Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-22 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, а саме просить суд встановити факт, що, вона та [PERSON] , який помер [INFO] , проживали однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу в період часу з 1998 року до 05.03.2024 року. В обґрунтування заяви зазначає, що вона проживала разом з [PERSON] як дружина та чоловік, шлюб між ними не був зареєстрований. Вели спільне господарство та мали сумісний бюджет. Крім того, були пов`язані спільним побутом і мали взаємні права та обов`язки подружжя. Здійснювали спільні витрати на придбання майна в інтересах сім`ї, разом проводили дозвілля та відпочинок. Шлюб з померлим вони не реєстрували, оскільки в цьому не було потреби, а в подальшому чоловік почав хворіти і змушена була його лікувати та доглядати. 30 липня 2024 року, заявник звернулась до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка але отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що вона не надала документів, які підтверджують родинні відносини та інших відносин зі спадкодавцем, тому нотаріусом було роз`яснено її право звернутися до суду, порядок та особливості спадкування в даному випадку. Для прийняття спадщини, що залишилася після смерті її чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] їй необхідно встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. У судовому засіданні заявниця [PERSON] заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Заінтересована особа - [PERSON] проти вимог заяви не заперечував та зазначив, що [PERSON] є його батьком, за життя вони разом з мамою [PERSON] проживали однією сім`єю. Заінтересована особа - Приватний нотаріус Сергеєва А.В. у судове засідання не з`явилася, надіславши на адресу суду листу про розгляд справи без її участі так, як нотаріуси не є заінтересованими особами і не повинні залучатися до участі у справі. Частиною третьою статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи. Заслухавши учасників судового процесу, свідків, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Частиною третьою статті 294 ЦПК України передбачено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. При розгляді справи судом встановлено, що [INFO] у віці 74 років помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 05.03.2024 року. Згідно копії Пенсійного посвідчення № [NUMBER] Серії [NUMBER] від 09.03.2017 року [PERSON] призначена пенсія за віком інвалідність 2 групи, загальне захворювання. Згідно Договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві особистої власності від 24.03.1981 року [PERSON] , згідно рішення Фастівського міськвиконкому № 71 від 16.03.1981 року, було надано земельну ділянку по [ADDRESS] , площею 600 кв.м. Згідно технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] 18.07.2007 року виготовлено КП Фастівське бюро технічної інвентаризації, власником є [PERSON] , житловий будинок зареєстровано в МБТІ 24.02.1989 р, реєстрова книга № 68. Ст.7753. Згідно копії паспорта громадянина України Серії [NUMBER] виданого на ім`я [PERSON] , [INFO] . Фастівським МРВ ГУМВС України в Київській області від 26 вересня 1997 року [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 21 квітня 1999 року [PERSON] народився [INFO] про що зроблено відповідний запис за № 123. Батьками зазначено: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Відповідно до копії акту обстеження матеріально-побутових умов від 19 квітня 2024 року, складеного комісією у складі голови комітету самоорганізації населення мікрорайону Кадлубиця Скурської Л.М., голови вуличного комітету [PERSON] останні встановили, що [PERSON] та [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] з 1999 року і по даний час у приватному будинку, який належить по праву власності [PERSON] , який був пенсіонером, інвалідом 2 групи загального захворювання, і догляд здійснювала його дружина [PERSON] та син [PERSON] вони вели спільне господарство. [INFO] [PERSON] помер після тривалої хвороби. Постановою приватного нотаріуса Фастівського районного нотаріального округу Сергеєвою А.В. від 30.07.2024 року [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] у зв`язку з не закінченням шестимісячного строку з часу відкриття спадщини. На підтвердження проведення поховання [PERSON] , заявницею долучено до заяви копії Дозволу на поховання та Свідоцтво про поховання від 06.03.2024 року. Накладна № 8 від 06.03.2024 року ФОП [PERSON] про сплату за поминальне меню та товарний чек від 05.03.2024 року про оплату ФОП [PERSON] . Бюро ритуальних послуг «[INFO]». Також, в судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] , [PERSON] , які зазначили, що дійсно [PERSON] та [PERSON] проживали разом однією сім`єю, у них народився спільний син, вели господарство, разом були на різного роду святкуваннях. За приписами статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Частиною першою статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно зі статтею 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. За вимогами пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Слід зазначити, що інститут фактичних шлюбних відносин введений у національне законодавство Сімейним кодексом України і закріплений, зокрема, у статті 74 СК України. Згідно з положеннями частин першої, другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частин другої, четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто: наявність спільних витрат; спільний бюджет; спільне харчування; купівля майна для спільного користування; участь у витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Тривалість спільного проживання чоловіка та жінки, як ознака наявності сім`ї, на законодавчому рівні не визначена. Водночас, строк спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу має бути достатнім для того, щоб стверджувати, що між чоловіком та жінкою склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну сімейне життя, вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини», Суд визначив, що поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші сімейні de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» наголошено, що при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. За змістом статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно з пунктом 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки відносини між подружжям мають, насамперед, глибоко особистий характер, то й правовому регулюванню особистих немайнових відносин у сімейному праві надається особливе значення. Суспільні зв`язки, що складаються в сім`ї, є глибоко особистими, багато в чому інтимними і ґрунтуються на почуттях любові та взаємної прихильності. В Сімейному кодексі України, порівняно з КЗпШС, збільшена кількість норм, які регулюють особисті немайнові відносини подружжя. Проте велика кількість особистих відносин між подружжям знаходиться поза сферою правового регулювання. В силу своєї делікатності та інтимності вони не піддаються зовнішньому впливу, що вказує на їх особливий характер. До особистих немайнових прав подружжя СК України відносить ті, які є найбільш важливими та на які можна впливати нормами сімейного права. Це право на материнство та батьківство; право на повагу до своєї індивідуальності; право на духовний розвиток; право на зміну прізвища; право на розподіл обов`язків та спільне вирішення питань життя сім`ї; право на особисту свободу. Загальними засадами регулювання особистих немайнових відносин між подружжям згідно зі ст. 7 СК України є здійснення їх з урахуванням права на таємницю особистого життя подружжя, права кожного з них на особисту свободу та неприпустимість свавільного втручання в сімейне життя; відсутність привілеїв чи обмежень кожного із подружжя за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, етнічного та соціального походження, матеріального стану, місця проживання, за мовними та іншими ознаками; здійснення прав та обов`язків кожним із подружжя на рівних засадах. Цей принцип базується на загальних положеннях ст. 24 Конституції України й означає право кожного з подружжя на особисту свободу; спільне вирішення питань материнства, батьківства, виховання й освіти дітей, інших питань життя сім`ї; право кожного з подружжя на повагу до своєї індивідуальності; обов`язок подружжя щодо побудови сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, спільної турботи про матеріальне забезпечення сім`ї та розвиток дітей. Відтак, суд зазначає, що первісним чинником з метою визначення, чи перебувають особи у відносинах, тотожних загальновизнаному поняттю сім`ї, є встановлення наявності у осіб спільних особистих немайнових прав та обов`язків - врегульованих нормами сімейного права відносин стосовно особистих немайнових благ та інтересів осіб, які перебувають у шлюбі. Верховний Суд у Постанові від 30 жовтня 2019 року в справі № 643/6799/17 роз`яснив, що для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини. Таким чином, з наведеного положення випливає головна ознака подружніх відносин: наявність факту спільного проживання, ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї. Аналогічний правовий висновок міститься й у постанові Верховного Суду України № 6-148цс12 від 12 грудня 2012 року, яка має враховуватися судами загальної юрисдикції при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин (частина 4 статті 263 ЦПК України). З огляду на наведене, системний аналіз наявних у справі доказів, відсутність заперечень з боку заінтересованої особи, дозволяє суду дійти висновку, що заявниця, на виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України, надала суду належні і допустимі докази на підтвердження факту проживання однією сім`єю разом із [PERSON] у період з 01.01.2004 року 05.03.2024 року, якими довела наявність спільного побуту та проживання, тобто відносин, що за своєю суттю відповідають відносинам, притаманним подружжю. Відтак, суд вважає встановленим, що у період з 01.01.2004 року по 05.03.2024 року до дня смерті, [PERSON] та [PERSON] , проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, оскільки у цей період вони жили разом, вели спільний побут, мали взаємні права та обов`язки, притаманні подружжю, та не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Обставин, які б давали підстави сумніватись у такому висновку, судом не встановлено. Встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу має для заявниці юридичне значення, оскільки відсутність документів про родинний зв`язок із спадкодавцем унеможливлює оформлення нею спадщини, тому звернення до суду є правомірним. Вирішення цього питання в іншому порядку, окрім судового, є неможливим. Враховуючи вищенаведене, інтереси заявниці, відсутність спору та інших шляхів захисту прав [PERSON] , суд вважає необхідним задовольнити вимоги заявниці у повному обсязі. Згідно з частиною сьомою статті 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved