Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-16 00:00:00

29.02.2024 представник позивача звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовною заявою до відповідача, у якій просить: стягнути з такої заборгованість у розмірі 161 540 грн. та судові витрати. Позов обгрунтовує тим, що 17.02.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» та відповідачем було укладено договір №3537144 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, а саме у розмірі 19\~700 грн. строком на 360 днів шляхом переказу на банківську картку. Зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,4 % від суми кредиту за кожен день користування - знижена процентна ставка та 2 % від залишку суми кредиту за кожен день стандартна процентна ставка. 10.11.2023 ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» передала право вимоги за вказаним договором ТОВ «УМ Факторинг». Відповідач своєчасно не повернула суму кредиту та не сплатила нараховані відсотки, а саме суму кредиту 19 700 грн. та 141 840 грн. заборгованість за відсотками ( 19 700 грн. * 2 %*360). Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 29.01.2024 справу передано судді Кіндратишин Л.Р. 05.03.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкриття провадження у справі. 02.05.2024 постановлено ухвалу суду про витребування доказів. 10.06.2024- надійшли додаткові пояснення по справі від представника позивача. Сторони у судове засідання не з`явилися. Представник позивача у поданих до суду заявах просив про розгляд справ без його участі, підтримує позовні вимоги. Разом з тим, зазначив, що відносно проведення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач повторно у судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомлене відповідно до вимог закону, в тому числі через сайт «Судова влада». Правом на подання відзиву не скористалась. Заяви про розгляд справи за відсутності чи будь-яких інших клопотань відповідач не подавала. За таких обставин, з урахуванням положень статтей 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата його складання. Так як сторони в судове засідання, призначене на 12.09.2024 не з`явилися, суд, з дотриманням положень ч. 6 ст. 259 ЦПК України і ч. 5 ст. 268 ЦПК України, відклав складення повного рішення суду на строк не більше п`яти днів та зазначив датою ухвалення рішення дату його складання і на виконання вимог ч. 4 ст. 268 ЦПК України підписав судове рішення без його проголошення. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. 17.03.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» та [PERSON] було укладено договір № 3537144 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого Товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Сума кредиту складає 19 700 грн. Пунктом 1.3. Договору визначено, що строк кредиту 360 днів. Відповідно до п. 1.4 сторони погодили, що стандартна процентна ставка становить 2 % на день та застосовується у межах строку кредиту, що зазначений у п. 1.3. Договору. Такий договір підписано електронним підписом. 10.11.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» та ТОВ «УМ Факторинг» укладено договір факторингу №10112023, відповідно до вимог якого ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» передає за плату, а ТОВ «УМ Факторинг» приймає належні ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників між ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» і боржниками. Згідно п.п.2.1 Договору факторингу, клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. Відповідно до п.п.4.1 Договору факторингу, право вимоги переходить від Клієнта до Фактора після підписання ними відповідного Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному Додатку. За п. 4.2. всі суми, що наводяться в Реєстрі прав вимог, зазначаються в Національній валюті України гривні, станом на дату підписання Сторонами такого Реєстру прав вимог. Стороною позивача надано два різні витяги з Реєстру прав вимоги, а саме без зазначення суми, яка була відступлена, так із її зазначенням. Відтак, судом було витребувано повний Реєстру прав вимоги. Так, відповідно до Реєстру прав вимоги № 1 від 10.11.2023 до ТОВ «УМ «Факторинг» від ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» перейшло право грошової вимоги за кредитним договором №3537144, боржником за яким є [PERSON] . Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Згідно з п.5 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «;Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або до інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. 610 ЦК України по рушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частинами 1, 2 ст.612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Статтею 512 ЦК України передбачено можливість зміни кредитора у зобов`язанні, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ст. 1077 ЦК України). Верховний Суд у постановах від 07 липня 2021 року у справі № 420/370/19, від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17 виснував, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Ухвалою суду від 02.05.2024 витребувано у позивача належним чином завірено копію Реєстру прав вимог №1 від 10.11.2023, із якого вбачається до позивача за договором факторингу перейшло право вимоги із відповідача в розмірі 19\~689, 99 грн. (а.с.110). На підставі досліджених доказів суд встановив, що ТОВ «УМ Факторинг» відповідно до договору факторингу № 10112023 від 10.11.2023 набуло прав кредитора ТОВ «Лінеура Україна» у зобов`язанні договором № 3537144 про надання споживчого кредиту, боржником за яким є [PERSON] а загальну суму заборгованості саме на суму 19 689, 99 грн. заборгованості за основним боргом. Так як у реєстрі зазначено суму кредиту за договором як його ідентифікуюча ознака, а не сума яка відступається, оскільки ТОВ «УМ Факторинг» не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ТОВ «УМ Факторинг» відповідно до договору факторингу перейшло право вимоги за вищевказаним кредитним договором у розмірі 161\~540 грн, яка складається: 19 700 грн - сума кредиту, 141\~840 грн заборгованість за відсотками (360 днів*2%*19700 грн) та суперечить вимогам п. 4.2 Договору факторингу від 10 листопада 2023 року, відповідно до умов якого відступлення прав вимоги наводяться в Реєстрі прав вимоги з зазначенням сум в Національній валюті станом на дату підписання сторонами такого реєстру . Жодного, розрахунку заборгованості в період строку дії договору. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року). Відтак, позов підлягає до задоволення в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за основним боргом за договором в сумі 19700 грн., яка була відступлена. В іншій частині вимоги не підлягають до задоволення через безпідставність та недоведеність. Разом з тим, жодних належних розрахунків заборгованості відсотків [PERSON] , перед первісним кредитором, які б перейшли до ТОВ « УМ Факторинг» суду не надано. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч. 3 ст. 133 ЦПК України). За змістом ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом задоволено позовні вимоги на суму 19 700 гривень , позивач просив стягнути з відповідача 161 540 грн. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог (19700:161540*100=12.19%), то на користь позивача з відповідача підлягають стягнення витрат по сплаті судового збору в розмірі 369.11 грн. (3028:100%*12.19%). Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2, 3 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості,що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частин 4-6 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, можна зробити висновок, що ЦПК передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником позивача надано договір про надання правової допомоги №15/12/2023, терміном до 31.12.2024, акт обсягу наданої правової допомоги №64 до вказаного договору з адвокатом Судейкіною І.В. від 08.12.2023, де зазначено про консультацію клієнта вартістю 1000грн., підбір законодавства на суму 1000грн., підготовку позовної заяву на суму 4000 грн.; платіжне доручення АТ «Райффайзен Банк» № 640 від 20.12.2023 про оплату 6000 грн. ТОВ « УМ «Факторинг» - [PERSON] . Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, виходячи з принципу пропорційності, так як судом було позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача стягнуто 19 700 грн. із заявленої ціни позову, що становить 12,19 % , то й понесені витрати на правничу допомогу, слід стягнути з відповідача на користь позивача у сумі 731, 40 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved