Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-16 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до суду із заявою та просить: встановити особу - [PERSON] , яка народилась [INFO] у м.Астрахань Ленінського району, РСФСР, згідно зі свідоцтвом про народження [NUMBER] виданого 27.12.1979 року Ленінським ЗАГС м.Астрахань, актовий запис №1478, яка проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , для отримання паспорта громадянина України; встановити факт її постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 та станом на 13.11.1991. Заява мотивована тим, що вона будучу неповнолітньою проживала разом із батьком на території України на час оголошення незалежності. Батько заявниці є громадянином України, а тому заявник вважає що має право на отримання паспорту громадянина України. В судовому засіданні заявник та її представник підтримали заявлені вимоги. Представник зацікавленої особи, Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області в особі Корюківського відділу УДМС України в судовому засіданні заперечила проти задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту проживання заявника в неповнолітньому віці на території України станом на 24.08.1991 та 13.11.1991, оскільки відсутні будь-які докази що стосуються постійного проживання [PERSON] на той момент на території нашої держави. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, свідка, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне заяву задовольнити за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , уродженка м.Астрахань Ленінського району РСФСР, батьками заявника є: батько [PERSON] , мати [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] виданим 27 грудня 1979 року Ленінським ЗАГС м. Астрахань, яке заповнено на російській мові. (а.с. 6). Одразу після народження заявника батьки разом з нею переїхали з м.Астрахань Росія до м.Конотоп Сумської області Україна, де проживали до вересня 1986 року, а потім переїхали до с.Ларинівка, Новгород-Сіверського району, Чернігівської області де проживали до серпня 1988 року, потім переїхали до с.Вирівка, Конотопського району Сумської області де проживали до 1991 року, потім переїхали до м.Конотоп Сумської області де проживали до 1995 року, і переїхали до с. Чорнотичі Сосницького району Чернігівської області, де батьки постійно залишились проживати, а заявник з 2003 року по 2023 року проживала в с. Полісся Корюківського району, що підтверджується довідкою № 15-11/7/167 від 27.09.2023 Сосницької селищної ради Корюківського району Чернігівської області. (а.с. 13). Для отримання паспорта громадянина України заявник звернулась до Корюківського відділу УДМС у Чернігівській області, де надала свідоцтво про народження заповнене на російській мові та його нотаріально посвідчений переклад на українську мову, а також надала копію паспорта громадянина України свого батька. Але виявилось, що згідно перекладу її свідоцтва про народження на українську мову прізвище вказано « [PERSON] » а батьком заявника є « [PERSON] », а у паспорті громадянина України батька заявника прізвище вказано як « [PERSON] », що підтверджується паспортом громадянина України № [NUMBER] виданий 20.09.2023, органом 7422. (а.с. 8). Рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 04.01.2024 (справа №736/2580/23) було встановлено факт, що заявник, [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Астрахань Ленінського району, РСФСР, є рідною донькою [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Попівка Конотопського району Сумської області. Рішення суду набрало законної сили. (а.с. 9-10). Для отримання паспорта громадянина України заявник повторно звернулась до Корюківського сектору УДМС у Чернігівській області з письмовою заявою про отримання паспорта громадянина України однак отримала від Корюківського сектору УДМС у Чернігівській області письмову відмову у якій заявнику пропонують звернутись до суду із заявою про встановлення особи, бо у неї відсутній паспорт громадянина України, а також пропонують встановити факт постійного проживання заявника у неповнолітньому віці на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року (а.с. 14-15). Відповідно до ч. 1 ст. 3, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи чи інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право за захист свого цивільвного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтверджують наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №3 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого прядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення та якщо встановлення факту не пов`язується наступним вирішенням спору про право. Аналіз вищезазначених норм свідчить, що суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема, постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути, зокрема, заяви про встановлення таких фактів постійного проживання на території України станом до 24 серпня 1991 року. Згідно з п.п. "а" п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» паспорт громадянина України відноситься до документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, і оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру. Частиною 1 ст. 4 вказаного Закону передбачено, що Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 зазначеного Закону ідентифікація особи встановлення особи шляхом порівняння наданих даних (параметрів), у тому числі біометричних, з наявною інформацією про особу в реєстрах, картотеках, базах даних тощо. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» розпорядник Реєстру - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів. Пунктом 1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 року №360, визначено, що Державна міграційна служба України є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів. Постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 року №302 затверджено Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України (далі - Порядок № 302). У пунктах 38-40 Порядку №302 передбачено, що після прийняття до розгляду заяви-анкети та доданих до неї документів працівник територіального підрозділу Державної міграційної служби України здійснює заходи з ідентифікації особи, на ім`я якої оформляється паспорт. Ідентифікація особи здійснюється на підставі даних, отриманих з баз даних Реєстру. Ідентифікація особи, на ім`я якої оформляється паспорт і стосовно якої відсутня інформація в базах даних Реєстру, здійснюється відповідно до наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій. У виключних випадках за результатами перевірок, за якими особу не ідентифіковано, проводиться процедура встановлення особи (пункт 43 Порядку № 302). Зокрема, цим пунктом встановлено, що у разі неподання особою, яка досягла 18-річного віку, документів з фотокартками проводиться процедура встановлення особи шляхом надсилання запитів щодо перевірки документів та інформації, зазначеної заявником у письмовому зверненні,зокрема до Міністерства внутрішніх справ. Національної поліції. Міністерства юстиції України, органів Державної фіскальної служби, навчальних закладів, військових частин, військових комісаріатів, установ виконання покарань, для отримання інформації з наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, \~ \~ \~ \~установ та організацій, у тому числі фотокартки особи, яка дасть змогу ідентифікувати особу. В процесі перевірки береться до уваги вся інформація, яку повідомив заявник. Одночасно проводиться перевірка за даними обліку територіальних органів та територіальних підрозділів \~ \~ \~ \~Державної міграційної служби. Перевірка стосовно осіб, які проживають на тимчасово окупованій території України проводиться, зокрема, за даними Державного реєстру виборців шляхом надсилання запитів до відповідних відділів ведення Державного реєстру виборців. Крім того, у виключних випадках за відсутності фотокартки особи та за результатами перевірок, за якими особу не ідентифіковано, з метою встановлення особи проводиться опитування родичів, сусідів, які були зазначені у письмовому зверненні. За результатами їх свідчень складається акт \~ \~ \~ \~встановлення особи за формою, встановленою МВС. Строк проведення процедури встановлення особи не повинен перевищувати двох місяців. Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» якщо особу не буде ідентифіковано, проводиться процедура встановлення особи, строк якої не перевищує двох місяців. У разі неможливості встановити особу протягом зазначеного строку особа встановлюється за рішенням суду про встановлення факту, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України. До завершення процедури встановлення особи, прийняття відповідного рішення суду документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, не видаються. Враховуючи вищевикладені норми законодавства, заявник має право на встановлення відповідного факту, що має юридичне значення у порядку, визначеному абз. 2 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.09.2020 року у справі №366/474/19. Статтею 4 Конституції України встановлено, що в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом. Питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано Законом України "Про громадянство України", Указом Президента України від 27.03.2001 року № 215/2001 "Питаня організації виконання Закону України "Про громадянство України", яким затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про громадянство України», громадянство України - правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках. Громадянин України - особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України з міжнародними договорами України. Реєстрація громадянства України - внесення запису про набуття особою громадянства України, спеціально уповноваженим на те органом у відповідні облікові документи. Виконання функцій спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань громадянства Указом Президента України покладено на Державну міграційну службу України та її територіальні органи. Відповідно до п.п.1,2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянам України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України» особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або підчас їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням. Відповідно до п.7, п.44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року №215, встановлено, що громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійної проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року. У разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Отже, заявник має право на встановлення факту постійного проживання у неповнолітньому віці на території України станом на 24.08.1991 та станом на 13.11.1991. Зазначені юридичні факти підтверджуються наступними доказами. Згідно свідоцтва про народження [NUMBER] виданим 27.12.1979 року Ленінським ЗАГС м.Астрахань на російській мові з нотаріально посвідченим його перекладом на українську мову, заявник [PERSON] , [INFO] , місце народження місто Астрахань, район Ленінський, республіка РСФСР, про що в книзі реєстрації актів про народження 1979 року жовтня місяця 1 числа складено запис за №1478 [INFO] батьками є: батько [PERSON] , мати [PERSON] . Батько заявника є громадянином України, 20.09.2023 органом 7422 йому виданий паспорта громадянина України № [NUMBER] , де він вказаний як [PERSON] , [INFO] , уродженець села Попівка, Конотопського району, Сумської області. Рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 04.01.2024 року (справа №736/2580/23) було встановлено факт, що заявник, [PERSON] , [INFO] , уродженка м.Астрахань Ленінського району, РСФСР, є рідною донькою [PERSON] , [INFO] , уродженця с.Попівка, Конотопського району Сумської області. З мотивувальної частини даного судового рішення, яке набрало законної сили, вбачається, що суд прийшов до висновку, що одразу після народження заявника батьки разом з нею прибули на постійне проживання на територію України, поселились і проживали в м.Конотоп Сумської області до вересня 1986 року, з вересня 1986 року по серпень 1988 року в с.Ларинівка, Новгород-Сіверського району, Чернігівської області, з серпня 1988 року по 1991 рік в с.Вирівка, Конотопського району, Сумської області, з 1991 року по 1995 рік у м.Конотоп, Сумської області, з 1995 року по 2003 рік у с.Чорнотичі, Сосницького району, Чернігівської області, де батьки постійно залишились проживати, а заявник з 2003 року по 2023 року проживала в с.Полісся Корюківського району Чернігівської області, таким чином заявник з 80-х років минулого століття постійно проживає на території України. Згідно акту опитування сусідів здійсненого головою кварткому №44 [PERSON] , заявник дійсно проживала за адресою [ADDRESS] з 1991 року по 1995 рік. Згідно довідки Сосницької селищної ради №01-288 від 25.09.2023 року, заявник дійсно проживала в [ADDRESS] з 1995 по 2003 рік, без реєстрації. Згідно довідки Сосницької селищної ради №15-11/7/167 від 27.09.2023 року, заявник дійсно не зареєстрована, а фактично проживає [ADDRESS] з 2003 року по теперішній час. Листом № 01-21/817 від 30.08.2024 Новгород-Сіверська міська рада Чернігівської області повідомила на запит суду , що [PERSON] [INFO] дійсно навчалась у Ларинівській неповній середній школі у період з 1986 по 1988 рік, про що свідчить запис в Алфавітній книзі Ларинівської неповної середньої школи № 1. Так само відділ освіти Попівської сільської ради Конотопського району Сумської області листом від 05.09.2024 № 01-35/738 повідомив суд про те, що [PERSON] [INFO] дійсно навчалася протягом 1988-1991 років у Шевченківській середній школі. Свідок [PERSON] під час судового засідання вказала, що заявниця є її падчеркою і вони разом однією сім`єю із батьком заявника та заявником проживали в 1984 році в м. Конотоп, Сумської області, з 1986 року в с. Ларинівка, Новгород-Сіверського району Чернігівської області, з 1988 року в с. Вирівка (Шевченкове) Конотопського району, Сумської області, з 1991 по 1995 в м. Конотоп, Сумської області, а 1995 року вони живуть в с. Чорнотичі, колишнього Сосницького району, чернігівської області. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що належними та допустимими доказами підтверджено той факт, що [PERSON] станом на день оголошення незалежності України та на день набрання чинності Законом України «Про громадянство» дійсно проживала на території України, оскільки, як вказують докази була неповнолітньою, відвідувала у 1991 році школу на території України, проживала разом із батьком, який отримав громадянство України, як особа, що проживала на її території станом на 24.08.1991 та 13.11.1991, а отже суд вважає, що вимога заявника про встановлення факту проживання [PERSON] на території України станом на вказані дати є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Так само, суд вважає, що належними доказами підтверджено особу заявника, і якщо в позасудовому порядку ідентифікувати її виявилось за неможливе, суд вважає за необхідне у порядку, передбаченому абз. 2 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» встановити особу [PERSON] , яка родилась [INFO] у м.Астрахань, Ленінського району, РСФСР. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Таким чином, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що заява є обґрунтованою і підлягає задоволенню, так як даний факт має юридичне значення для заявника, оскільки необхідний для отримання паспорта громадянина України. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, судові витрати не відшкодовуються. На підставі вище викладеного,

Outcome: approved