Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-15 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідачів про виключення запису про право власності з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. В обґрунтування позовних вимог зокрема вказує, що 27 грудня 2022 року Лисянським районним судом було частково задоволено позовні вимоги за позовом [PERSON] до Лисянської центральної районної лікарні, [PERSON] , [PERSON] , заступника головного лікаря з медичної частини Лисянської центральної районної лікарні Кордона Анатолія Марковича, третя особа, державний нотаріус Лисянської державної нотаріальної контори Любчич Федір Іванович, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Рішенням суду було визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що видане Лисянською державною нотаріальною конторою 23.08.2019 року на ім`я [PERSON] , на підставі нікчемного заповіту [PERSON] , посвідченого заступником головного лікаря з медичної частини Лисянської центральної районної лікарні 15.02.2018 року, та яке стосується земельної ділянки загальною площею 3,5983 га, кадастровий номер 7122883000:02:001:0300, що розташована в адміністративних межах Дібрівської сільської ради, Лисянського району, Черкаської області. Також, визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що видане Лисянською державною нотаріальною конторою 23.08.2019 року на ім`я [PERSON] на підставі нікчемного заповіту [PERSON] , посвідченого заступником головного лікаря з медичної частини Лисянської центральної районної лікарні 15 лютого 2018 року, та яке стосується земельної ділянки загальною площею 1,7911 га, кадастровий номер 7122886800:03:001:0597, що розташована в адміністративних межах Смільчинської сільської ради, Лисянського району Черкаської області. Рішенням Черкаського апеляційного суду рішення Лисянського районного суду залишено без змін. Під час розгляду апеляційним судом апеляційної скарги, [PERSON] та [PERSON] було вчинено поділ двох земельних ділянок, правовстановлюючі документи яких, скасовано у судовому порядку. [PERSON] вчинено поділ земельної ділянки з кадастровим номером 7122886800:03:001:0597. У результаті поділу утворилося дві земельні ділянки з кадастровим номером 7122886800:03:001:0262, загальною площею 1,8955 га, земельна ділянка з кадастровим номером 7122886800:03:001:0263 загальною площею 0,8956 га. Також, [PERSON] вчинено поділ земельної ділянки з кадастровим номером "122883000:02:001:0300. У результаті поділу утворилося дві земельні ділянки з кадастровим номером 7122883000:02:001:0339, загальною площею 1,7991 га та земельна ділянка з кадастровим номером 7122883000:02:001:0338 загальною площею 1.7992 га. Головним управлінням Держгеокадастру у Черкаській області було надано відповідь на адвокатський запит № 1 від 24.07.2023 року, щодо надання інформації про поділ двох ділянок, свідоцтва на які були визнані недійсними Лисянським районним судом. У відповідності до їх відповіді дійсно [PERSON] та [PERSON] були поділені ділянки у рівних частинах, що підтверджується технічними документаціями. Отже, сторонами вживаються дії щодо неможливості виконання рішення суду, ще на стадії судового розгляду. Поділ земельних ділянок, призводить до утруднення виконання рішення Лисянського районного суду у справі № 700/1203/19 від 27.12.2022 року, оскільки земельні ділянки з кадастровими номерами, свідоцтва на які визнано не дійсними уже відсутні. З викладених підстав просить виключити запис про право власності на розділені земельні ділянки за відповідачами. Скориставшись правом на зменшення позовних вимог, представник позивача 24 липня 2024 року у зв`язку з відчуженням однієї з спірних ділянок зменшив позовні вимоги. З урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просить суд виключити запис про право власності (номер запису про право з державному реєстрі прав 49674320), що посвідчує право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 7122886800:03:001:0262, загальною площею 0,8955 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що утворилася у результаті поділу земельної ділянки з кадастровим номером, 7122886800:03:001:0567, свідоцтво про право на спадщину на яку, було визнано недійсним рішенням Лисянського районного суду у справі № 700/1203/19 від 27.12.2023 року. Виключити запис про право власності (номер запису про право з державному реєстрі прав 49674654), що посвідчує право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 7122886800:03:001:0263, загальною площею 0,8956 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що утворилася у результаті поділу земельної ділянки з кадастровим номером, 7122886800:03:001:0567, свідоцтво про право на спадщину на яку, було визнано недійсним рішенням Лисянського районного суду у справі № 700/1203/19 від 27.12.2023 року. Представник відповідача надав відзив на позов в якому зокрема вказав, що позивачем обрано не належним спосіб захисту його порушеного права, що з урахуванням практики касаційного суду є окремою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] змінені позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити зокрема пояснивши, що відповідачі не виконують рішення суду, заповіт визнано нікчемним, а тому спірні земельні ділянки мають повернутись до дійсного спадкоємця за законом першої черги. Представник відповідачів [PERSON] просив відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту. Вислухавши учасників судового розгляду, розглянувши матеріали справи, встановивши обставини справи та відповідні до них правовідносини, суд виходить з наступного. Рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 27 грудня 2022 року, що набрало законної сили 23 травня 2023 року, визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що видане Лисянською державною нотаріальною конторою 23.08.2019 на ім`я [PERSON] на підставі нікчемного заповіту [PERSON] , посвідченого заступником головного лікаря з медичної частини Лисянської центральної районної лікарні 15 лютого 2018 року, та яке стосується земельної ділянки загальною площею 3,5983 га, кадастровий номер: 7122883000:02:001:0300, що розташована в адміністративних межах Дібрівської сільської ради Лисянського району Черкаської області. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що видане Лисянською державною нотаріальною конторою 23.08.2019 на ім`я [PERSON] на підставі нікчемного заповіту [PERSON] , посвідченого заступником головного лікаря з медичної частини Лисянської центральної районної лікарні 15 лютого 2018 року, та яке стосується земельної ділянки загальною площею 1,7911 га, кадастровий номер: 7122886800:03:001:0597, що розташована в адміністративних межах Смільчинецької сільської ради Лисянського району Черкаської області. Вказаним рішення суду також встановлено, що позивач є сином [PERSON] , який помер [INFO] у с. Дібрівка Лисянського району Черкаської області. Заступником головного лікаря з медичної частини Лисянської центральної районної лікарні [PERSON] 15.02.2018 року було посвідчено заповіт [PERSON] , який в цей час перебував на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні Лисянської центральної районної лікарні. На випадок своєї смерті [PERSON] заповів належну йому земельну ділянку площею\~3,5983 га, кадастровий номер: 7122883000:02:001:0300, що розташована в адмінмежах Дібрівської сільської ради [PERSON] та земельну ділянку площею 1,7911 га, кадастровий номер: 7122886800:03:001:0597, що розташована в адмінмежах Смільчинецької сільської ради [PERSON] .\~ Вказаний заповіт був зареєстрований у Спадковому реєстрі за № 62038410. У тексті спірного заповіту вказано, що він до підписання прочитаний у голос заповідачем [PERSON] , власноручно підписаний ним, особу заповідача встановлено, дієздатність його перевірено. Після смерті [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті батька звернувся позивач [PERSON] . Зазначена заява подана до Лисянської державної нотаріальної контори 16.07.2019. Між тим, 07.05.2019 відповідачі [PERSON] та [PERSON] подали до Лисянської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за заповітом, що був складений [PERSON] 15.02.2018. Державним нотаріусом Лисянської державної нотаріальної контори Любчичем Ф.І. 23.08.2019 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом відповідачам [PERSON] та [PERSON] . Оскільки при складанні оспорюваного заповіту від 15.02.2018 та його посвідченні не було дотримано процедури, регламентованої ЦК України, Законом України «Про нотаріат», указаний заповіт є нікчемним в силу імперативних приписів статті 1257 ЦК України, а видані на підставі нього свідоцтва визнані судом недійсними. З листа\~Головного управління\~Держгеокадастру у\~Черкаській області\~від 31\~липня 2023\~року №29-23-0.2-4051/2-23\~вбачається,\~що земельна\~ділянка площею\~3,5983\~га з\~кадастровим номером\~22883000:02:001:0300,\~яка знаходиться\~у власності\~гр.\~ [PERSON] в\~адміністративних межах\~Дібрівської сільської\~ради, відповідно до «Технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки» загальною площею 3,5983 га гр. [PERSON] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за адресою: Черкаська область Звенигородський район, адміністративні межі Лисянської селищної ради розробленої ФОП [PERSON] була поділена на дві ділянки з присвоєними кадастровими номерами 7122883000:02:001:0339 та 7122883000:02:001:0338. Земельна ділянка\~площею 1,7911\~га з\~кадастровим номером:\~22886800:03:001:0597,\~яка знаходиться\~у власності\~гр.\~ [PERSON] в адміністративних межах Смільчинецької сільської ради відповідно до «Технічної документації із землеустрою, щодо поділу земельної ділянки загальною площею 1,7911 га гр. [PERSON] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за адресою: Черкаська область, Звенигородський район, адміністративні межі Лисянської селищної ради», розробленої ФОП [PERSON] була поділена на дві ділянки з присвоєними кадастровими номерами 7122886800:03:001:0262 та 22886800:032:001:0263. [PERSON] земельні ділянки з присвоєними кадастровими номерами 7122883000:02:001:0339 та 7122883000:02:001:0338 згідно договорів дарування від 02 лютого 2024 року подарував [PERSON] . За таких обставин, предметом спору у даній справі є виключення запису про право власності з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на земельні ділянки, які утворились внаслідок поділу основної ділянки з кадастровими номерами 7122886800:03:001:0262 та 22886800:032:001:0263 за [PERSON] . За змістом\~статті 15\~ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини другої статті 16\~цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно\~ст. 152 ЗК України\~власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав;в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ)відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених\~законом, способів. Частиною першою статті 81\~ЦПК України визначено, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За нормами ст. ст.\~2,\~4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державній реєстрації прав підлягають: право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб(емфітевзис),\~інші речові права відповідно до закону. Частина 3 ст. 26 Закону визначає, що відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених\~пунктом 1\~частини сьомої статті 37 цього Закону. Відповідно до статті 204\~ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена\~законом\~або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Разом із тим Велика Палата Верховного Суду в справі № 145/2047/16 констатувала, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 29 листопада 2023 року в справі № 513/879/19 зазначила, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є підставою для внесення відомостей (записів) про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; після початку відображення таких відомостей (записів) у цьому реєстрі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вичерпують свою дію (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 152)). Тому належним способом захисту прав орендодавця, який у цих спірних правовідносинах вважає, що зареєстроване право оренди у орендаря відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. Відповідно до пункту 9 частини першої\~статті 27 Закону № 1952-IVсудове\~рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача (див. близький за змістом підхід щодо інших правовідносин у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.14)). Крім того, за усталеною практикою Верховного Суду речове право на земельну ділянку може бути скасовано державним реєстратором на підставі рішення суду про усунення перешкод власнику в користуванні даною земельною ділянкою шляхом її повернення власнику. З встановлених обставин справи та системного аналізу норм законодавства вбачається, що позивач має право на спірні земельні ділянки як спадкоємець за законом першої черги і з урахуванням рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 27 грудня 2022 року, належним способом захисту його прав буде визнання прав власності та витребування майна з чужого незаконного володіння. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19, від 02 лютого 2021 року у справі №925/642/19, від 22 червня 2021 року у справі №200/606/18). Виходячи з викладеного та

Outcome: dismissed