Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-17 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] \~звернулася до\~Верховинського районного\~суду Івано-Франківської\~області з\~позовною заявою (в\~електронній формі\~через електронний\~кабінет) до [PERSON] про розірвання шлюбу, відновлення дошлюбного прізвища, стягнення аліментів. Підставою звернення до суду з даним позовом є те, що сторони зареєстрували шлюб 18.08.2022 року, про що Чечелівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Дніпрі Південного-Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Дніпро) зроблено відповідний актовий запис №822. Під час перебування у шлюбі в сторін народився син - [PERSON] , [INFO] . Позивач стверджує, що з часом почуття любові, поваги та розуміння між ними згасли, вони неодноразово намагались зберегти сім`ю та жити заради дитини, однак їм це не вдалось, що призвело до остаточного припинення шлюбних відносин у лютому 2024 року. Враховуючи, що вони з відповідачем не проживають однією сім`єю, не ведуть спільного господарства, не підтримують сімейні відносини, як подружжя, подальше спільне життя зі збереженням шлюбу буде суперечити інтересам кожного з них. Дитина [PERSON] з народження і зараз проживає з позивачем, яка не працює повноцінно, оскільки постійно перебуває з дитиною та доглядає за нею. Дохід складається з соціальної допомоги по народженню дитини, ситуативного підробітку та допомоги родичів. Дитина потребує витрат на харчування, одяг та гігієнічні засоби, занять з розвитку, плавання, підготовки до дитячого садка, щорічного відпочинку, оздоровлення та періодичного медичного обстеження тощо. Таким чином, позивач не може самостійно фінансово забезпечити належний та достатній рівень утримання, піклування, фізичного розвитку та здоров`я дитини. На утриманні відповідача непрацездатні особи не перебувають, він працездатний, за станом здоров`я інвалідності немає, має достатні можливості сплачувати аліменти на утримання дитини. Крім того, позивач просить після розлучення повернути дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Ухвалою суду від 20.08.2024 року відкрито провадження в справі та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. \~ \~ \~ \~Позивач у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, вказавши про підтримання позовних вимог (а.с.18). \~ \~ \~ \~Відповідач у судове засідання не з`явився, подав до суду через електронну пошту заяву, підписану його електронним цифровим підписом, про розгляд справи за його відсутності, в якій вказав, що не заперечує щодо розірвання шлюбу (а.с.20). \~ \~ \~ \~Такі дії не суперечать вимогам\~ст.211 ЦПК України, згідно з якою учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У ч. 2 ст. 247 ЦПК України закріплено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи вищевказане, вивчивши матеріали даної справи, суд приходить до такого висновку. Право на звернення до суду закріплено у\~Конституції України, відповідно до ст. 124 якої юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.\~\~ У ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16\~ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Реалізуючи передбачене ст.64 Конституції України\~право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Згідно з вимогами ст. ст.77,81\~ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Як вбачається з матеріалів справи, спір виник з приводу сімейних відносин щодо припинення шлюбу. Встановлено,\~що сторони\~зареєстрували шлюб\~18.08.2022\~року,\~про що\~складено актовий\~запис №\~822Чечелівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) (а.с. 4). Під час перебування у шлюбі в сторін народився син: [PERSON] , [INFO] (а.с.3 зворот). Згідно зі ст.112\~Сімейного Кодексу (далі - СК) України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За змістом ст.55\~СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносини, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч.3,4 ст. 56 СК). Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу, оскільки шлюб носить формальний характер. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. На підставі наведеного, з урахуванням особливого характеру сімейних відносин та їх об`єктивну недоступність для оточуючих, беручи до уваги, що позивач та відповідач не бажають зберегти їх сім`ю, суд не може покласти на них обов`язок збереження сім`ї при наявності категоричного заперечення цього. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до ст.\~113\~СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Тому за бажанням позивача суд їй відновлює дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Щодо стягнення аліментів на утримання дитини слід зазначити, що, розглядаючи дану позовну вимогу в цій цивільній справі, суд керується принципом забезпечення найкращих інтересів дитини, який визначений у п. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Україною 27.02.1991 року. Цією нормою передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Так, положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права. Згідно з ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних обов`язків, що закріплений у ч.2 ст.51 Конституції України та в ст.180 СК України. У ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до роз`яснень, що надані у п. 17 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~3\~від 15.05.2006\~р.\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справ щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. У ч. 3 ст.\~181\~СК України передбачено, що за рішенням суду\~кошти на\~утримання дитини\~(аліменти)\~присуджуються у\~частці від\~доходу її\~матері,\~батька або\~у твердій\~грошовій сумі\~за вибором\~того з\~батьків або\~інших законних\~представників дитини,\~разом з\~яким проживає\~дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно зі\~ст.\~183\~СК України\~частка заробітку\~(доходу)\~матері,\~батька,\~яка буде\~стягуватися як\~аліменти на\~дитину,\~визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Обставини, які суд повинен врахувати при визначенні розміру аліментів, передбачені ч. 1\~ст. 182 СК України. Ці обставини стосуються як дитини, так і платника аліментів: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За змістом ч. 2 зазначеної статті розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. \~ \~ \~ \~Зі змісту ч.5 ст.183 СК України вбачається, що мінімальний розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини становить заробітку (доходу) платника аліментів. Крім того, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Верховний Суд у постанові від 11.03.2020 року по справі №759/10277/18 зазначив, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів і ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Тобто Верховний Суд уважає, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. Зважаючи на вищевказане, враховуючи, що \~заявлена вимога про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, це мінімальний розмір аліментів , то суд вважає за необхідне задоволити цю позовну вимогу. Такий розмір аліментів не є надмірним та є необхідним для забезпечення гармонійного розвитку і розумних потреб дитини, оскільки аліменти - це платіж, спрямований саме на утримання дитини, який повинен бути достатнім для цього. Разом з тим, він повинен бути співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання, яке є в обох із батьків і має бути рівним та покликаний захистити інтереси дитини в коштах у розмірі необхідному для її життєдіяльності, збереження достойного рівня життя, який мала дитина до виникнення спору про стягнення аліментів, і який необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. У ч. 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з ст.\~123\~ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Оскільки позивач звернулася до суду з вимогами 05.08.2024 року, тому з 06.08.2024 року слід присудити стягнення аліментів і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, відповідно до ч.1 ст.264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. В ст. 430 ЦПК України закріплено, що суд допускає негайне виконання рішень у справі про стягнення аліментів у межах суми платежів за 1 місяць. Враховуючи вищевказані вимоги законодавства, суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення у межах суми платежів за 1 місяць. У ст. 265 ЦПК України закріплено, що у рішенні суду зазначаються розподіл судових витрат. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до\~ст. 141 ЦПК України. Оскільки, позивач при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів на дитину звільнена від сплати судового збору на підставі\~ст.5 Закону України «Про судовий збір», то, враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 1211,20 гривень судового збору. Судові витрати за позовною вимогою про розірвання шлюбу за клопотання позивача залишаються за нею (а.с.3). На підставі наведеного,

Outcome: approved