Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-10 00:00:00

Позиції учасників справи, процесуальні дії, вчинені по справі. 19.09.2022 позивач звернувся до Хорольського районного суду із вказаним позовом, в якому просив суд усунути перешкоди для співвласника [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] у володінні та користуванні квартирою [ADDRESS] , шляхом виселення [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер невідомий, без надання іншого жилого приміщення. В обґрунтування позову зазначено, що вона [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , разом із третіми особами: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , є співвласниками квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , що доводиться копією Свідоцтва про право власності на житло, виданого 07.06.1994 року Дослідним господарством « 9 Січня» Хорольського району Полтавської області, довідкою Комунального підприємства « Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» від 01.09.2021 року №894. Відповідач [PERSON] тимчасово проживає без реєстрації у належній позивачу на праві спільної сумісної власності квартирі [ADDRESS] , чим порушує конституційні права володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Таким чином, на даний час, позивачка, [PERSON] , як співвласник майна, у відповідності до вимог ст. 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, а право відповідача, яка не є членом моєї сім`ї, а також не відноситься до кола осіб, які постійно проживають разом зі мною і ведуть спільне господарство, на користування чужим майном (квартирою) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна шляхом виселення з приміщення квартири без надання іншого жилого приміщення. Ухвалою судді Хорольського районного суду Полтавської області від 23.09.2022 позовну заяву прийнято до провадження судді Коновода О.В.., відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження ( а.с. 21-22). 12.10.2022 представником відповідача - адвокатом Чубенко Ж.А. - подано відзив ( а.с. 32-34). У поданому відзиві представник відповідача проти позовних вимог заперечувала в повному обсязі, посилаючись на те, що відповідач, [PERSON] , проживає у [ADDRESS] , з 2005 року. Спочатку проживала разом зі своєю родиною: чоловіком, [PERSON] , який є рідним братом Позивачки, та чотирма дітьми. Згодом, близько 5 років назад, чоловік залишив родину та одружився вдруге, діти також стали дорослими та утворили свої сім`ї. Тому наразі Відповідач продовжує проживати у квартирі разом зі своїм малолітнім онуком [PERSON] , [INFO] . Підставою для такого тривалого проживання у спірній квартирі стала усна домовленість Відповідачки, її колишнього чоловіка, [PERSON] , із Позивачкою, [PERSON] , та іншими співвласниками квартири, про купівлю-продаж нерухомості. Відповідач заплатила Позивачці по такій угоді 5000,00 грн. (п`ять тисяч гривень 00 копійок) готівкою в присутності сина Позивачки [PERSON] та колишнього чоловіка Відповідачки, рідного брата Позивачки, [PERSON] . Правова необізнаність та відсутність коштів не дали можливості оформити угоду в момент її укладання в нотаріальному порядку як того вимагає законодавство. Пізніше, як співвласники, так і Позивачка, звиклися із думкою, що будинок належить [PERSON] та її родині, що знову ж таки відкладали візит до нотаріуса. Окрім того, тісні родинні зв`язки не давали підстав сумніватися у надійності домовленостей. Відповідач зазначає, що у спірній квартирі проживає понад 17 років. Усі свої кошти та сили вона вклала у облаштування цього житла. Станом на сьогодні у неї немає іншого місця проживання, відсутні кошти на придбання житла. Зазначене доводиться копією довідки виконавчого комітету Хорольської міської ради (Ялосовецький старостинський округ) Лубенського району Полтавської області від 10.10.2022 р. № 477/15-07-12. Рідних людей, які б змогли підтримати, матеріально допомогти Відповідач теж немає. Відповідно, в разі виселення Відповідач буде безхатченком. Враховуючи триваючі зв`язки Відповідачки із місцем проживання у [ADDRESS] , виселення [PERSON] є невиправданим втручанням у її приватну сферу, порушенням прав на повагу до житла. Позивач звернувся до суду з позовом обґрунтовуючи свої вимоги тим, що Відповідач чинить перешкоди Позивачу у користуванні спірним майном. Такі твердження не відповідають дійсності, Позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів того, що Відповідач якимось чином перешкоджає Позивачу у користуванні нерухомістю. Відповідач зауважує, що Позивач з 2005 року жодним чином не приймала участі в утриманні житла, при тому, що мала доступ до квартири. Окрім того, як слідує із Свідоцтва про право власності на житло від 07.06.1994 року, спірна квартира належить на праві спільної сумісної власності наступним особам: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача адвокат Винниченко Л.П. позовні вимоги підтримали та прохали їх задовольнити з підстав наведених в позові. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник адвокат Чубенко Ж.А., заперечували проти позову та прохали відмовити у його задоволенні з підстав наведених у відзиві. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , показала суду, що [PERSON] її сестра. [PERSON] з чоловіком купили у секрухи квартиру, робили ремонти. У [PERSON] іншого житла не має. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , показала суду, що вона являється донькою [PERSON] . Мати [PERSON] та її чоловік [PERSON] проживали у [ADDRESS] , з 2005 року. Спочатку проживала разом зі своєю родиною: чоловіком, [PERSON] , який є рідним братом Позивачки, та чотирма дітьми. Згодом, близько 5 років назад, чоловік залишив родину та одружився вдруге, діти також стали дорослими та утворили свої сім`ї. Тому наразі Відповідач продовжує проживати у квартирі разом зі своїм малолітнім онуком [PERSON] , [INFO] . Мати та вітчим проживали безперервно, робили ремонти. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , показав суду, що він син [PERSON] . Мати [PERSON] з її тіткою [PERSON] не знайшли спільного рішення щодо будинку в с. Новоіванівка. Баба говорила, що ніяку квартиру [PERSON] та батькові не продавала. [PERSON] . Мати [PERSON] та її чоловік [PERSON] проживали у [ADDRESS] , з 2005 року. Спочатку проживала разом зі своєю родиною: чоловіком, [PERSON] , який є рідним братом Позивачки, та чотирма дітьми. Згодом, близько 5 років назад, чоловік залишив родину та одружився вдруге, діти також стали дорослими та утворили свої сім`ї. Тому наразі Відповідач продовжує проживати у квартирі разом зі своїм малолітнім онуком [PERSON] , [INFO] . Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , показала суду, що вона являється сусідкою . Чула, що [PERSON] продала [PERSON] та своєму сину [PERSON] квартиру в с. Новоіванівка. Тур [PERSON] постійно проживає в даній квартирі, робила ремонти та підтримує порядок . [PERSON] бачила два роки тому. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , показав суду, що вони з [PERSON] сусіди, вона проживає майже 18 років в даному володінні, робила ремонти . Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , показала суду, що вона мати [PERSON] . У 1985 році донька почала жити у с. Новоіванівка , будинок на дві родини. [PERSON] виїхала в с. Попівка , більше 10 років не проживає. [PERSON] продала [PERSON] та її чоловіку [PERSON] квартиру. [PERSON]. Мати [PERSON] та її чоловік [PERSON] проживали у [ADDRESS] , з 2005 року. Спочатку проживала разом зі своєю родиною: чоловіком, [PERSON] , який є рідним братом Позивачки, та чотирма дітьми. Згодом, близько 5 років назад, чоловік залишив родину та одружився вдруге, діти також стали дорослими та утворили свої сім`ї. Тому наразі Відповідач продовжує проживати у квартирі разом зі своїм малолітнім онуком [PERSON] , [INFO] . Мати та вітчим проживали безперервно, робили ремонти. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Фактичні обставини, встановлені судом. Позивачка, [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , разом із третіми особами: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , є співвласниками квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , що доводиться копією Свідоцтва про право власності на житло, виданого 07.06.1994 року Дослідним господарством « 9 Січня» Хорольського району Полтавської області, довідкою Комунального підприємства « Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» від 01.09.2021 року №894. Відповідач [PERSON] тимчасово проживає без реєстрації у належній позивачу на праві спільної сумісної власності квартирі [ADDRESS] , чим порушує конституційні права володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Таким чином, на даний час, позивачка, [PERSON] , як співвласник майна, у відповідності до вимог ст. 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, а право відповідача, яка не є членом моєї сім`ї, а також не відноситься до кола осіб, які постійно проживають разом зі мною і ведуть спільне господарство, на користування чужим майном (квартирою) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна шляхом виселення з приміщення квартири без надання іншого жилого приміщення. Норми права, застосовані судом. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. На підставі ч.1 ст.383 ЦК України, ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. У ст. 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Частинами 1-3 ст. 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. За змістом ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушено право та з яких підстав. Одним зі способів захисту права користування майном є припинення дії, яка це право порушує (пункт 3 частини другої статті 16 ЦК України), - усунення перешкод у здійсненні права користування майном. Підставою для подання такого позову є вчинення перешкод правомірній реалізації речового права. Цей спосіб захисту може використати не тільки власник майна, алей особа, яка відповідно до закону або договору має право користування ним (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року в справі № 761/5115/17). Відповідно до статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Таким чином, для задоволення позовів про усунення перешкод у користуванні майном необхідна одночасна наявність двох підстав: позивач повинен бути власником майна, щодо якого чиняться перешкоди, та має бути факт того, що внаслідок дій відповідача порушується право власника на користування своїм майном . Такого висновку дійшов Верховний суд в постанові від 19.12.2022 р. у справі №330/1569/19. В обґрунтування своїх вимог позивач посилаються на те, що відповідач змінив замки на вхідних дверях, ключі не надає, в квартиру не впускає. Відповідачем не надано суду доказів на спростування доводів позивачки про вчинення перешкод їй в користуванні квартирою, а відтак суд, зважаючи на предмет та підставу позову, вважає доведеним наявність перешкод у [PERSON] у користуванні спірним житловим приміщенням та дійшов висновку про те, що у відповідності до вимог статті 391 ЦК України позивач має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження спірною квартирою шляхом вселення. У постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі №6-1500цс15 зазначено, що стаття 358 ЦК України свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників щодо спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 363/928/16 (провадження № 61-24395св18), від 26 травня 2021 року у справі № 750/11539/18 (провадження № 61-15087св20), від 12 серпня 2021 року у справі № 644/5579/19 (провадження № 61-5255св20), від 08 вересня 2021 року у справі № 761/44705/19 (провадження № 61-10474св21), від 15 вересня 2021 року у справі № 719/637/20 (провадження № 61-11437св21). Установивши,що сторони не змогли домовитися про порядок користування спільним майном, за відсутності іншого варіанту користування спірною квартирою,суд дійшов висновку,що запропонований позивачем порядок користування квартирою є найбільш оптимальним для сторін . Таким чином, позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивачки, понесені нею і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved