Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-17 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Позивач [PERSON] \~звернувсядо суду з вказаним позовом, у якому просить суд стягнути з [PERSON] на його користь борг за договором позики від 11.12.2020 року в сумі 846142,70 грн., яка складається з 562000,00 грн. сума боргу за договором позики, 236380,40 грн. інфляційні витрати та 47762,30 грн. 3 % річних. В обґрунтування позовних вимог зазначає про те, що 11 грудня 2020 року [PERSON] , надав за договором позики у борг [PERSON] , грошові кошти в сумі п`ятсот шістдесят дві тисячі гривень 00 копійок із зобов`язанням їх повернути у строк до 20 лютого 2021 року. Факт укладання договору позики та отримання Відповідачем грошових коштів у борг відбувався у присутності свідка [PERSON] , [INFO] . У визначений договором строк, так і станом на дату подання даного позову, Відповідач грошові кошти, отримані в борг, не повернув. Внаслідок прострочення Відповідачем виконання зобов`язання за укладеним договором позики від 11 грудня 2020 року він підлягає стягненню з Відповідача на підставі судового рішення. Таким чином між Позивачем та Відповідачем виникли відносини позики, які регулюються нормами параграфу 1 глави 71 ЦК України. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В спірних правовідносинах визначено чітко строк повернення отриманої позики. Відповідачем даний строк дотриманий не був, а кошти Позивачу не повернуті. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Інфляційні втрати розраховуються шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка виникла з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу виникла з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права від 17.07.2012 № 01- 06/928/2012). Сукупний індекс інфляції за період з 01 березня 2021 року по 30 листопада 2023 року складає 142,061%. Розрахунок інфляційних втрат здійснено наступним чином: 562 000,00 грн. (сума боргу) * 142,061% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 562 000,00 грн. = 236 380,40 грн. За період простроченого грошового зобов`язання з 21 лютого 2021 року по 21 грудня 2023 року складає 1034 дні. Розрахунок 3% річних було здійснено за формулою 562000 грн. (сума боргу) * 3% * 1034 = 47\~762 гривні 30 копійок. Загальна сума заборгованості Відповідача станом на 21 грудня 2023 року перед Позивачем складає 846 142 гривні 70 копійок, яка складається з 562 000 гривень 00 копійок - сума боргу за договором позики, 236 380 гривень 40 копійок - інфляційні втрати та 47762 гривні 30 копійок - 3% річних. На підставі викладеного просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] борг у сумі 846142 (вісімсот сорок шість тисяч сто сорок дві) гривні 70 копійок, який складається з 562 000 гривень 00 копійок - сума боргу за договором позики від 11 грудня 2020 року, 236 380 гривень 40 копійок - інфляційні втрати та 47762 гривні 30 копійок - 3% річних. Аргументи учасників справи. Представник Позивача адвокат Ковалишин Т.А. у судовому засіданні вимоги позову підтримав, наполягав на їх задоволенні. Доводи відповідача та його представника вважає намаганням ввести суд в оману. Позивач [PERSON] у судовому засіданні вимоги позову також підтримав, просив суд їх задовольнити. Представник відповідача\~ адвокат\~Казарян А.О.\~позовні вимоги\~не визнав,\~просив суд\~у їх\~задоволенні відмовити\~з підстав\~викладених у\~відзиві на\~позов.\~Суду надано\~письмовий відзив\~на позов\~наступного змісту. В своєму позові, позивач зазначає, що 11 грудня 2020 року він надав у борг Відповідачу 562 000 грн. 00 коп. за договором позики із зобов`язанням повернути їх у строк до 20 лютого 2021 року. З аналізу доданого до матеріалів справи копії письмового документу "Договір позики" вбачається, що він найменується як "договір позики", містить ідентифікаційні дані Позивача, Відповідача, свідка [PERSON] , підписи зазначених осіб, при цьому не є зрозумілою дата складання цього документу. Відповідач не визнає позовні вимоги, вважає їх безпідставними з огляду на таке. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 640 ЦКУ України якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. З метою захисту майнових інтересів позичальника від недобросовісного позикодавця стаття 1051 ЦК України надає позичальникові право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Із аналізу вищевикладених норм чинного законодавства, можна дійти висновку про те, що договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору, тобто з моменту передачі грошових коштів в сумі 562 000 гривень, на які посилається Позивач в даній справі. Разом з тим, відповідач, вказані кошти не отримував, тобто письмовий документ, яким Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги та називає "Договір позики" фактично не був укладений, зазначений письмовий документ мав ознаки удаваного правочину, оскільки правовідносини, що існували між Позивачем, Відповідачем та свідком [PERSON] , були пов`язані із здійсненням господарської діяльності. Зокрема, Відповідач, на момент написання письмового документу, був постачальником посівного матеріалу для ТОВ "Агро Устя" (код ЄДРПОУ 43166187), в якому директором був [PERSON] . Фактично, Відповідачем було поставлено на користь ТОВ "Агро Устя" посівний матеріал на суму 250 000 гривень, за який зазначеною компанією були оплачені кошти на користь іншої юридичної особи. Написання Відповідачем письмового документу було вимушеною дією, вчиненою під впливом тяжких обставин, оскільки Позивач відмовлявся від здійснення розрахунків за поставку. Крім того, відповідач, в день написання письмового документу, тобто 11.12.2020 (як це зазначено в позовній заяві), [PERSON] не підписав його, оскільки не знаходився за місцем написання вказаного письмового документу. Коли ним фактично було підписано письмовий документ, не відомо. Таким чином, наведені обставини, які заперечують вимоги Позивача, а також встановлюють обставини удаваності письмового документу, що доданий Позивачем в якості доказу. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні фактично повідомив суду про ті, обставини, які викладені у відзиві на позов. Суду повідомив, що дійсно, він писав письмовий документ, який наданий суду, однак назву документу він не писав (мається на увазі договір позики), а також у нього сумніви до останнього абзацу в письмовому документі, де зазначається про те, що «договір було укладено в присутності свідків». Розписку писав самостійно, тиску на нього не чинили. Заяви щодо внесення змін в письмовий документ (який він писав) до поліції не звертався. Проте, в ході судового засідання надав суду заяву про вчинення злочину відносно свідка [PERSON] за ч. 2 ст. 384 КК України, доказів щодо внесення відомостей до ЄРДР, згідно його заяви суду не надано. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що він був присутнім при написанні розписки та при передачі коштів, позивач був у сусідньому кабінеті, потім зайшов до них, обумовлені кошти передавалися відповідачу позивачем, однак грошові кошти не перераховував, здається не перераховував їх і відповідач. Запис на відео, який наданий відповідачем по справі, вказує на те, що позивач надав кошти відповідачу в борг, те що брав одну суму, а віддавати іншу (про це на відео відповідач говорив) це відбувалося як жарт, він це не сприймав в всерйоз. Жодного тиску не чинилося, про якісь сімена, пальне та інші дії пов`язані з господарською діяльністю при написанні договору позики мова не йшлася. Позиція суду. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання належним чином повідомленого учасника справи не перешкоджає розгляду справи по суті. Заслухавши сторони, їх представників, свідка, розглянувши матеріали справи, дослідивши у сукупності надані докази, суд дійшов наступного висновку. Короткий зміст фактичних обставин справи. Судом встановлено, що 11.12.2020 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики. Відповідно до договору відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] 562000 гривень. Про отримання коштів [PERSON] свідчить договір позики власноручно ним написаний. Відповідно до договору позики [PERSON] зобов`язався повернути вказану суму до 20.02.2021 року. По закінченню строку, визначеного у договорі 11.12.2020 року відповідач грошові кошти в сумі 562000 грн. позивачу не повернув. Вказані обставини підтверджуються: відомостями з позовної заяви, договором позики [PERSON] від 11.12.2020 року, розрахунком інфляційних втрат та 3 відсотків річних. Мотиви з яких виходить суд і застосовані норми права. В силу ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори. Відповідно до ст. 3 ЦПК України до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статті 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання. Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термiн). Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до статей 525 і 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов позики та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставиться. Одностороння відмова від зобов`язання або зміна його умов не допускається. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ст. 251, 253 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення; перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термiн). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Судом встановлено, що між сторонами виникли відносини позики. На підтвердження укладення 11.12.2020 року договору позики відповідач [PERSON] власноручно склав письмовий договір про те, що отримав у борг у позивача [PERSON] 562000 гривень, та зобов`язався повернути їх до 20.02.2021 року. Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 року у справі № 6-1967цс15, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки». Посилання представника відповідача адвоката Казаряна А.О. про існування господарських відносин між сторонами, на підтвердження чого суду надано витяг з ЄДР по ТОВ АГРО УСТЯ, де керівником є [PERSON] жодним чином не спростовує факт отримання грошових коштів відповідачем у позивача. Даний витяг з ЄДР по ТОВ АГРО УСТЯ лише вказує на рід зайнять свідка по справі, жодного доказу спільної (господарської) діяльності між відповідачем та позивачем суду не надано, а тому доводи сторони відповідача щодо ознак удаваного правочину не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 08.10.2020 року у справі № 194/1126/18 вказав, що тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Таким чином, наданий позивачем доказ оригінал письмового договору позики, суд визнає належним та допустимим, достовірним і достатнім, оскільки цей доказ містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, він логічно пов`язаний з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення боргу за договором позики. Згідно положень ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. В силу ч. 2 ст. 625 цього ж Кодексу боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 525, 526, 530 цього Кодексу, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання. Згідно статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Сукупний індекс інфляції за період з 01 березня 2021 року по 30 листопада 2023 року складає 142,061%. Розрахунок інфляційних втрат: 562 000,00 грн. (сума боргу) * 142,061% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 562 000,00 грн. = 236 380,40 грн. За період простроченого грошового зобов`язання з 21 лютого 2021 року по 21 грудня 2023 року складає 1034 дні. Розрахунок 3% річних було здійснено за формулою 562000 грн. (сума боргу) * 3% * 1034 = 47 762 гривні 30 копійок. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що відповідач не виконав свої зобов`язання перед позивачем за договором позики від 11.12.2020 року, а тому позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача з [PERSON] заборгованості за позикою в сумі 846142 (вісімсот сорок шість тисяч сто сорок дві) гривні 70 копійок, який складається з 562 000 гривень 00 копійок - сума боргу за договором позики від 11 грудня 2020 року, 236 380 гривень 40 копійок - інфляційні втрати та 47762 гривні 30 копійок - 3% річних, є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позов задоволено повністю, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 8461 грн. 43 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved