Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-18 00:00:00

Адвокат Лященко Анна Миколаївна, яка діє в інтересах [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою в якій просила розірвати шлюб між позивачем та відповідачкою. Свою заяву мотивує тим, що з 29.08.2014 року позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. У шлюбі з відповідачкою має спільну дитину [PERSON] , [INFO] . На день звернення із позовом до суду сімейно-шлюбні відносини між сторонами припинені, у зв`язку із втратою взаєморозуміння та взаємоповаги, почуття кохання та довіри один до одного. Сторони не ведуть спільного господарства, мешкають окремо та між ними відсутнє будь-яке спілкування. Вважає, що сім`ю зберегти неможливо. Просили не надавати строк на примирення. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.08.2024 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін та надано відповідачу строк для подання заперечень (відзиву) на позовну заяву. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.09.2023 року за клопотанням відповідачки, сторонам надано строк на примирення. Позивач у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про день час та місце розгляду справи. Представниця позивача через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність, наполягала на задоволенні позову. Не заперечувала щодо заочного розгляду справи. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, повторно подала клопотання про надання строку на примирення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 29.08.2014 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, зареєстрованого ЖОВТНЕВИМ ВІДДІЛОМ ДЕРЖАВНОЇ РЕЄСТРАЦІЇ АКТІВ ЦИВІЛЬНОГО СТАНУ РЕЄСТРАЦІЙНОЇ СЛУЖБИ КРИВОРІЗЬКОГО МІСЬКОГО УПРАВЛІННЯ ЮСТИЦІЇ У ДНІПРОПЕТРОВСЬКІЙ ОБЛАСТІ, актовий запис № 662 (а.с.4). Сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с.5). Із позовної заяви вбачається, що сторони не ведуть спільне господарство, не підтримують сімейно-шлюбні стосунки. Позивач зазначає, що сім`я з відповідачкою не склалася та фактично припинила своє існування. Статтею 51 Конституції України проголошено: шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч. 1 ст. 24 СК України). Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного Кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року передбачено, що чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За правилами статті 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком. Судом, при ухваленні рішення, розглянуто можливість надання строку на примирення, проте позивач у позовній заяві заперечує проти надання такого строку, а відповідач не мотивує необхідність його застосування. Шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Примушування одного з подружжя до перебування у шлюбі, який проти цього заперечує, порушуватиме його законні права та інтереси і суперечитиме вимогам закону. Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 369/7035/18, провадження № 61-1658св20. За цих обставин підстав для повторного надання строку на примирення суд не знаходить. Аналізуючи та оцінюючи всі вищевикладені обставини у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що шлюб підлягає розірванню, так як сторони мають різні інтереси та погляди, шлюбні відносини існують лише формально, сімейно-шлюбні стосунки сторін розпались і поновлені бути не можуть, тому шлюб повинен бути розірваний. Згідно до ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved