Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-16 00:00:00

1.Описова частина. В лютому 2020 р. перший заступник керівника Київської місцевої прокуратури № 7 в інтересах держави в особі Київської міської ради та Подільської РДА у м.Києві звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просить скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] , оформлену записом, вчиненим 29.12.2017 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловського Т.В. за № 39062178 про право власності, на квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1454267180385). 1.1. Стислий виклад позиції. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірне майно - квартира [ADDRESS] незаконно вибуло з власності Київської міської ради на підставі підробленого рішення суду. Фактично позов прокурора спрямований на відновлення порушення інтересів держави та права комунальної власності на спірну квартиру, оскільки позовні вимоги стосуються скасування державної реєстрації права власності на квартиру. Зокрема встановлено, що між Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) (далі - Управління) та акціонерним товариством холдингова компанія «Київміськбуд» (далі - Замовник) укладено інвестиційний договір № 176/1-11 від 01.04.2011 «Про фінансування та завершення виконання робіт з будівництва житлового будинку [ADDRESS] ». Згідно з п. 1.1. вказаного договору Замовник зобов`язаний забезпечити відповідно до проектно-кошторисної документації фінансування та завершення виконання робіт згідно з результатами проведеного тендеру від 16.02.2011 з будівництва житлового будинку [ADDRESS] та введення його в експлуатацію у встановлений строк. Пунктом 1.3. договору передбачено, що Управління здійснює фінансування будівництва 24 квартир у цьому будинку. Відповідно до акту № 115 від 15.11.2013, ПАТ «ХК «Київміськбуд» передало Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) 24 квартири в житловому будинку по [ADDRESS] , в тому числі і квартиру [ADDRESS] . Згідно акту прийому-передачі № 114 від 12.07.2017 Подільська районна державна адміністрація отримала від Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) квартиру [ADDRESS] , під службове житло для вирішення житлових питань працівників житлово-комунального господарства. Отже, Київська міська рада, яка є законним власником квартири [ADDRESS] , наділена правами володіння, користування та розпорядження щодо цього майна, розпорядилась квартирою та передала її для користування Подільській районній в місті Києві державній адміністрації. При цьому, такі права є непорушні та захищаються законом. У той же час встановлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Т.В. 29.12.2017 зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 74.3 кв.м (житлова площа 37 кв.м) за [PERSON] (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 39062178 від 29.12.2017). Підставою виникнення права власності у [PERSON] зазначено рішення Подільського районного суду м, Києва, б/н від 20.11.2015. З реєстраційної справи, яку вилучено під час досудового розслідування встановлено, що право власності на спірну квартиру приватним нотаріусом зареєстровано на підставі рішення Подільського районного суду м. Києва від 20.11.2015 по цивільній справі № 758/5953/15-ц за позовом [PERSON] до Київської міської ради про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] у зв`язку з втратою правовстановлюючого документа. Проте, Подільським районним судом м. Києва під № 758/5953/15-ц розглядалась цивільна справа за позовом [PERSON] до Київської міської ради про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] , у зв`язку втратою правовстановлюючого документу. Таким чином, Подільським районним судом м. Києва ухвалено рішення від 20.11.2015 у справі № 758/5953/15-ц за позовом [PERSON] щодо визнання права власності на квартиру [ADDRESS] . Натомість, справа № 758/5953/15-ц за позовом [PERSON] до Київської міської ради про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] у Подільському районному суді м. Києва не розглядалась, та рішення на її користь не ухвалювалось. Крім того, згідно висновку технічної експертизи документів № 8-4/1457 від 16.08.2018, відбитки гербової печатки на рішенні Подільського районного суду м. Києва по справі № 758/5953/15-ц від 20.11.2015, яке було подано [PERSON] під час реєстрації права власності на вказану квартиру нанесені не печаткою Подільського районного суду м. Києва. Указане свідчить, що рішення Подільського районного суду м. Києва від 20.11.2015, яке стало підставою для реєстрації права власності на спірну квартиру за [PERSON] , є підробленим. Таким чином, на підставі зазначеного судового рішення від 20.11.2015 та рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень від 29.12.20017 індексний номер 39062178 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Т.В. внесено відомості про набуття [PERSON] права власності на спірну квартиру. Таким чином, вищевказана реєстрація надає відповідачу право власності на спірне майно без дотримання встановленої законодавством процедури. З метою захисту порушеного права територіальної громади на спірне майно прокурор звернувся до суду з відповідним позовом про скасування рішення про державну реєстрацію. Ухвалою від 07.02.2020 р. відкрито провадження з призначенням розгляду справи в порядку загального позовного провадження. В лютому 2021 р. представником Подільської районної в місті Києві державної адміністрації подано пояснення, в яких зазначили, що позов вважають обґрунтованим та підтримують його в повному обсязі. Мотивуючи тим, що між Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) (далі - Управління) та акціонерним товариством холдингова компанія «Київміськбуд» (далі - Замовник) укладено інвестиційний договір № 176/1-11 від 01.04.2011 «Про фінансування та завершення виконання робіт з будівництва житлового будинку [ADDRESS] ». Згідно з п. 1.1. вказаного договору Замовник зобов`язаний забезпечити відповідно до проектно-кошторисної документації фінансування та завершення виконання робіт згідно з результатами проведеного тендеру від 16.02.2011 з будівництва житлового будинку [ADDRESS] та введення його в експлуатацію у встановлений строк. Пунктом 1.3. договору передбачено, що Управління здійснює фінансування будівництва 24 квартир у цьому будинку. Відповідно до акту № 115 від 15.11.2013, ПАТ «ХК «Київміськбуд» передало Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) 24 квартири в житловому будинку по [ADDRESS] , в тому числі і квартиру [ADDRESS] . Згідно акту прийому-передачі № 114 від 12.07.2017 Подільська районна державна адміністрація отримала від Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) квартиру [ADDRESS] , під службове житло для вирішення житлових питань працівників житлово-комунального господарства. Отже, квартира перебуває у комунальній власності та була передана до сфери управління Подільської районної у м. Києві державної адміністрації від 22.02.2018 № 106/25-72 приватизація спірної квартири не відбувалась. Згідно інформації Подільської районної в місті Києві державної адміністрації № 106-7192 від 10.09.2019 згідно даних інформаційної системи «Реєстр територіальної громади міста Києва» у квартирі [ADDRESS] зареєстровані особи відсутні. Відповідач зареєстрував право власності на спірну квартиру на підставі рішення Подільського районного суду м. Києві від 20.11.2015 р. № 758/5953/15-ц, але як вбачається з додатків до позовної заяви дане судове рішення є підробленим. Таким чином, всупереч інтересам та встановлених вимог законодавства спірна квартира вибула з комунальної власності, чим і порушила права територіальної громади міста Києва. Враховуючи те, що первинна реєстрація права власності на квартиру проведена на відповідача на підставі підробленого рішення суду, то рішення про державну реєстрацію та їх обтяжень на нерухоме майно, індексний номер 39062178 від 29.12.2017 підлягає скасуванню у судовому порядку. В підготовчому засіданні 10.08.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою від 25.04.2023 року зупинено провадження у даній цивільній справі № 758/1345/20 - до набрання законної сили судовим рішенням у кримінальній справі № 761/32159/19 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.190 ч.4, 358 ч.4 КК України, що перебуває в провадженні Шевченківського районного суду м.Києва. Постановою Київського апеляційного суду від 11.01.2024 р. ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 25.04.2023 р. скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою від 26.01.2024 року прийнято до розгляду та призначено судове засідання. В лютому 2024 року представником Київської міської ради подано клопотання про підтримку правої позиції Подільської окружної прокуратури, зазначають, що Київська міська рада підтримує правову позицію Подільської окружної прокуратури міста Києва в повному обсязі та просили проводити розгляд справ за їх відсутності. В травні 2024 року представником відповідача - адвокатом Орел Р.В. подана письмова промова, в якій просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, обґрунтовуючи тим, що надані до суду матеріали кримінального провадження є недопустимим доказом, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 78 ЦПУ України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що обраний позивачем спосіб захисту, а саме скасування державної реєстрації права власності [PERSON] оформлену записом, вчиненим 29.12.2017 р. приватним нотаріусом КМНО Змисловською Т.В., № 24252439 про право власності на квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 1454267180385), є не належний, що передбачає відмову у задоволенні позовних вимог. Згідно з п. 9 ч.1 ст. 27 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Отже, у разі задоволення віндикаційного позову рішення суду про витребування майна забезпечуватиме ефективне відновлення порушених прав власника, оскільки таке судове рішення є підставою для державної реєстрації права власності, тому задоволення вимог щодо скасування записів про право власності та зобов`язання поновити державну реєстрацію права власності за позивачами не є потрібним для захисту порушених прав позивачів. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12- 52гс20), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20). Велика Палата Верховного Суду також звертає увагу на те, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності підлягає державній реєстрації. Задоволення позовної вимоги про скасування державної реєстрації права власності суперечить зазначеній імперативній вимозі закону, оскільки виконання судового рішення призведе до прогалини в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в частині належності права власності на спірне майно. Отже, замість скасування неналежного запису про державну реєстрацію до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно має бути внесений належний запис про державну реєстрацію права власності позивача. Такий запис, як зазначено вище, вноситься на підставі судового рішення про задоволення віндикаційного позову. Отже обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позову. Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові. Зазначила, що підставами звернення до суду із вказаним позовом стали результати досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12018100070001004 від 13.03.2018, внесеними до ЄРДР відносно [PERSON] , за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч,4 ст.190 та ч.4 ст.358 КК України, під час якого виявлений факт незаконного вибуття з комунальної власності спірної квартири. На даний час досудове розслідування у к/п № 12018100070001004 від 13.03.2018 завершено і справа з обвинувальним актом направлена до Шевченківського районного суду м.Києва для розгляду по суті. Останнє судове засідання у справі № 761/32159/19, під головуванням судді Трубнікова А.В., було призначене на 03 вересня 2024 року. Досудовим розслідуванням встановлено, що [PERSON] отримала від невстановленої особи підроблений документ - рішення Подільського районного суду м.Києва у справі № 758/5953/15-ц від 20.11.2015 про визнання за нею права власності на квартиру [ADDRESS] , оскільки оригінал договору купівлі-продажу [PERSON] цієї квартири, зареєстрований 28.02.1997 за № 575 Товарною біржею «Українська біржа «Десятинна», нібито втрачений. Однак, згідно отриманого з Подільського районного суду м. Києва копії судового рішення у справі № 758/5953/15-ц від 20.11.2015 встановлено, що за вказаним номером розглянуто позов [PERSON] до Київської міської ради про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] у зв`язку із втратою правовстановлюючих документів. Цивільні справи за позовом [PERSON] до Київської міської ради про визнання права власності на спірну квартиру у Подільському районному суді м.Києва взагалі не розглядались і рішення на її користь не ухвалювались. Крім того, згідно висновку технічної експертизи документів № 8-4/1457 від 16.08.2018, відбитки гербової печатки на рішенні Подільського районного суду м.Києва від 20.11.2015 № 758/5953/15-ц, яке було подано [PERSON] під час реєстрації права власності на вказану квартиру, нанесені не печаткою Подільського районного суду м. Києва. В подальшому, 29.12.2017, перебуваючи в приміщенні приватного нотаріуса КМНО Замисловської Т.В. за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] умисно надала приватному нотаріусу завідомо підроблене рішення Подільського р/с м.Києва з метою реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] . На підставі зазначеного підробленого судового рішення приватним нотаріусом Змисловською Т.В., внесено відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] . Внаслідок зазначених дій відповідачка по справі набула право на майно шляхом обману, а територіальна Громада міста Києва втратила право власності на спірне майно - квартиру [ADDRESS] . Письмові докази на підтвердження вищевикладеного, здобуті в ході досудового розслідування, долучені до матеріалів цивільної справи і, в силу положень ст.ст.77, 78 ЦПК України, є належними та допустимими для судового розгляду справи за даним позовом і можуть бути враховані судом як докази, оскільки містять інформацію щодо предмета доказування у цивільному провадженні, незважаючи на те, що на момент розгляду цивільної справи вирок у кримінальній справі не ухвалений. 01.04.2011 між Головним управлінням житлового забезпечення КМДА та АТ «ХК «Київміськбуд» укладений інвестиційний договір № 176/1-11 «Про фінансування та завершення виконання робіт з будівництва житлового будинку [ADDRESS] ». Пунктом 1.3 Договору передбачено, що Управління житлового забезпечення КМДА здійснює фінансування будівництва 24 квартир у цьому будинку. 15.11.2013 ПАТ «ХК «Київміськбуд» по акту № 115 передало Департаменту будівництва та житлового забезпечення КМДА 24 квартири в побудованому будинку [ADDRESS] , в тому числі і квартиру [ADDRESS] . За актом прийому-передачу від 12.07.2017 № 114 Подільська РДА в м.Києва отримала від Департаменту спірну квартиру під службове житло для працівників житлово-комунального господарства. Однак, вказана спірна квартира - як службова житлова площа не надавалась, не приватизовувалась \лист відділу приватизації ПРДА від 22.02.2018 N° 106/25-72), в КП БТІ на праві власності не реєструвалась, зареєстровані особи в спірній квартирі відсутні. Таким чином, всупереч встановлених вимог законодавства відповідачка [PERSON] незаконно здійснила за собою реєстрацію права власності на спірну квартиру, яка з комунальної власності не вибувала, без наявності відповідного рішення Київської міської ради та підставі підробленого рішення суду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові. Представники відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову в повному обсязі та надали пояснення, аналогічні викладеним у відзиві обставинам. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. 2.Мотивувальна частина. 2.1.Фактичні обставини, встановлені судом щодо визнання спадщини відумерлою та витребування майна. Судом встановлено, що між Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) (далі - Управління) та акціонерним товариством холдингова компанія «Київміськбуд» (далі - Замовник) укладено інвестиційний договір № 176/1-11 від 01.04.2011 «Про фінансування та завершення виконання робіт з будівництва житлового будинку [ADDRESS] ». Згідно з п. 1.1. вказаного договору Замовник зобов`язаний забезпечити відповідно до проектно-кошторисної документації фінансування та завершення виконання робіт згідно з результатами проведеного тендеру від 16.02.2011 з будівництва житлового будинку [ADDRESS] та введення його в експлуатацію у встановлений строк. Пунктом 1.3. договору передбачено, що Управління здійснює фінансування будівництва 24 квартир у цьому будинку. Відповідно до акту № 115 від 15.11.2013, ПАТ «ХК «Київміськбуд» передало Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) 24 квартири в житловому будинку по [ADDRESS] , в тому числі і квартиру [ADDRESS] . Згідно акту прийому-передачі № 114 від 12.07.2017 Подільська районна державна адміністрація отримала від Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) квартиру [ADDRESS] , під службове житло для вирішення житлових питань працівників житлово-комунального господарства. Як вбачається з матеріалів справи, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Т.В. 29.12.2017 зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 74.3 кв.м (житлова площа 37 кв.м) за [PERSON] , рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 39062178 від 29.12.2017 р. Підставою виникнення права власності у [PERSON] є рішення Подільського районного суду м, Києва, б/н від 20.11.2015, видавник: Подільський районний суд м. Києва. Крім того, в матеріалах справи міститься рішення Подільського районного суду міста Києва від 20.11.2015 р. (справа № 758/5953/15-ц), за яким визнано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] , у зв`язку з втратою оригіналу договору купівлі-продажу цієї квартири, зареєстрованого 28.02.1997 року за № 575 Товарною біржею «Українська біржа «Десятинна». Згідно листа Київської місцевої прокуратури № 7 від 14.03.2018 р. № 77-1037 вбачається, що Київською місцевою прокуратурою № 7 здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 120181000700010004 від 13.03.2018 р. за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, щодо факту незаконного вибуття з комунальної власності територіальної громади міста Києва об`єкту нерухомості по [ADDRESS] , площею 74,3 кв.м. Крім того, з метою перевірки факту використання невстановленими особами підробленого судового рішення КМП №7 звернулась до Подільського районного суду м. Києва про надання належним чином завірену копію рішення від 20.11.2015 р. по справі № 758/5953/15-ц. Як встановлено, що згідно отриманого з Подільського районного суду м. Києва копії судового рішення у справі № 758/5953/15-ц від 20.11.2015 вбачається, що за вказаним номером розглянуто позов [PERSON] до Київської міської ради про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] у зв`язку із втратою правовстановлюючих документів. Цивільні справи за позовом [PERSON] до Київської міської ради про визнання права власності на спірну квартиру у Подільському районному суді м.Києва взагалі не розглядались і рішення на її користь не ухвалювались. Як вбачається з ЄРДР, що 13.08.2018 р. СВ Подільського УП ГУ НП в місті Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 120181000700010004 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, за фактом того, що невстановлені особи, використовуючи підроблені документи заволоділи квартирою [ADDRESS] , яку 12.07.2017 р. Подільська районна в місті Києві державна адміністрація отримала від Департаменту будівництва та житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації. В межах даного кримінального провадження 14.03.2018 р. СВ Подільського УП ГУ НП в місті Києві було розпочато досудове розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ст.358 ч.4 КК України, за матеріалами правоохоронних та контролюючих державних органів про виявлення фактів вчинення чи підготовки до вчинення кримінальних правопорушень, за фактом того, що невстановлені особи , використовуючи підроблене рішення Подільського районного суду м. Києва, заволоділи квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до висновку технічної експертизи документів № 8-4/1457 від 16.08.2018, відбитки гербової печатки на рішенні Подільського районного суду м. Києва по справі № 758/5953/15-ц від 20.11.2015, яке було подано [PERSON] під час реєстрації права власності на вказану квартиру нанесені не печаткою Подільського районного суду м. Києва. Указане свідчить, що рішення Подільського районного суду м. Києва від 20.11.2015, яке стало підставою для реєстрації права власності на спірну квартиру за [PERSON] , є підробленим. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 28.03.2018 р. (справа № 758/3229/18) накладено арешт на нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1454267180385, яка на праві власності належить [PERSON] . Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 19.07.2018 р. ухвалу слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 28 березня 2018 року, скасовано, постановлено нову ухвалу, якою накладено арешт на об`єкт нерухомості, а саме на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1454267180385, яка на праві власності належить [PERSON] , [INFO] , із забороною розпоряджатися та вчиняти будь-які інші дії щодо реєстрації (перереєстрації) права власності на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1454267180385, але без заборони користуватися зазначеною квартирою. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 31.01.2020 р., квартира [ADDRESS] , на праві власності належить [PERSON] , підстава виникнення права власності: рішення суду, серія та номер: б/н виданий 20.11.2015, видавник: Подільський районний суд м. Києва. Листом Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 27.02.2018 р. № 106-1952 повідомлено начальника Подільського УП ГУНП України в м. Києві Іщенка В.М. направлена заява про вчинення злочину щодо незаконного заволодіння злочинним шляхом квартирою [ADDRESS] . Згідно листа Подільської районної в місті Києві державної адміністрації відділом обліку та розподілу житлової площі від 20.02.2018 р. № 22 вбачається, що за актом прийому-передачу від 12.07.2017 № 114 Подільська РДА в м.Києва отримала від Департаменту спірну квартиру під службове житло для працівників житлово-комунального господарства, вказана спірна квартира [ADDRESS] , що у Подільському районі до числа службових житлових приміщень не включалась. Згідно листа від 22.02.2018 р. № 106/25-72 Подільської районної в місті Києві державної адміністрації відділом з питань майна комунальної власності вбачається, що квартира [ADDRESS] , що у Подільському районі не приватизовувалась. Згідно листа Комунального підприємства Киїівської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 17.08.2018 р. № 062/14-10212 вбачається, що згідно з даними реєстрових книг квартири [ADDRESS] , що у Подільському районі на праві власності не реєструвалась. Згідно листа Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 10.09.2019 № 106-7192 від 10.09.2019 зареєстровані особи в спірній квартирі [ADDRESS] , що у Подільському районі відсутні. Таким чином, первинна реєстрація права власності на квартиру проведена на відповідача на підставі підробленого рішення суду, то рішення про державну реєстрацію та їх обтяжень на нерухоме майно, індексний номер 39062178 від 29.12.2017 підлягає скасуванню. 2.2. Мотиви, з яких виходить суд при ухвалені рішення та застосовані норми права. Пунктом 3 ст. 131-1 Конституції України визначено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до норм ч. 1 ст. 24 Закону України «Про прокуратуру» право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору України, його першому заступнику та заступникам, керівникам регіональних та місцевих прокуратур, їх першим заступникам та заступникам. Згідно із ч. 4 ст. 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює, або неналежним здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття «інтерес держави». Таким чином, оскільки Київської міською радою не були вжиті заходи реагування для усунення порушень законодавства, у тому числі шляхом скасування рішення про державну реєстрацію, а інтереси держави залишились незахищеними Подільська окружна прокуратура м. Києва повідомила Київську міську раду про подачу позовної заяви до суду. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99 зазначив, що із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Як указує Верховний Суд у постанові від 08.02.2019 у справі № 915/20/18, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 зі справи N 806/1000/17). У контексті правовідносин у даній справі, інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які відносяться до їх компетенції, а також захист прав та свобод місцевого самоврядування, яке не носить загальнодержавного характеру, але направлене на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання. Органи місцевого самоврядування є рівними за статусом носіями державної влади, як і державні органи. Крім цього, як вказує Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.07.2022 у справі № 911/5201/19 за позовом заступника прокурора міста Києва в інтересах держави до Київської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Енерджі-ВМ", про визнання незаконним та скасування рішення, позов у справі «поданий в межах спору про право користування земельною ділянкою, у якому територіальна громада міста Києва є учасником цивільних відносин та стороною спору. Територіальна громада здійснює свої цивільні права та обов`язки через орган місцевого самоврядування в межах його компетенції, встановленої законом, - Київраду, замість якої й діє прокурор, а не в межах відносин, зазначених у статті 1 Закону N 963-IV». Наведені вище норми законодавства та Рішення Конституційного Суду України надають прокуророві право звертатися до суду з позовами про захист інтересів держави, обґрунтовуючи при цьому, в чому саме полягає таке порушення. Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрацій. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Статтею 331 ЦК України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Пунктом 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на час проведення реєстраційних дій, визначено, що загальними засадами державної реєстрації прав є, серед іншого, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 3 вказаного Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними, за умови якщо реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення (зокрема, реєстрація права власності на нерухоме майно в Бюро технічної інвентаризації). Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень. Державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації. Частиною 2 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що записи, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться у документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведено реєстраційні дії. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» одним з етапів проведення державної реєстрації прав є перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень. Згідно із ч. 1 ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншим нормативно-правовими актами. Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Пунктом 1 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 передбачено, що він визначає підстави і процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав. Відповідно до п. 40 Порядку № 1127 в редакції, чинній на час проведення реєстраційних дій, визначено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених ст. 27 Закону та цим Порядком. Пунктом 41 Порядку № 1127 визначено, що для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подається вичерпний перелік документів, в тому числі документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна та документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, не вимагається у разі, коли реєстрація такого документа здійснювалась в Єдиному реєстрі документів. У такому разі державний реєстратор відповідно до наданих заявником у відповідній заяві відомостей про реєстраційний номер документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, обов`язково перевіряє наявність реєстрації такого документа в Єдиному реєстрі документів, відсутність суперечностей між заявленими правами та відомостями, що містяться в цьому Реєстрі. Разом з тим, п. 3 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав заявником є власник, інший правонабувач, сторона правочину, у яких виникло, перейшло чи припинилося речове право, або уповноважені ним особи. Таким чином, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства. За змістом ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності із фактом його державної реєстрації. При дослідженні обставин існування в особи права власності, першочерговим є встановлення підстави, на якій особа набула це право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. Вказаної правової позиції дотримується Верховний Суд у своїх постановах, зокрема, від 24.01.2020 у справі № 910/10987/18 та від 07.10.2020 у справі № 920/728/18. Відповідно до ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. Отже, законодавством закріплено, що скасування державної реєстрації права власності можливе лише у випадку скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності За таких обставин суд дійшов висновку про наявність підстав скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] , оформлену записом, вчиненим 29.12.2017 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловського Т.В. ЗА № 39062178 про право власності на квартиру [ADDRESS] . (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1454267180385). Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Крім того, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003). 5. Висновки суду. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги Керівника Подільської окружної прокуратури міста Києва в інтересах Київської міської ради підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки є обґрунтованим та доведеними. 6. Судовий збір. Відповідно до ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, ухвалюючи рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами. У зв`язку з зазначеним вище, суд присуджує стягнути з відповідачки на користь Прокуратури міста Києва витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 102,0 грн, сплаченого при поданні позову. З урахуванням вищевикладеного, на підставі ст. ст. 11, 15, 16, 21, 182, 256, 257, 261,1277 ЦК України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Законом України «Про прокуратуру»,

Outcome: approved