Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-11 00:00:00

У березні 2024 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовною заявою до Комунального підприємства виконавчого орану Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі по тексту - відповідач ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: [PERSON] (далі по тексту - третя особа) про стягнення майнової шкоди, в якій просить суд стягнути з відповідача на свою користь в рахунок відшкодування завданої майнової шкоди 351617, 03 грн. та судові витрати. Звернення до суду мотивовано тим, що 11 липня 2023 року, приблизно о 18 годині 38 хвилин, [PERSON] , керуючи технічно справним екскаватором-навантажувачем марки «JСВ З СХ» д.н.з. [NUMBER] , під час виїзду з прилеглої території від будинку [ADDRESS] , почав виконувати маневр повороту ліворуч на проїзну частину вул.Парково-Сирецька для подальшого руху в бік вул.Дорогожицької, не надав дорогу мотоциклу «Ducati Diavel» д.н.3. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який рухався по вул.Парково-Сирецька зі сторони вул.Табірної у напрямку вул.Дорогожицької. Внаслідок порушення водієм [PERSON] правил безпеки дорожнього руху, відбулось зіткнення передньої правої частини ківшу керованого ним екскаватора-навантажувача марки «JСВ З СХ», д.н.з. [NUMBER] , із лівою боковою частиною вказаного мотоциклу, після якого мотоцикл «Ducati Diavel», д.н.з. [NUMBER] , відкинуло на задню ліву частину припаркованого з правої сторони дороги автомобіля «Volkswagen», д.н.з. [NUMBER] . В результаті зіткнення транспортних засобів пошкоджено належний [PERSON] мотоцикл марки «Ducati Diavel», д.н.з. [NUMBER] , а потерпілому водію мотоцикла [PERSON] , спричинено тілесні ушкодженні. Таким чином, в результаті вказаної дорожньої транспортної пригоди з вини водія [PERSON] було пошкоджено мотоцикл «Ducati Diavel», д.н.з. [NUMBER] , що належить [PERSON] . Відповідно до звіту № 50588 від 28.07.2023 року про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику мотоциклу «Ducati Diavel», д.н.з. [NUMBER] , вартість матеріального збитку становить 508 117, 03 грн. За проведення оцінки позивачем сплачено 3500 грн. Таким чином, матеріальний збиток, завданий в результаті пошкодження мотоцикла «Ducati Diavel», д.н.з. [NUMBER] , при вищезазначеній дорожньо-транспортній пригоді становить 511 617,03 грн. (508117,03 +3500). Екскаватор-навантажувач марки «JCB 3 СХ», д.н.з. [NUMBER] , належить на праві власності КП «Київтеплоенерго», що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію серії [NUMBER] виданим ГУ Держпродспоживслужби в Київській області 08.08.2018. Водій [PERSON] є працівником КП «Київтеплоенерго» і займає посаду машиніста екскаватора відповідно до наказу №433-КАТ. Відповідно до вахтового журналу № 3203 екскаватора-навантажувача марки «JСВ З СХ» д.н.з. [NUMBER] , даний екскаватор використовувався водієм під час виконання трудових (службових) обов?язків водієм [PERSON] при проведенні робіт 11.07.2023 по вул.Шамрила (Парково-Сирецька) в м.Києві. Таким чином, відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України, КП «Київтеплоенерго» є відповідальним за шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових обов?язків. Цивільна відповідальність КП «Київтеплоенерго» щодо забезпеченого транспортного засобу (екскаватора-навантажувача марки «J 3 СХ» д.н.з. [NUMBER] ) на дату заподіяння шкоди застрахована в ПАТ «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» відповідно до полісу № AT/3105877. Страхова сума за даним полісом становить 160 000 грн. 31.01.2024 року ПАТ «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» з урахуванням фактичних обставин, звіту №50588 від 28.07.2023 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику мотоциклу «Ducati Diavel» д.н.з. [NUMBER] , відповідно до полісу № АТ/3105877 сплачено [PERSON] страхове відшкодування в межах страхової суми (ліміту відповідальності) в сумі 160 000 грн. Враховуючи наведене, КП «Київтеплоенерго» має сплатити різницю між сумою збитків та страховим відшкодуванням, тобто 351 617, 03 грн. Направлена позивачем вимога про відшкодування збитків отримана відповідачем, проте, відповідь на неї не надана, у зв`язку з чим, він був вимушений звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 27.03.2024 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 04.04.2024 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до ст. 274 ЦПК України. 14.05.2024 року до суду надійшов відзив на позов від представника відповідача, відповідно до якого останній заперечує проти позову, та просить суд відмовити у задоволені позовних вимог з огляду на те, що страховиком було відшкодовано позивачу суму страхового відшкодування та у відповідача відсутні будь-які зобов`язання перед позивачем. Вказував на відсутність доказів, які б свідчили, що шкода була завдана саме у заявленому позивачем розмірі, а також, що мотоцикл, який належить позивачу отримав саме ряд пошкоджень внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, оскільки представника відповідача не було запрошено на огляд транспортного засобу. Вважає наданий позивачем звіт щодо оцінки вартості завданої шкоди неналежним доказом. Таким чином, просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, а також проводити розгляд справи з повідомленням сторін, оскільки характер спірних правовідносин та предмет доказування вимагають проведення судового засідання. Водночас, суд наголошує, що практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Україною на підставі Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" від 17 липня 1997 року №475/97-ВР (далі - Конвенція) свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 8 грудня 1983 року у справі "Ахеn v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "Varela Assalino contre le Portugal", заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСІІЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник (в одній із зазначених справ) не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи. Крім цього, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 листопада 2006 року (скарга 73053/01 CASE OF JUSSILA v. FINLAND, суд вказав на те, що: "Європейський Суд не сумнівається в тому, що письмове провадження у справі часто може виявитись більш ефективним, ніж усний розгляд, для перевірки та забезпечення того, що платник податків надав точний звіт про свій майновий стан, підкріплений всіма необхідними документами. Суд не вважає переконливим довід заявника, що в ході розгляду цієї справи виникли міркування щодо достовірності, які потребували надання пояснень в усній формі.... та приймає довід держави-відповідача, що будь - які питання факту та питання права в цій справі могли бути належним чином розглянуті та вирішені на підставі матеріалів, наданих у письмовому вигляді. ... Оскільки заявнику була надана повна можливість наводити свої доводи у письмовому вигляді та надавати коментарі щодо відомостей, які надходили від податкових органів, Суд дійшов висновку, що вимоги справедливого судочинства були дотримані...". Враховуючи вказану позицію Європейського суду з прав людини щодо застування пункту 1 статті 6 Конвенції, суд вбачає доцільним здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 28.05.2024 року до суду надійшла відповідь на вказаний відзив, відповідно до якої представник позивача заперечив щодо доводів сторони відповідача. Вважає, що твердження відповідача про те, що відсутній причинно-наслідковий зв?язок між діями відповідача та пошкодженням транспортного засобу є безпідставним, оскільки позов заявлено у зв?язку із заподіянням шкоди під час дорожньо-транспортної події, що відбулась з вини працівника КП «Київтеплоенерго» [PERSON] . Крім того представник наголошує, що під час досудового розслідування з метою збереження стану мотоцикла, ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва заборонено будь-яке його використання, зміна стану. На даний час вимоги ухвали виконуються, мотоцикл не ремонтувався, не зазнавав будь-яких змін і зберігається в незмінному стані після дорожньо-транспортної події. Таким чином, наявна можливість проведення його огляду, оцінки, та забезпечення доступу з метою підтвердження заподіяних збитків. При цьому, транспортний засіб ідентифікований належним чином, тим більш звіт також містить дані свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, що також перевірялись оцінювачем. Зазначаючи нібито про невідповідність кількості деталей в протоколі огляду КТ (зазначаючи 27) та ремонтній калькуляції (зазначаючи 33), відповідач не розмежовує поняття «назви деталей та опис пошкоджень» в протоколі огляду КТЗ і «кількість запасних частин» в ремонтній калькуляції. При цьому, запасні частини можуть мати відмінності в найменуваннях, що наводяться в рахунку та системі «AUDATEX». Представник позивача вказує, що зазначаючи про наявність підпису [PERSON] в протоколі огляду, відповідач не вказує, як це впливає на результати оцінки і його права. [PERSON] був присутній при проведенні оцінки як представник [PERSON] (копія довіреності додається). Щодо нібито невірних на думку відповідача вихідних даних (дата огляду 20.07.2023; дата виготовлення звіту 28.07.2023; зазначення цін в калькуляції станом на 16.06.2023), то в калькуляції зазначені каталожні ціни, номери, які надав (оновив) в системі «AUDATEX» офіційний дилер