Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-05 00:00:00

У травні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про припинення права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 09.08.2004 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 31.07.2004 №1274; ВВК №058340 громадянину Білорусії [PERSON] видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЗП №091576, яким посвідчено, що [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку кадастровий номер 2320382900:05:001:0003, площею 4,75 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території колишньої Охрімівської сільської ради колишнього Якимівського (на цей час ввійшов до складу Мелітопольського) району Запорізької області. Також, встановлено, що у 2021 році ФОП [PERSON] на підстави заяви [PERSON] виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 12.08.2021 відомості про право власності [PERSON] на вказану земельну ділянку внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно: реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2433646323230, відомості про речове право №43494645. При цьому зазначено, що країною громадянства [PERSON] є Республіка Білорусь. Згідно з інформацією УДМС України в Запорізькій області від 25.03.2024 встановлено, що відносно [PERSON] будь-яка інформація щодо перебування у громадянстві України, отримання паспорту громадянина України, посвідок на проживання для іноземців та осіб без громадянства - відсутня. Таким чином, [PERSON] отримав означену земельну ділянку сільськогосподарського призначення у порядку спадкування саме як іноземець та, у порушення вимог ч.4 ст. 81 Земельного кодексу України, не відчужив її протягом року. Позивач просить суд про припинення права приватної власності на земельні ділянки відповідача та їх конфіскації на користь держави. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач належним чином, через оголошення був тричі повідомлений про час, дату та місце судового засідання, до суду не з`явився клопотань та заяв не надав. Вислухавши сторону позивача, вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави (ст.14 Конституції України). Відповідно до ст.19 ЗК землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, одною з яких є землі сільськогосподарського призначення. Землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей (ч.1 ст.22 ЗК). Частина 5 цієї норми передбачає, що набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог статті 130 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.130 ЗК набувати право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення можуть: а) громадяни України; б) юридичні особи України, створені і зареєстровані за законодавством України, учасниками (акціонерами, членами) яких є лише громадяни України та/або держава, та/або територіальні громади; в) територіальні громади; г) держава. Відповідно до ч.2 ст.81 ЗК іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Тобто, згідно із ч.3 ст.81 Земельного кодексу України іноземці та особи без громадянств; можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини друге цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на які розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в прийняття спадщини. Підставою припинення права власності на земельну ділянку відповідно до п. «д», «е» ч.1 ст.140 ЗК є конфіскація за рішенням суду, невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.32 ЗК станом на 09.08.2004 року, на день отримання [PERSON] . Державних актів на право приватної власності на земельні ділянки, лише громадянам України - членам фермерських господарств передавались безоплатно у приватну власність надані їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. Згідно ч.1 ст.145 ЗК, станом на день виникнення права власності відповідача на земельні ділянки, передбачено, що якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може перебувати в її власності, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. Частиною 2 ст.145 ЗК, станом на день виникнення права власності відповідача на земельні ділянки визначено, що у випадках, коли земельна ділянка цією особою протягом встановленого строку не відчужена, така ділянка підлягає примусовому відчуженню за рішенням суду. Відповідно до ч.4 ст.145 ЗК на час винесення рішення позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. Враховуючи зазначене суд приходить до висновку, [PERSON] , не маючи громадянства України, тривалий час є власником земель сільськогосподарського призначення, що суперечить нормам Земельного кодексу України. Крім того, відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судовий збір, при подачі позову сплачений у розмірі 2 422,40 грн., суд вважає слід відшкодувати на користь позивача, стягнувши зазначені кошти з відповідача відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved