Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб, зареєстрований із [PERSON] 10 січня 1999 року Ремчицькою сільською радою Сарненського району Рівненської області, актовий запис №2. Крім цього, позивач просить визначити місце проживання неповнолітньої дитини : [PERSON] , [INFO] , із позивачем. В обґрунтування заявлених вимог позивачем в позовній заяві вказано, що сторони по справі перебувають між собою у шлюбі, зареєстрованому 10 січня 1999 року Ремчицькою сільською радою Сарненського районного суду Рівненської області, про що зроблено актовий запис №2. Від шлюбу сторони мають двох дітей : [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до змісту позовної заяви - подружні стосунки не склались в силу різних поглядів на сімейне життя, права та обов`язки чоловіка та дружини, а також несумісності характерів. Позивач вказує, що стосунки подружжям припинені, жоден із них не зацікавлений у збереженні сім`ї, сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Вказані обставини стали підставою для звернення позивача із цим позовом до суду. Крім цього, позивач вказує, що неповнолітня дитина сторін по справі - дочка [PERSON] , проживає із батьком та перебуває на його утриманні. Позивач зазначає, що оскільки саме він піклується про розвиток дитини, матеріально забезпечує дитину, слід залишити дитину на виховання батькові. Позивачем в судове засідання подано письмову заяву, якою заявлені позовні вимоги підтримано. Відповідач у судове засідання також подала письмову заяву, відповідно до якої остання заявлені позивачем вимоги визнала повністю. Представник третьої особи, органу опіки та піклування Сарненської міської ради, залученої до участі у цій справі за ініціативою суду, у судове засідання не з`явилась, подала письмову заяву, відповідно до якої просила здійснювати розгляд справи у відсутності представника. Сторонами та представником третьої особи були заявлені клопотання про розгляд справи у їх відсутність, які судом задоволені. Інших клопотань сторонами заявлено не було. Правовідносини між сторонами виникли із сімейних відносин, пов`язаних із розірванням шлюбу та визначенням місця проживання неповнолітньої дитини. Вказані правовідносини регулюються нормами СК України. Згідно із ст.110 СК України - позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Факт реєстрації шлюбу між сторонами по справі доводиться наявним в матеріалах справи свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 10 січня 1999 року, згідно із яким вказаного числа Ремчицькою сільською радою Сарненського району Рівненської області, зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що зроблено актовий запис №2. Відповідно до ст.112 СК України - суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, інші обставини життя подружжя. Із позовної заяви встановлено, що між подружжям систематично виникали непорозуміння на побутовому грунті, через що сімейні стосунки припинені, шлюб існує формально. Згідно із ст.111 СК України - суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Подружжя має двох дітей : [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , одна із яких неповнолітня, що встановлено судом із змісту позовної заяви та підтверджується наданими суду копіями свідоцтв про народження цих дітей (відповідно, серії [NUMBER] від 21 січня 2000 року та серії [NUMBER] від 08 жовтня 2007 року), однак, жодна із сторін не виявила бажання до примирення. Крім цього, частиною 2 статті 112 СК України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, враховуючи наведене вище, зазначені позивачем у позовній заяві обставини, тривалість часу, протягом якого у подружжя існують непорозуміння (згідно із змістом позовної заяви - сторони не підтримують стосунки та проживають окремо з лютого 2020 року), а також з урахуванням відсутності бажання до примирення як у позивача, так і у відповідача - суд вважає, що надання сторонам строку на примирення є недоцільним, а тому позов [PERSON] в частині розірвання шлюбу підлягає до задоволення. Крім цього, позивач просить залишити неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , на виховання батькові, [PERSON] . В ході судового провадження встановлено, що сторони по справі є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Позивачем заявлено вимогу щодо залишення дитини на виховання одному із батьків. Суд вважає, що позивачем заявлено позовну вимогу, не у спосіб, визначений законом, адже, виховання та утримання неповнолітньої дитини, відповідно до ст.ст.150-151 СК України, є обов`язком, а не правом обох батьків цієї дитини, через що вказані правовідносини не потребують судового захисту. Чинний Сімейний кодекс України містить поняття можливого спору щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини з одним із батьків. Відповідно до ч.1 ст.161 СК України - якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Позивач зазначав, що дитина проживає із ним та перебуває на його утриманні. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем суду надано лише копію свідоцтва про народження дитини, інших доказів, які б могли вплинути на визначення місця проживання дитини сторін по справі (щодо розміру доходів позивача та відповідача, стану здоров`я дитини, доказів, що свідчать про особисту прихильність дитини та стан здоров`я її батьків, наявність або відсутність у них шкідливих звичок, що можуть негативно вплинути на розвиток та здоров`я дитини) суду надано не було. Крім цього, із змісту ст.161 СК України вбачається, що місце проживання неповнолітньої дитини визначається судом виключно в разі наявності спору між батьками. Відповідно до заяви відповідача та фактичних обставин справи, встановлених судом - сторони тривалий час проживають окремо, місце проживання дитини подружжям визначено в добровільному порядку, оскільки дочка [PERSON] тривалий час проживає разом із батьком, отже, спір між сторонами з цього приводу відсутній. Також слід зауважити, що згідно із приписами ст.160 СК України - місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Судом встановлено, що неповнолітня дитина сторін по справі - [PERSON] , [INFO] , а тому на час звернення позивача із цим позовом до суду досягла 16 річного віку, через що, відповідно до ч.3 ст.160 СК України питання визначення місця її проживання з одним із батьків вирішується не судом, а самою дитиною. Таким чином, вимога позивача про визначення місця проживання неповнолітньої дочки [PERSON] із ним, не підлягає до задоволення. Враховуючи наведене, позов [PERSON] підлягає до задоволення частково. На підставі наведеного, ст.ст. 105, 110-112, 161 СК України,

Outcome: partial