станом на 16.06.2023 (останнє оновлення). Тобто, у звіті відображено оновлені дані щодо вартості матеріалів відповідно до інформації офіційного дилера. Фактична дата огляду 20.07.2023, а дата складання звіту 28.07.2023. Наведені в звіті дані також співпадають з цінами офіційного дилера щодо вартості ремонтних робіт, зазначеними в рахунку. Всі наведені відповідачем зауваження до звіту про оцінку № 50588 від 28.07.2023 не впливають на його результати та не змінюють викладених у ньому висновків. Твердження про наявність в матеріалах звіту рахунку на ремонт, який нібито не відповідає звіту є необґрунтованим. Так, у сформованому ПАТ «Українська автомобільна корпорація» рахунку на ремонт, зазначена вартість ремонту 463597,63 грн. В звіті про оцінку вартість відновлювального ремонту становить 463643,64 грн. (різниця в рахунку і звіті становить 46,01 грн.). Тобто, визначена двома незалежними організаціями (підрядником з ремонту та оцінювачем) вартість ремонту співпадає. Суттєва різниця між сумою в рахунку (463597,63 грн. вартість ремонту) та звіті (508117,03 грн. сума збитків), про яку зазначає відповідач, полягає в тому, що оцінювачем також розраховано втрату товарної вартості (ВТВ), що має розраховуватися при визначенні суми збитків та становить 44474,39 грн. Представник позивача вказує, що безпосередньо після дорожньо-транспортної події мотоцикл, з отриманими при ДТП пошкодженнями, був переданий на відповідальне зберігання власнику [PERSON] . Під чac досудового розслідування, 12.07.2024 року мотоцикл, у зв?язку із наявністю отриманих під час ДТП пошкоджень, визнаний речовим доказом та з метою збереження його стану, ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва на нього накладено арешт. На даний час вимоги ухвали виконуються, мотоцикл не ремонтувався, не зазнавав будь-яких змін і зберігається в незмінному стані після дорожньо-транспортної події, що мала місце 11.07.2023. 18.06.2024 року до суду надійшли заперечення представника відповідача на вказану відповідь на відзив, в яких представник наголошує на тому, що позивачем не спростовано наведених у відзиві аргументів на підтвердження відсутності вини у діях відповідача у можливому завданні збитків позивачу; позивачем не спростовано звіт від 28.07.2023 №50588 та не містять офіційних документів які заме пошкодження були завданні мотоциклу позивача 11.07.2023. Позивачем у відповіді на відзив фактично підтверджено аргумент відповідача про недостовірність визначеного позивачем розміру відшкодування шкоди. Позивач фактично підтвердив (визнав обставини), що заявлений до відшкодування у цій справі розмір шкоди не є фактично завданим розміром шкоди, а є виключно узгодженим позивачем з іншою зацікавленою особою оцінювачем розміром завданої шкоди. Тобто, розмір шкоди визначено зацікавленими у відшкодуванні шкоди особами без належного дослідження та підтвердження. Позовна заява та відповідь на відзив, не містять офіційних документів на підтвердження завдання шкоди позивачу, відшкодування якої є предметом даного спору, а саме пошкоджень, які зазначені у звіті від 28.07.2023 №50588. Також в додатках до позовної заяви відсутні докази які саме деталі мотоцикла були пошкодженні при ДТП 11.07.2023. Процесуальним правом на подання письмових пояснень щодо заяв по суті справи третя особа не скористалась. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 11 липня 2023 року, приблизно о 18 годині 38 хвилин, [PERSON] , керуючи технічно справним екскаватором - навантажувачем марки «JВС З СХ», д.н.з. [NUMBER] , мав намір виїхати від прилеглої території навпроти будинку №9 по вул.Парково-Сирецька в м.Києві, ліворуч з метою подальшого руху у бік вул.Дорогожицької. В цей же час, у м.Києві по проїзній частині вул.Парково-Сирецька зі сторони вул.Табірна в напрямку вул.Дорогожицької рухався мотоцикл марки «Ducati Diavel», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Грубо порушуючи вимоги п. п. 2.3 «б», 10.2 Правил дорожнього руху, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року, [PERSON] , невірно оцінив дорожню обстановку, проявив неуважність, під час виїзду з прилеглої території від будинку [ADDRESS] , почав виконувати маневр повороту ліворуч на проїжджу частину вул. Парково-Сирецька для подальшого руху в бік вул.Дорогожицької, при цьому перетинаючи дорожню розмітку 1.1 ПДР України, перетин якої заборонено, не надав дорогу мотоциклу «Ducati Diavel» д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який рухався по вул.Парково-Сирецька зі сторони вул.Табірної у напрямку вул.Дорогожицької. Внаслідок проявленої злочинної необережності водієм [PERSON] та порушення ним правил безпеки дорожнього руху визначених ПДР України, відбулося зіткнення передньої правої частини ківшу керованого ним екскаватора-навантажувача марки «ВС 3 СХ» д.н.з. [NUMBER] із лівою боковою частиною вказаного мотоциклу, після якого мотоцикл «Ducati Diavel» д.н.3. [NUMBER] відкинуло на задню ліву частину припаркованого з правої сторони дороги автомобіля «Volkswagen» д.н.з. [NUMBER] . Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 07.12.2023 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням винного з потерпілим. Кримінальне провадження №12023100100002804 від 12.07.2023 року закрито у зв`язку із звільненням обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Цивільний позов [PERSON] залишено без розгляду та роз`яснено останньому право на пред`явлення позову в порядку цивільного судочинства. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є преюдиційним фактом та не підлягає доказуванню. Судом встановлено, що екскаватор-навантажувач марки «JCB 3 СХ», д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] належить на праві власності КП «Київтеплоенерго», що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію серії [NUMBER] , виданим ГУ Держпродспоживслужби в Київській області 08.08.2018 року. Водій [PERSON] є працівником КП «Київтеплоенерго» і займає посаду машиніста екскаватора відповідно до наказу № 433-КАТ від 27.04.2018 року. Відповідно до вахтового журналу №3203 екскаватора-навантажувача марки «JСВ З СХ» д.н.з. [NUMBER] , даний екскаватор використовувався водієм під час виконання трудових (службових) обов?язків водієм [PERSON] при проведенні робіт 11.07.2023 року по вул.Шамрила (Парково-Сирецька) в м.Києві. Водночас, з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу вбачається, що транспортний засіб «Ducati Diavel», д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] належить позивачу та в результаті ДТП вказаний транспортний засіб зазнав механічних пошкоджень. В матеріалах справи міститься поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АТ/3105877, згідно якого забезпечено належний КП «Київтеплоенерго» транспортний засіб (екскаватор-навантажувач марки «J 3 СХ» д.н.з. [NUMBER] ). Відповідно до полісу №AT/3105877 страхова сума становить 160 000 грн. 31.01.2024 року ПАТ «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» з урахуванням фактичних обставин, звіту №50588 від 28.07.2023 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику мотоциклу «Ducati Diavel», д.н.з. [NUMBER] , відповідно до полісу № АТ/3105877 сплатило [PERSON] страхове відшкодування в межах страхової суми (ліміту відповідальності) в сумі 160 000 грн. Згідно з вимогами статті 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" оцінка майна, майнових прав це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності. Відповідно до вимог частин першої, другої статті 12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності. Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Приписами статті 5 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" визначено, що суб`єктом оціночної діяльності є: суб`єкти господарювання зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи суб`єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб`єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, які отримали повноваження на здійснення оціночної діяльності в процесі виконання функцій з управління та розпорядження державним майном та (або) майном, що є у комунальній власності, та у складі яких працюють оцінювачі. 10 вересня 2003 року постановою Кабінету Міністрів України № 1440 затверджено Національний стандарт № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», який є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна. Поняття, що вживаються у цьому Стандарті, використовуються в інших національних стандартах. Пунктами 50-55 вказаного Національного стандарту № 1, зокрема, визначені загальні вимоги до проведення незалежної оцінки майна. Так, згідно з пунктом 50 Національного стандарту № 1 проведенню незалежної оцінки майна (незважаючи на вибір оцінювачем методичного підходу його оцінки) передує підготовчий етап, на якому здійснюється, зокрема, ознайомлення з об`єктом оцінки. Відповідно до вимог пункту 51 Національного стандарту № 1, незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: укладення договору на проведення оцінки; ознайомлення з об`єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; ідентифікація об`єкта оцінки та пов`язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об`єкта оцінки на дату оцінки; доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об`єкта оцінки на нову дату (у разі потреби). Разом із цим, вимогами пункту 56 Національного стандарту № 1 визначено, що звіт про оцінку майна, у тому числі, має містити письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд об`єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки), дотримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення, інші заяви, що є важливими для підтвердження достовірності та об`єктивності оцінки майна і висновку про його вартість, а також додатки з копіями всіх вихідних даних, а також у разі потреби інші інформаційні джерела, які роз`яснюють і підтверджують припущення та розрахунки. Отже, виходячи з наведених норм, незважаючи на вибір експертом методичного підходу оцінки майна (дохідний, порівняльний), підготовці та проведенню незалежної експертизи майна передує, в будь-якому випадку, ознайомлення з об`єктом оцінки шляхом доступу до нього. Такі правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 19 грудня 2019 року у справі № 211/2171/15, від 01 жовтня 2020 року у справі № 2-2394/10, від 15 жовтня 2020 року у справі № 917/628/17, від 07 квітня 2021 року у справі № 753/3055/18. 20.07.2023 року пошкоджений транспортний засіб «Ducati Diavel» д.н.з. [NUMBER] 3 був оглянутий оцінювачем, про що було складено протокол огляду. Згідно звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу вих №50588 від 28.07.2023 року суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «БВН ЕН ГРУП», об`єкт оцінки: транспортний засіб Ducati Diavel» д.н.з. [NUMBER] , дата оцінки 20.0.2023 року, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ після аварійного пошкодження, станом на 20.07.2023 року, дорівнює з урахуванням ПДВ (на запасні частини) та врахуванням ВТВ (втрата товарної вартості) 508 117, 03 грн. Також, відповідно до рахунку фактури №0000007764 від 17.07.2023 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Ducati Diavel» д.н.з. [NUMBER] , становить: 386 331, 36 грн. - сума без ПДВ, 77266, 27 грн. - ПДВ. При цьому, у відзиві представник відповідача вказував на те, що наданий позивачем звіт про оцінку вартості матеріального збитку від 28.07.2023 року № 50588 є неналежним доказом, оскільки його було складено з грубим порушенням норм законодавства, зокрема з порушенням вимог Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. Водночас, суд зауважує, що відповідач не скористався правом рецензування звіту, отриманого на замовлення позивача, а також процесуальним правом подання клопотання про призначення незалежної судової експертизи для визначення належного розміру завданої шкоди транспортному засобу позивача, а тому суд відхиляє наведені у відзиві аргументи представника відповідача щодо невідповідності наданого позивачем звіту та вважає, що такий звіт доводить розмір завданого позивачу матеріального збитку. 16.02.2024 року позивач, з метою отримання відшкодування завданих механічних пошкоджень транспортному засобу, звернувся до відповідача з відповідною вимогою, однак відповідач не компенсував позивачу понесену ним витрату на відновлення мотоцикла з урахуванням виплаченого страхового відшкодування. Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. До цих правовідносин підлягають застосуванню правові норми Цивільного кодексу України, Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - ЗУ №1961-IV). Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.1 ст.1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, нанесену її працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Тобто компенсацію збитку за винного працівника виплачує роботодавець. Особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Тлумачення частини першої статті 1172 ЦК України свідчить, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником, у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, і завдав відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), проходженням стажування, посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника (постанова Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 206/1234/19 (провадження № 61-2542св21). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 177/472/16 (провадження № 61-2796св20), зазначено, що «в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) зроблено висновок, що аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм». У відповідності до ч.1, 2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч.22.1 ст.22 ЗУ №1961-IV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст.28 ЗУ №1961-IV, шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Згідно до ст.29 ЗУ №1961-IV, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Позивач, внаслідок ДТП, вчиненого з вини водія [PERSON] , зазнав майнової шкоди у зв`язку із механічним пошкодженням його транспортного засобу. З приводу доводів представника відповідача щодо не надання позивачем доказів про наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та завданням позивачу матеріального збитку з огляду на те, що шкода була завдана саме [PERSON] , а не відповідачем, суд вказує наступне. Матеріалами справи підтверджується факт ДТП за участю службового автомобіля під керуванням водія Комунального підприємства виконавчого орану Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго». Правова позиція Верховного Суду, висловлена у справі №756/2632/17 від 22.04.2020 року, а також аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України, дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. З огляду на викладене, суд погоджується з розрахунком матеріальної шкоди в розмірі 508117,03 грн., який відповідачем не спростований. Звертаючись до суду з позовом, позивач просить стягнути з відповідача, різницю між сплаченим страховим відшкодуванням та розміром завданого матеріального збитку. Згідно із ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Стаття 29 ЗУ №1961-IV передбачає, що у зв?язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов?язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо- транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Вартість відновлювального ремонту без урахування зносу - це ті збитки, які позивач мусить понести для відновлення свого порушеного права та втрати, яких особа зазнала у зв?язку зі знищенням або пошкодженням речі, а тому на користь позивача підлягає стягненню відшкодування саме вартість відновлювального ремонту без урахування зносу, а саме різниця між вартістю відновлювального ремонту без урахування зносу та виплаченим відшкодуванням. Тобто, в даному випадку при розрахунку матеріальної шкоди враховується саме вартість матеріального збитку, яка згідно звіту від 28.07.2023 року №50588 про вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу з урахуванням ПДВ становить 508117,03 грн. Відповідно до п.36.2 ст.36 ЗУ №1961-IV, якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи, сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства ПДВ. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, І МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Ставка ПДВ встановлюється від бази оподаткування у розмірі 20 відсотків (підпункт «а» пункту 193.1 статті 193 Податкового кодексу України). Тобто, вартість ремонту транспортного засобу з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з?ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ, а також понесення позивачем витрат зі сплати ПДВ. До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22 грудня 2020 року у справі № 565/1210/19 (провадження № 61-9485св20), у постанові від 21 грудня 2020 року у справі № 911/286/20 та у постанові від 12 липня 2023 року у справі № 591/1861/22. Позивач при зверненні до суду з даним позовом вказував, що станом на день звернення до суду з позовом належний йому транспортний засіб не відремонтовано та в ході розгляду справи не надав доказів фактичних витрат на відновлення транспортного засобу після ДТП. За таких обставин, ураховуючи відсутність документального підтвердження факту оплати ремонту належного позивачу транспортного засобу, суд вважає, що наявні підстави для зменшення вартості відновлювального ремонту на суму податку на додану вартість згідно наступного розрахунку: 508117,03 грн. - 160000 грн. - 20 % ПДВ = 278 493,62 грн. Таким чином, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичною вартістю матеріального збитку та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля без ПДВ, що становить 278 493, 62 грн. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року, принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Відповідно до принципів диспозитивності та змагальності цивільного судочинства, оцінюючи аргументи та докази за своїм внутрішнім переконанням, дослідивши всі зібрані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову частково. Якщо суд, розглядаючи справу, врахував висновок експертизи, яка проведена ще до подання позову, сторона має право отримати відшкодування за проведення такої експертизи. Такий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 листопада 2023 року у справі № 712/4126/22. Відповідно до рахунку фактури № 41524 від 23.07.2023 року позивачем сплачено на користь ТОВ «БВН ЕВ ГРУП» 3500 грн. в якості сплати за визначення матеріального збитку. Оскільки, звіт від 28.07.2023 року №50588 було враховано судом при ухваленні рішення, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати на проведення експертизи в розмірі 3 500 грн. За положеннями ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial