Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-11 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Приватне акціонерне товариство «СГ Надія Нова» (далі - ПАТ «СГ Надія Нова», позивач) звернулося до суду з позовом до[PERSON] (далі - [PERSON] , відповідач), в якому просило - стягнути з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «СГ Надія Нова» виплаченого відшкодування в сумі 828 579,52 та судові витрати. Рух справи 02.04.2024 позовна заява надійшла до Кіровоградського районного суду та розподілена судді Квітці О.О.. 02.05.2024 ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження по цивільній справі (суддя Квітка О.О.). 28.05.2024 ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та призначена справа до судового розгляду. Безпосередньо розгляд справи по суті суд здійснив у засіданні 12.09.2024. Позиція позивача В обґрунтування позову зазначено, що 31.10.2014 на території Кіровоградського району Кіровоградської області сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю автомобіля DAEWOO Lanos та автомобіля КАМАЗ - 55102 під керуванням [PERSON] . Вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 03.07.2019 по справі №390/1336/15-к (провадження №1-кп/390/1/19) [PERSON] визнано винним у вчиненні вищезазначеної ДТП, який на момент ДТП перебував у трудових відносинах з ПрАТ «СГ НАДІЯ НОВА» - власника автомобіля КАМАЗ 55102, реєстраційний номер [NUMBER] . Внаслідок вказаних подій до ПрАТ «СГ НАДІЯ НОВА», як цивільного відповідача, заявлено позови про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 21.02.2022 у справі № 390/386/20 на підставі ч. 1 ст. 1172 та ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України з ПрАТ «СГ НАДІЯ НОВА» стягнуто: на користь [PERSON] - 136 402,65 грн шкоди, пов`язаної з лікуванням [PERSON] ; на користь [PERSON] - 342 692,00 грн моральної шкоди, завданої ДТП; на користь неповнолітнього [PERSON] , в інтересах якого діяла [PERSON] - 142 692,00 грн моральної шкоди, завданої ДТП; на користь [PERSON] - 4 600 грн судових витрат, пов`язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги та на користь держави стягнуто судовий збір у розмірі - 6 217,87 грн. Ухвалою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 21.06.2022 у справі № 390/424/21 затверджено мирову угоду сторін, згідно з якої ПрАТ «СГ НАДІЯ НОВА» зобов`язалось сплатити позивачу - [PERSON] на відшкодування матеріальної шкоди 5 000 грн та 190 000 грн моральної шкоди. А також, стягнуто з ПрАТ «СГ НАДІЯ НОВА» на користь держави судовий збір в розмірі 975,00 грн. Під час нарахувань та виплат ПрАТ «СГ НАДІЯ НОВА» керувалось нормами Податкового кодексу України, які стосуються оподаткування податком на доходи фізичних осіб доходу у вигляді неустойки (штрафів, пені), при відшкодуванні матеріальної або немайнової (моральної) шкоди. З урахуванням наведених вимог податкового законодавства розмір відшкодування, виплаченого ПрАТ «СГ НАДІЯ НОВА» за рішенням суду по справі № 390/386/20, склав 632 604,52 грн. Розмір відшкодування, виплаченого ПрАТ «СГ НАДІЯ НОВА» за рішенням суду по справі № 390/424/21 склав 195 975,00 грн. На підставі судових рішень ПрАТ «СГ НАДІЯ НОВА» відшкодовано потерпілим матеріальну та моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, що вчинене [PERSON] , з урахуванням судових витрат, на загальну суму 828 579,52 грн. У зв`язку із цим ПрАТ «СГ НАДІЯ НОВА» має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, тому звернулася із вказаним позовом Представник позивача - адвокат Бурмака С.А. в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Звернув увагу суду, що до відносин, які виникли необхідно застосовувати вимоги Цивільного кодексу України, а не Кодексу законів про працю. Як приклад провів аналогію із справами про відшкодування шкоди винуватцем ДТП страховим компаніям. Тому просив не застосовувати строк позовної давності у цьому випадку. Позиція відповідача Представник відповідача - адвокат Бабков О.О. подав до суду заперечення, в яких, зокрема, зазначив, на момент ДТП [PERSON] перебував у трудових відносинах з ПрАТ «СГ НАДІЯ НОВА» та виконував роботу відповідно до посадової інструкції - водія. Юридична особа, яка відшкодувала збиток, нанесений його працівником під час виконання трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору або цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до зазначеного працівника - фактичного винуватця завданого збитку - у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. За збиток, заподіяний підприємству під час виконання трудових обов`язків, працівники, з вини яких його заподіяно, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямого дійсного збитку, але не більше ніж їхній середній місячний заробіток. Матеріальну відповідальність понад середній місячний заробіток допускають лише у випадках, визначених у законодавстві ст. 132 КЗпП. Працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі збитку, заподіяного з їхньої вини підприємству, перелічено в ст. 134 КЗпП. Зокрема, це можливо, якщо між працівником і підприємством згідно зі ст. 1351 КЗпП укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей (з водієм такий договір не укладають, оскільки цю посаду не внесено в Перелік № 447/24). Якщо підприємство має право стягнути з водія збиток у повному обсязі, який перевищує розмір його середньомісячного заробітку, звертається з позовом до суду за місцем проживання водія ст. 136 КЗпП. Строк позовної давності для подання такого позову становить 1 (один) рік від дня виявлення заподіяного збитку ст. 233 КЗпП. Тому вважає, що позовні вимоги ПрАТ «СГ НАДІЯ НОВА» до [PERSON] є незаконними необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню (а.с.76-78). Обставини справи, зміст спірних правовідносин Судом встановлено, що рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 21 лютого 2022 року у справі № 390/386/20 частково задоволено позов [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON] , [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «СГ НАДІЯ НОВА», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] , Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Стягнуто: з Приватного акціонерного товариства «СГ НАДІЯ НОВА» на користь [PERSON] , [INFO] , 136 402, 65 грн відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням [PERSON] ; з Приватного акціонерного товариства «СГ НАДІЯ НОВА» на користь [PERSON] , [INFO] , 342 692,00 грн відшкодування моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою; з Приватного акціонерного товариства «СГ НАДІЯ НОВА» на користь неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , в інтересах якого діє [PERSON] , 142 692,00 грн відшкодування моральної шкоди, завданої дорожньо - транспортною пригодою (а.с. 13-25). На виконання вказаного рішення у справі № 390/386/20 ПАТ «СГ НАДІЯ НОВА» нараховано та виплачено згідно з платіжного доручення № 651 від 14.06.2022 на користь [PERSON] 136 402,65 грн матеріальної шкоди; на користь [PERSON] нараховано 342 692,00 грн, з яких: їй виплачено 280 937,06 грн моральної шкоди (платіжне доручення № 649 від 14.06.2022), утримано в рахунок ПДФО 57 004,56 грн (платіжне доручення № 656 від 14.06.2022) та 4 750,38 грн військового збору (платіжне доручення № 654 від 14.06.2022); на користь [PERSON] , в інтересах неповнолітнього [PERSON] , нараховано 142 692,00 грн моральної шкоди, з яких їй перераховано 119 938,06 грн (платіжне доручення № 650 від 14.06.2022), утримано в рахунок бюджету ПДФО 21 004,56 грн (платіжне доручення № 655 від 14.06.2022) та 1 750,38 грн військового збору (платіжне доручення № 653 від 14.06.2022); на користь [PERSON] судові витрати, пов`язані з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги у розмірі 4 600 грн (платіжне доручення № 652 від 14.06.2022) та сплачено судовий збір у розмірі 6 217,87 грн (платіжне доручення № 631 від 14.06.2022) (а.с. 27-35). На виконання ухвали Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 21.06.2022 по справі № 390/424/21 про затвердження мирової угоди ПрАТ «СГ НАДІЯ НОВА» на користь [PERSON] сплачено: 5 000 грн матеріальної шкоди (платіжне доручення № 784 від 14.07.2022); нараховано 190 000 грн моральної шкоди, з яких: їй виплачено 158 020,00 грн (платіжне доручення № 785 від 14.07.2022), утримано в рахунок бюджету ПДФО 29 520,00 грн (платіжне доручення № 787 від 14.07.2022) та 2 460 грн військового збору (платіжне доручення № 786 від 14.07.2022), сплачено судовий збір в розмірі 975,00 грн (платіжне доручення №788 від 14.07.2022 (а.с. 36-42). Релевантні джерела права та висновки Верховного Суду Згідно із частиною першою статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини). Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються також до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. За змістом частини першої статті 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю. Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (стаття 4 КЗпП України). Відповідно до частин першої та другої статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: 1) порушення працівником покладених на нього трудових обов`язків; 2) нанесення прямої дійсної шкоди; 3) вина в діях або бездіяльності працівника; 4) прямий причинний зв`язок між протиправною та винною дією чи бездіяльністю працівника та шкодою, яка настала. Статтею 134 КЗпП України передбачено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; 3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; 4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; 5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; 6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків; 7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків; 8) службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу; 9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством. Як роз`яснено в пунктах 4, 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», за правилами статті 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, з вини яких її заподіяно, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, крім випадків, коли законодавством вона передбачена у більшому, ніж цей заробіток, розмірі. Якщо межі матеріальної відповідальності були визначені в укладеному з працівником контракті, вона покладається на нього відповідно до умов контракту. Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати. Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою. Відповідно до статті 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Оцінка доказів та висновки суду Отже, відшкодування шкоди заподіяної працівником підприємству врегульовано нормами КЗпП України, а не нормами ЦК України, що узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 11 грудня 2019 року у справі № 463/4040/15-ц (провадження № 61-23441св18). Відповідно до частин першої та другої статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: 1) порушення працівником покладених на нього трудових обов`язків; 2) нанесення прямої дійсної шкоди; 3) вина в діях або бездіяльності працівника; 4) прямий причинний зв`язок між протиправною та винною дією чи бездіяльністю працівника та шкодою, яка настала. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Наведене узгоджується із висновками, зробленими Верховним Судом у постанові від 21 жовтня 2021 року у справі № 760/15085/18. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову у зв`язку із тим, що пройшов річний строк, встановлений статтею 233 КЗпП України. Щодо цієї позиції представника відповідача, суд виходить із наступних міркувань. Вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 03.07.2019 у справі №390/1336/15, набрав чинності після перегляду Кропивницьким апеляційним судом 18.02.2020. Позовні вимоги потерпілих у вказаній справі вирішені рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 21.02.2022. Вказане рішення набрало законної сили 04.04.2022. Згідно із п. 1 Прикінцевих положень КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19» визначено, що з 12 березня 2020 року до 03 квітня 2020 року на усій території України установлено карантин. Надалі постановами Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 року № 239, від 22 квітня 2020 року № 291, від 20 травня 2020 року № 392, від 17 червня 2020 року № 500, від 22 липня 2020 року № 641 карантин продовжувався, відповідно, до 24 квітня, до 11 травня, до 22 червня, до 31 липня, до 31 серпня 2020 року на усій території України. Постановою Кабінету Міністрів України «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 27 червня 2023 р. № 651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. З цієї дати необхідно рахувати річний строк, встановлений статтею 233 КЗпП України. Позов подано 02.04.2024, а тому позивачем не пропущено строк, встановлений ст. 233 КЗпП України. Зважаючи на викладене, позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Розподіл судових витрат Вирішуючи питання щодо судових витрат суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, що відповідає вимогам ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved