Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-08 00:00:00

26.02.2024 року позивач [PERSON] звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва із зазначеним позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Недоступ Дмитро Володимирович, про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та скасування запису про державну реєстрацію права власності, в якому, в якому, з урахуванням позовної заяви в новій редакції, поданої 18.03.2024 року на виконання вимог ухвали суду від 28.02.2024 року про залишення позовної заяви без руху, просить суд: - визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 21 вересня 2023 року, згідно з яким продавець [PERSON] , який діяв від імені власника квартири [PERSON] , продав, а [PERSON] , як покупець, придбала у власність квартиру [ADDRESS] ; - скасувати запис про державну реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , загальна площа 32,1 кв.м., житлова площа 17,4 кв.м., що складається з однієї кімнати. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2800440280000. Номер відомостей про речове право: 51819536. Дата, час державної реєстрації 21.09.2023, 12:36:16. Державний реєстратор: приватний нотаріус Недоступ Дмитро Володимирович, Київський міський нотаріальний округ, м. Київ. Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 69394899 від 21.09.2023 року 12:38:08. Документи, подані для державної реєстрації: Договір купівлі-продажу, серія і номер № 1337 , виданий 21.09.2023 року. 26.02.2024 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Солом`янського районного суду м. Києва Букіній О.М. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 28.02.2024 року, позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Недоступ Дмитро Володимирович, про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та скасування запису про державну реєстрацію права власності, - було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 18.03.2024 до суду від представника позивача [PERSON] - адвоката Сердюка О.В. надійшла позовна заява в новій редакції, подана на виконання вимог ухвали суду від 28.02.2024 року про залишення позовної заяви без руху. Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Недоступ Дмитро Володимирович, про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та скасування запису про державну реєстрацію права власності, позивач [PERSON] посилається на наступне. Так, 12.06.1996 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] (далі - відповідач 1) Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Шепетівського міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області був зареєстрований шлюб, про що складений відповідний актовий запис №131, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 23 лютого 2024 року, виданого повторно Сквирським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ). Зазначає, що під час шлюбу за спільні кошти позивача та відповідача-1, як подружжя, була придбана квартира [ADDRESS] , що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу квартири від 03 лютого 2003 року. Згідно з даним договором [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] . Відчужувана квартира складається з однієї жилої кімнати, загальною площею 32,10 кв.м., в тому числі жилою площею 17,40 кв.м. Даний договір був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Степаненком Василем Даниловичем в реєстрі за №530, та зареєстрований в Київському міському бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за [PERSON] , записаний в реєстрову книгу № д.1392-4 за реєстровим №555 від 12 лютого 2003 року. Позивач вказує на те, що протягом тривалого часу він проживав з відповідачкою-1 сімейним життям, вели спільне господарство. Стосунки між подружжям завжди та по теперішній час залишаються міцними, стійкими та надійними. Дітей від шлюбу не мають. Непорозумінь щодо побутових або майнових питань також ніколи не було. Вказана квартира належала відповідачці-1 на праві приватної власності. Проте була придбана позивачем та відповідачкою-1, як подружжям, під час шлюбу за спільні кошти та вважалася спільним сумісним майном. Подружжя постійно проживали в квартирі та мали в ній зареєстроване місце проживання. Позивач посилається на те, що на протязі 2023 року він працював вахтовим методом в охоронній фірмі «Атлант» та чергував на об`єктах, переважно за межами Київської області. Відповідачка-1 влітку 2023 року також поїхала до родичів в Одеську область. Квартира протягом тривалого часу залишалася без нагляду подружжя. На початку жовтня 2023 року позивач дізнався від відповідачки-1 про те, що квартира продана сторонній особі. Спочатку відповідачка-1 повідомила його про те, що квартира, нібито, здана під заставу, оскільки терміново були потрібні гроші її родичці, але згодом стало відомо, що квартира була продана відповідачкою-1 без відома та згоди позивача сторонній особі. Як зазначає позивач, з метою з`ясування обставин щодо конкретної інформації про поточний статусу квартири, він звернувся до адвоката. В результаті були виявлені наступні факт. Так, 24 серпня 2023 року відповідачка-1, як довіритель, уповноважила громадянина України [PERSON] , як повіреного, представляти її інтереси з питань продажу належного їй нерухомого майна, яким є квартира [ADDRESS] . Вказану довіреність було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Куксовою Марією Сергіївною, та зареєстровано в реєстрі за №7148 від 24.08.2023 року. У подальшому, у відповідності до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 21 вересня 2023 року, відповідачка-1, як продавець, через повіреного нею [PERSON] , що діяв на підставі вищевказаної довіреності від імені продавця, продала, а [PERSON] (далі за текстом - відповідачка-2), як покупець, придбала у власність квартиру [ADDRESS] . Відчужувана квартира складається з однієї жилої кімнати, загальною площею 32,10 кв.м., в тому числі жилою площею 17,40 кв.м. Продаж квартири за домовленістю сторін був вчинений на суму 1 396 974 грн. 00 коп., що на момент укладення та підписання договору по курсу НБУ відповідало еквіваленту 38 200 доларів США. Даний договір був зареєстрований приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Недоступом Дмитром Володимировичем в реєстрі за № 1337. Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.02.2024 року квартира за адресою: [ADDRESS] , загальною площею (кв.м.0: 32,1, житлова площа (кв.м.) 17,4, що складається з однієї кімнати, належить на праві приватної власності [PERSON] . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2800440280000. Номер відомостей про речове право: 51819536. Дата державної реєстрації 21.09.2023 12:36:16. Державний реєстратор: приватний нотаріус Недоступ Дмитро Володимирович, київський міський нотаріальний округ, м. Київ. Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 69394899 від 21.09.2023 року 12:38:08. Документи, подані для державної реєстрації: Договір купівлі-продажу, серія і номер №1337. Виданий 21.09.2023 року. Позивач посилається на те, що у відповідності до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно ч. 3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального і (або) державної реєстрації. Має бути нотаріально засвідчена. Позивач вказує на те, що жодної згоди на відчуження (продаж) квартири він, як чоловік, відповідачки-1, як дружині, не надавав, частки визначені між подружжям не були. Отже квартира є спільною сумісною власністю подружжя. Здійснений відповідачкою-1 без згоди позивача продаж квартири протирічить інтересам сім`ї загалом. Так і особистим майновим інтересам кожного з подружжя. Таким чином, позивач вважає, що відсутність згоди одного із співвласників подружжя на розпорядження нерухомим майном, є підставою визнання правочину, укладеного іншим співвласником щодо розпорядження спільним майном, недійсним. З метою відновлення порушених прав на спільне сумісне майно, а саме квартиру [ADDRESS] , позивач вважає, що наявні усі правові підстави для безумовного визнання судом договору купівлі-продажу квартири недійсним з подальшим скасування запису про державну реєстрацію права власності. З огляду на викладені обставини, позивач просить суд позовні вимоги, які викладені вище, задовольнити в повному обсязі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20.03.2024 року, прийнято справу до провадження Солом`янського районного суду м. Києва, відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Недоступ Дмитро Володимирович, про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та скасування запису про державну реєстрацію права власності, та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін. Визначено відповідачу/ам/ строк на подання відзиву на позов у порядку, передбаченому ст. 178 ЦПК України, - 15 днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Позивачу роз`яснено право подати до суду відповідь на відзив у порядку, передбаченому ст. 179 ЦПК України, протягом 15 днів з дня отримання відзиву відповідача на позов. Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачам копію позовної заяви з додатками. 01.04.2024 року до суду від відповідача-1 [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач-1 позовні вимоги визнає та просить задовольнити позов [PERSON] в повному обсязі. У поданому до суду відзиві на позовну заяву відповідачка-1 зазначила наступне. Так, 12 червня 1996 року між нею, [PERSON] та [PERSON] (далі за текстом - позивачем) дійсно був укладений шлюб. Вонии жили з позивачем дружно, завжди допомагали один одному у вирішенні спільних побутових питань та проблем. Сварок між нею та позивачем також ніколи не було. Під час шлюбу, ними, як подружжям, за спільні кошти, була придбана квартира [ADDRESS] , що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу квартири від 3 лютого 2003 року. При цьому, більшу частину коштів на купівлю квартиру надав саме чоловік зі своїх власних заощаджень. Після придбання квартири вона і позивач протягом тривалого часу проживали разом у придбаній квартирі сімейним життям, вели спільне господарство та мали в ній зареєстроване місце проживання. Стосунки між ними завжди та по теперішній час залишаються міцними, стійкими та надійними. Дітей від шлюбу не мають. Майнових спорів щодо спільного майна у нис також ніколи не було. Незважаючи на те, що квартира була оформлена на неї на праві приватної власності, вони з позивачем завжди вважали її їхнім спільним сумісним майном, так як квартира була придбана під час шлюбу за їхні спільні сімейні кошти. За роки сумісного проживання в квартирі вони зробили в ній сучасний ремонт, облаштували шляхом придбання коштовних меблів, побутової техніки, сантехніки тощо та часто запрошували родичів в гості. Відповідач-1 зазначає, що влітку 2023 року родичі запросили її відпочити разом з ними в Одеській області. Позивач в цей час працював в охоронній фірмі на об`єктах, розташованих за межами Києва, тобто квартира певний час знаходилася поза межами їхнього контролю. Під час відпочинку родичі попросили допомогти їм матеріально, для чого запропонували на певний час здати квартиру в заставу, а після отримання необхідної суми грошей швидко її з під застави повернути. Для цього запропонували підписати декілька документів, на що вона надала згоду. Після чого, 24.08.2023 року, вона підписала у нотаріуса довіреність якою, вона, як довіритель, уповноважила громадянина України [PERSON] , як повіреного, представляти її інтереси з питань продажу належного їй нерухомого майна, яким є квартира [ADDRESS] . У подальшому, як їй стало відомо від позивача та її адвоката, у відповідності до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 21 вересня 2023 року вона, [PERSON] , як продавець, через повіреного нею [PERSON] , що діяв на підставі вищевказаної довіреності від її імені, продала, а [PERSON] ( далі за текстом відповідачка-2), як покупець, придбала у власність квартиру [ADDRESS] . Відповідач-1 підтверджує ту обставину, що жодної згоди на продаж квартири позивач їй не надавав. Дізнавшись на початку жовтня 2023 року про те, що відбулося, він терміново зв`язався з адвокатами та пояснив їй, що родичі замість того, щоб тимчасово здати квартиру в заставу продали її сторонній особі, тобто відповідачці-2. Ознайомившись з позовною заявою та її вимогами, [PERSON] вважає, що вона подана до суду з метою захисту інтересів їхньої сім`ї та, передусім, з метою захисту їхніх сумісних майнових прав та інтересів, тому визнає позовні вимоги позивача в повному обсязі. 10.04.2024 до суду від представника відповідача-2 [PERSON] - адвоката Ванджурак Р.В. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач-2 [PERSON] заявлені позовні вимоги не визнає та просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. У поданому до суду відзиві на позовну заяву представник відповідача-2 вказує про те, що на момент укладення спірного договору купівлі-продажу в квартирі ніхто зареєстрований не був, а в згадуваному договорі купівлі-продажу сторона продавця стверджувала, що квартира на момент укладення договору належить продавцю на праві особистої власності й цим договором права жодної особи не порушуються. До того ж на момент укладення цього договору у вказаній квартирі ніхто не проживав і зареєстрованим не був. Із позовної заяви відповідачу-2 стало відомо, що позивач [PERSON] просить визнати договір купівлі-продажу квартири недійсним з підстав, що він [PERSON] , з продавцем [PERSON] з 12 червня 1996 року по цей час перебувають у шлюбних відносинах й остання відчужила квартиру без його згоди. Однак, як наразі відомо стороні відповідача-2, зазначений шлюб 17 жовтня 2016 року було розірвано рішенням Солом`янського районного суду міста Києва. Також, як на підставі своїх заперечень проти позову, представник відповідача вказав на те, що у поданому до суду відзиві на позовну заяву відповідач-1 [PERSON] зазначає, що хотіла допомогти родичам й вирішила здати квартиру під заставу, а після отримання грошей швидко її повернути, тому й підписала у нотаріуса довіреність, якою уповноважила громадянина України [PERSON] , як повіреного, представляти її інтереси з питань продажу належного їй нерухомого майна, яким є квартира [ADDRESS] . Разом з цим, такі твердження, на думку сторони відповідача-2, є явно неправдивими, адже в довіреності № 7148 від 24 серпня 2023 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Куксовою М.С. чітко вказано, що [PERSON] надає право [PERSON] продати або в будь-який інший, передбачений чинним законодавством спосіб розпорядитися (відчужити) вказаним вище нерухомим майном за ціною та на умовах на власний розсуд представника. Щодо посилань у позові на норми закону, на підставі яких позивач просить визнати спірний договір недійсним, представник відповідача-2 зазначив наступне. Так, у позовній заяві позивач посилається на ч. 3 ст. 369 ЦК України, де зазначено що правочин (договір) щодо розпорядження спільним майном може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Однак, законодавством не передбачено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з підстави його відчуження без письмової згоди одного з подружжя суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Отже, відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним. Так, правовою позицією Верховного суду України від 7 жовтня 2015 року у справі № 6- 1622цс15 та постановами від 07.09.2016 року по справі № 6-727цс16 та від 12 вересня 2012 року в справі за № 6-88цс12 передбачено, що відповідно до частини другої статті 369 ЦК України та частини другої статті 65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв`язку слід дійти висновку, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала, чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя. З огляду на викладене, представник відповідача-2 вважає позовні вимоги необґрунтованими, безпідставними та просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Відповіді на відзив позивачем до суду подано не було. Третя особа письмових пояснень по справі до суду не подавала. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Станом на 27.08.2024 року будь-які додаткові письмові пояснення, клопотання/заяви з процесуальних питань від учасників процесу до суду не надійшло. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи,

Outcome: dismissed