерів на жилі приміщення у військових містечках провадиться в порядку, передбаченому законодавством України. Відповідно до ст.9 ЖК України ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян. Відповідно до частин першої та другої статті 61\~ЖК\~України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер. Як передбачено ст.64 ЖК\~України\~члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Згідно\~із ст.65 ЖК України\~наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 липня 2012 року № 6-60цс-12, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга статті 64 ЖК України). Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (частина друга статті 65 ЖК Української РСР). Водночас під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні, наявність згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між згаданими особами, наймачем і членами сім`ї, які проживають з ним, певного порядку користування жилим приміщенням, й інші обставини, які мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилася туди як член сім`ї наймача приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 09 березня 2021 року у справі № 565/1499/19, від 16 січня 2023 року у справі\~№ 523/1756/20. Так, судом встановлено, що [PERSON] була дружиною наймача спірної квартири [PERSON] . У подальшому з червня 1976 року постійно проживала у спірній квартирі однією сім`єю з чоловіком та дітьми. Отже, враховуючи викладені норми права, у позивача нарівні з наймачем виникли права та обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Відповідно до ст.106 ЖК України повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку. За змістом вказаної норми закону будь-який член сім`ї наймача, що має повну цивільну дієздатність, має право вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення. Судовому розгляду, зокрема, підлягають спори у випадку, якщо наймодавець або орган, який вирішує питання щодо внесення змін в договір найму, не визнає в якості члена сім`ї наймача особу, яка поставила питання про визнання її наймачем за договором, а також у випадку відмови інших членів сім`ї у згоді на зміну договору. Позивач проживає та зареєстрована у спірному житлі з 30.06.1976, відповідачем указаний факт не оспорюється, як і не оспорюється, що вона заселилась у спірне житло на підставі ордеру разом зі своїм чоловіком. Суд констатує, що позивачем було долучено до матеріалів справи копії квитанцій оплати комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] . З огляду на вищевикладене у суду не виникає сумніву про сплату житлово комунальних послуг за вказаною вище адресою позивачем. Таким чином, суд приходить до переконання, що наявні в матеріалах справи докази належним чином підтверджують факт постійного проживання [PERSON] за вказаною вище адресою. Окрім того, суд вважає за необхідне наголосити, що факт проживання позивача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , з 1976 року не заперечувався жодною із сторін по справі, як само не заперечувалась законність вселення у спірне приміщення протягом тривалого часу (понад 40 років). Відповідачем не визнався виданий ордер недійсним та не оспорювався факт проживання позивача у спірному приміщенні. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Статтею 310 ЦК України визначено, що фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово (ст. 29 ч. 1 ЦК України). Судом встановлено, що [PERSON] позивач у справі з 1976 року фактично проживає та зареєстрована у спірній квартирі. Право користування позивачем вищезазначеним житловим приміщенням підпадає під гарантії, передбачені ч. 2 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У справі «Прокопович проти росії» (рішення від 18 листопада 2004 року, заява № 58255/00) Європейський суд з прав людини визначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання. Отже, за змістом указаних рішень Європейського суду з прав людини тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Позивач є дружиною головного квартиронаймача квартири [ADDRESS] , померлого [INFO] , після його смерті стала головним квартиронаймачем зазначеної вище квартири, з 1976 року на постійній основі проживає та зареєстрована в ній, на законних підставах користується даною житловою площею та виконує обов`язки, що випливають з договору найму цього житлового приміщення. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд, вважає, що позов є обґрунтований, а тому підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved