Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-16 00:00:00

18.05.2021 [PERSON] подала до Турківського районного суду Львівської області позовну заяву до [PERSON] , в якій просить: 1. Визнати за нею [PERSON] та відповідачем [PERSON] , право спільної сумісної власності на житловий будинок, загальною площею 186,1 кв.м., житловою 59,3 кв.м, до яких відносяться гараж площею 22,50 кв.м. та господарська споруда площею 14,26 кв.м., позначені літ. «А», що розташовані по [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 747837646255 та на грошові кошти в сумі 7500,00 доларів США; 2. Визнати за нею [PERSON] право власності на 1/2 ідеальну частину житлового будинку, загальною площею 186,1 кв.м., житловою 59,3 кв.м, до яких відносяться гараж площею 22,50 кв.м. та господарська споруда площею 14,26 кв.м., позначені літ. «А», що на [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 747837646255; 3. Визнати за нею, [PERSON] , право власності на 1/2 ідеальну частину земельної ділянки, що на [ADDRESS] , загальною площею 0,1 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 4625510100:01:017:0017, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 504189646212; 4. Стягнути з [PERSON] на її користь 1/2 належних їй грошових коштів в сумі 3750,00 (три тисячі сімсот п`ятдесят) доларів США. Обставини,\~якими позивач\~обґрунтовує свої\~вимоги. 14.07.2007 між сторонами було укладено шлюб, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Турківського районного управління юстиції Львівської області. Від шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Оскільки відносини між сторонами у них не склалися, позивач подала позов про розірвання шлюбу (справа 458/260/21). За час перебування в шлюбі сторони вирішили спільно побудувати житловий будинок та господарські споруди, оскільки не мали власного житла. Відповідач запропонував побудувати житловий будинок на земельній ділянці, яка належала йому на праві власності так як його батько [PERSON] 05.11.2010 подарував земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1 га. В травні 2011 року сторони розпочали будівництво їхнього будинку, де спільно вкладали зароблені кошти. Завершили будівництво будинку в жовтні 2015 року та отримали свідоцтво про право власності на житловий будинок загальною площею 186,1 кв.м., житловою 59,3 кв.м., який складається з двох поверхів та цокольного поверху. До будинку також належать гараж площею 22,50 кв.м. та господарська споруда площею 14.26 кв.м., загальна площа споруд 36.76 кв.м., які вони будували в 2020 році, про що свідчить декларація від 06.02.2020 №ЛВ 1412003702 про готовність до експлуатації об`єкта. Крім того, перебуваючи в шлюбі, сторонами спільно були зароблені грошові кошти в сумі 7500,00 доларів США, які вони у 2020 році позичили батькові відповідача, які також є їхньою спільною власністю. У зв`язку з тим, що відповідач відмовляється добровільно переоформити частину будинку та господарських споруд на неї, а також віддати половину зароблених ними коштів, вона змушена звернутися до суду за захистом своїх прав та в інтересах дітей. Позиція відповідача, викладена у відзиві, запереченні на відповідь на відзив. Відповідач [PERSON] заперечив проти позову повністю, оскільки спірний будинок побудовано на земельній ділянці, яка була подарована відповідачу його батьком [PERSON] , а тому така є власністю відповідача. Житловий будинок був збудований за кошти його батька [PERSON] , оскільки їх з позивачем доходи не дозволяли таких витрат і спільних коштів вони не витрачали на будівництво будинку. Грошових коштів, які задекларувала позивач, відповідач немав, а тому вважає, що позивач внесла неправдиві відомості в Декларацію, щоб в подальшому їх стягнути з нього. Заяви, клопотання, процесуальні дії в справі. Суд своєю ухвалою від 10.06.2021 відстрочив [PERSON] сплату судового збору, відкрив провадження у справі, розгляд справи призначив за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання. 05.10.2021 відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву. Суд своєю ухвалою від 05.10.2021 відмовив у задоволенні заяви відповідача про відвід головуючого-судді Кшик О.І 21.10.2021 позивач [PERSON] подала до суду відповідь на відзив. Суд своєю ухвалою від 17.12.2021 відмовив у задоволенні заяви відповідача про відвід головуючого-судді Кшик О.І. 10.02.2022 відповідач [PERSON] подав до суду заперечення на відповідь на відзив. 10.02.2022 представник відповідача [PERSON] адвокат Миньо М.М. подав до суду клопотання про виклик свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Суд без виходу в нарадчу кімнату, шляхом ухвалення протокольної ухвали, яка занесена до протоколу судового засідання, на підставі ст. 69, 76, 91 ЦПК України задоволив клопотання сторін про виклик в судове засідання свідків. 22.02.2022 позивач [PERSON] подала до суду пояснення на заперечення відповідача. 30.05.2022 представник відповідача [PERSON] адвокат Миньо М.М. подав до суду клопотання про виклик свідків [PERSON] . Суд без виходу в нарадчу кімнату, шляхом ухвалення протокольної ухвали, яка занесена до протоколу судового засідання, на підставі ст. 69, 76, 91 ЦПК України задовольнив клопотання представника відповідача. Суд своєю ухвалою від 30.05.2022 закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті. Суд своєю ухвалою від 31.08.2022 зупинив провадження в справі до припинення перебування відповідача у складі Збройних Сил України. Суд своєю ухвалою від 01.04.2024 поновив провадження в справі, призначив судове засідання. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, 12.08.2024, 12.09.2024 через підсистему "Електронний суд" подала клопотання про розгляд справи без її участі, зазначила, що з 04.07.2024 припинив дію укладений нею договір про надання правової допомоги з адвокатом Ловінською С.С.. Просила долучити докази понесених витрат на послуги адвоката в сумі 21 792 грн. У судовому засіданні відповідач [PERSON] визнав позов в частині позовних вимог про визнання спільною сумісною власністю подружжя житлового будинку, гаражу, господарської споруди; визнання за позивачем права власності на ідеальну частку спірного житлового будинку, гаражу, господарської споруди та ідеальної частки спірної земельної ділянки, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Заперечив проти позову в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя грошових коштів в сумі 7500 доларів США та стягнення з нього на користь позивача половини суми цих коштів, а саме 3750 доларів США, оскільки в нього ніколи не було таких коштів, і він їх не позичав своєму батькові, як вказує позивач. Вважає, що позивач внесла недостовірні дані в Декларацію, про це йому нічого не було відомо, він не знав, що позивач декларується як державний службовець. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] адвокат Миньо М.М. підтримав позицію відповідача щодо часткового визнання позову. Зазначив, що враховуючи доходи сторін, вони не мали змоги мати кошти в сумі 7500 доларів США, такі кошти відповідач не мав у власності і не позичав їх своєму батькові. Позивач, вказуючи в Декларації про те, що ці кошти позичені третім особам, в той же час, у позові зазначила, що такі кошти знаходились в кабінеті відповідача, що в їх будинку. Витрати на правову допомогу заявлені позивачем вважає неспівмірними зі складністю справи, витраченим часом адвоката, у поданому акті виконаних робіт немає детального опису наданих послуг та кількості витраченого часу на кожну з наданих адвокатом послуг. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що позивач [PERSON] є її племінницею, вони спілкуються і з її слів їй відомо, що будівництво спірного житлового будинку здійснював дід позивача, матеріально допомагали сестра позивача, дядько [PERSON] . У відповідача були погані відносини з його батьками, вони не допомагали. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що її чоловік [PERSON] працював робочим на будівництві житлового будинку подружжя [PERSON] . З його слів їй відомо, що будівельні матеріали давали родичі позивача [PERSON] , плату за роботу давав дід позивача. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що позивач [PERSON] є його племінницею. Після одруження [PERSON] з відповідачем [PERSON] вони вирішили будувати житловий будинок, основну допомогу надавав дід [PERSON] , а він наймав працівників. Інколи на будівництві бачив відповідача [PERSON] . За будівельні матеріали платили дід і баба [PERSON] . У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що відповідач у справі є її сином, з яким вона завжди була в добрих відносинах. Спірний житловий будинок будувала вона та її покійний чоловік, оскільки [PERSON] та [PERSON] були бідними, не мали коштів. Вважає, що будинок належить їй, а щодо грошових коштів, то таких її син не позичав батькові, він не мав таких доходів. Не заперечила, що позивач, як і відповідач працювали, отримували заробітну плату. Фактичні обставини, які встановив суд, та зміст спірних правовідносин. 14.07.2007 Відділом реєстрації актів цивільного стану Турківського районного управління юстиції Львівської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис за №38, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 14.07.2007. Сторони у справі є батьками двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , виданого 25.10.2019 Турківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області) та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , виданого 09.07.2008 Відділом реєстрації актів цивільного стану Турківського районного управління юстиції Львівської області). Шлюб між сторонами розірвано рішенням Турківського районного суду Львівської області від 09.08.2021, яке набрало законної сили. Рішенням Турківського районного суду Львівської області від 09.12.2021 вирішено стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] щомісячно аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі 3000,00 грн (три тисячі гривень) щомісячно на кожну дитину, починаючи з 12.04.2021 і до досягнення дітьми повноліття. Як видно з копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12.10.2015, індексний номер 45508080 відповідачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок в [ADDRESS] загальною площею 186,1 кв.м. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 45508340 від 12.10.2015, номер запису про право власності 11566737, відповідачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок в [ADDRESS] загальною площею 186,1 кв.м. на земельній ділянці кадастровий номер 4625510100:01:017:0017, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1 га. Відповідно до технічного паспорта виготовленого 24.09.2015 на одноквартирний (садибний) житловий будинок, що розташований за адресою [ADDRESS] , приміщення до плану одноквартирного (садибного) житлового будинку складається з цокольного поверху: гаража площею 22.9 кв.м., господарської споруди площею 11,4 кв.м., господарської споруди площею 8,3 кв.м.; всього по 1-му поверсі: тамбур - 5,2 кв.м., прихожа - 16,1 кв.м., вітальня - 18,0 кв.м., кладова - 7,6 кв.м., кухня - 13,8 кв.м., кабінет - 8,1 кв.м., ванна - 2,7 кв.м., туалет 2,7 кв.м.; всього по 2-му поверсі: передпокій - 19,0 кв.м., спальня - 18,0 кв.м., гардеробна - 7,6 кв..м, спальня - 13,8 кв.м., спальня - 9,5 кв.м., туалет - 1,4 кв.м., а всього по будинку 186,1 кв.м. Відповідно до копії витягу від 12.04.2021 з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки кадастровий номер 4625510100:01:017:0017, площа земельної ділянки - 1000,00 кв.м., нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 56 687,07 грн. З Декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (щорічна) за період 2020 рік, декларант [PERSON] видно, члену сім`ї декларанта чоловіку [PERSON] на праві власності (100 % власності) належить житловий будинок загальною площею 186,1 кв.м. по [ADDRESS] ; дві земельні ділянки площею 1000 кв. м. кожна в м. Турка Львівської області; земельна ділянка площею 1000 кв.м. в с. Коритище, Турківського району Львівської області; заробітна плата [PERSON] 48\~338,00 грн; грошові активи 7500 доларів США; субсидія 18\~783,00 грн. Декларант [PERSON] задекларувала допомогу при народженні дитини в розмірі 12\~384,00\~грн. З декларації про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта зареєстрованої департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області 06.02.2020 №ЛВ 141200370 видно, про те, що замовником є [PERSON] ; інформація про об`єкт: будівництво гаражу та господарської споруди складається з одного поверху загальною площею 36,76 кв.м.; інформація про місце розташування об`єкта: Львівська область Турківський район м. Турка інше без вулиці, буд. без номеру. Відповідно до технічного паспорта виготовленого 03.09.2019 на будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою [ADDRESS] , приміщення будинку садибного типу складається з гаража площею 22.50 кв.м. та господарської споруди площею 14,26 кв.м. Згідно з довідкою №5-4 від 13.04.2021 виданої ФОП [PERSON] , інвентарна вартість індивідуального житлового будинку за адресою [ADDRESS] становить 487\~207,00 грн. Згідно з довідкою №5-6 від 13.04.2021 виданої ФОП [PERSON] , інвентарна вартість гаражу та господарської будівлі за адресою [ADDRESS] становить 34 560,00 грн. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 17883462 від 17.02.2014, номер запису про право власності 3700184, відповідачу [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка кадастровий номер 4625510100:01:017:0017, дата державної реєстрації земельної ділянки 14.07.2009, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1 га. Як видно з будинкової книги для прописки громадян, що проживають в [ADDRESS] , власником житлового будинку є [PERSON] , [INFO] . Разом з ним в житловому будинку зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . З відповіді Національного агенства з питань запобігання корупції на заяву [PERSON] від 20.07.2021 №б/н від 20.07.2021 видно, про те, що у зв`язку з відсутністю в наданій інформації фактичних даних, які можуть бути перевірені, про відображення у декларації, поданій [PERSON] за 2020 рік, недостовірних відомостей, які відрізняються від достовірних на вищевказану суму, питання щодо проведення повної перевірки декларації може бути вирішено після їх надання. З копії витягів з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування видно інформацію про нараховану заробітну плату (дохід, грошове забезпечення) [PERSON] за 2011 рік - 18\~937,74 грн, за 2014 рік - 10\~126,00 грн, за 2015 рік - 11 612,00 грн, за 2016 рік - 17\~262,00 грн, за 2018 рік - 40 953,00 грн, за 2019 рік - 50\~076.00 грн, за 2020 рік - 48 338,00 грн, за 2021 рік - 18 000,00\~грн. В матеріалах справи містяться копії рахунків, накладних, квитанцій про оплату за матеріали, товарно-транспортної накладної, накладної на відпуск лісопродукції, використані при будівництві будинку та господарських споруд на ім`я [PERSON] (а. с. 116-132). Як видно з копії зошита із записами про витрати на будівництво житлового будинку в [ADDRESS] такі витрати складаються з витрат на: виготовлення документації на підключення світла, встановлення лічильників, газ, фундамент, закупівлю дерева, обкладання цегли, вікна, штукатурку, опалення, гіпсокартон, профілі, сантехніку, ламінат, електрику, сходи, плитку, шпаклівку, двері, кухню, фарби на стіни (а.с. 146-165). В матеріалах справи містяться копії квитанцій до прибуткового касового ордера, товарно-транспортної накладної, договору на виконання робіт/про надання послуг ВАТ "Львівобленерго", китанцій та повідомлень ВАТ "Львівобленерго", акта виконаних ремонтних робіт підрядним способом, рахунків, накладних, товарних чеків про оплату за матеріали, накладної на відпуск лісопродукції, використані при будівництві будинку та господарських споруд на ім`я [PERSON] (а. с. 166-190). З Декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (щорічна) за період 2019 рік, декларант [PERSON] видно, члену сім`ї декларанта чоловіку [PERSON] на праві власності (100 % власності) належить житловий будинок загальною площею 186,1 кв.м. по [ADDRESS] ; дві земельні ділянки площею 1000 кв. м. кожна в м. Турка Львівської області; земельна ділянка площею 1000 кв.м. в с. Коритище, Турківського району Львівської області; заробітна плата [PERSON] 68 681,00 грн; заробітна плата [PERSON] 50076,00 грн; одноразова допомога при народженні дитини декларант [PERSON] - 14 448,00 грн; грошові активи 5900 доларів США. З відповіді директора гіпермаркету "Епіцентр К" м. Львів Шевчук Н.О. №13867 від 22.12.2021 на адвокатський запит від 26.11.2021 видно, про те, що згідно накладної Ррз/LV-0054540 від 03.04.2015 товар було оплачено на касі гіпермаркету готівковими коштами. Хто оплачував товар встановити не являється можливим, оскільки в накладній не вказано ПІБ покупця чи його контактні дані, а відеоматеріали з камер відеоспостереження за даний період не збереглися. При здійсненні покупки джерела походження коштів у покупців ними не перевірялись. Як видно з відповіді директора ТзОВ "Львівська ізоляція" Галаз Р.Л. №786-12/21 від 15.12.2021 на адвокатський запит від 26.11.2021, рахунок-фактура № СФ-0000119 від 16.01.2014 на загальну суму 1169,76 грн не є офіційним документом їхнього товариства. Рахунок-фактура був сформований як чорновий варіант для ознайомлення з ним ймовірного покупця. Відповідно до бази даних бухгалтерського обліку товариства по даному рахунку поставка продукції не здійснювалася і кошти не надходили. У їхній базі контрагент [PERSON] відсутня. З відповіді керівника магазину ЕляМ [PERSON] від 20.12.2021 на адвокатський запит видно, про те, що інформація за видатковими накладними Н000010385, Н000010385 від 27.10.2015, Н00004225 від 22.08.2015 щодо даних покупця відсутня. Відомості про форму розрахунку окрім даних, вказаних безпосередньо у видаткових накладних відсутні. При здійсненні розрахунково-касових операцій здійснюється виключно господарська діяльність, що не передбачає перевірки джерел надходжень коштів покупця. Згідно з довідкою №1318 виданою 06.07.2022 командиром військової частини [NUMBER] [PERSON] , відповідач молодший лейтенант [PERSON] проходить військову службу у військовій частині [NUMBER] з 29.06.2022. Як видно з листа командира військової частини [NUMBER] полковника [PERSON] №5/28/963 від 29.03.2024, військовослужбовця [PERSON] , [INFO] , було виключено зі списків особового складу військової частини [NUMBER] з 07.03.2024, у зв`язку зі звільненням з військової служби у запас Збройних Сил України. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Суд встановив, що між сторонами виникли спірні правовідносини щодо поділу майна подружжя, які регулюються відповідними нормами Сімейного кодексу України, нормами Глави 26 Книги 3 Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України, які суд і застосовує при вирішенні цього спору між сторонами. Так, відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як зазначив Верховний Суд у Постанові від 21.07.2021 у справі № 591/692/19, тлумачення ст. 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте в період шлюбу. Разом з тим, така презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно зі ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 69 СК України). У ході судового розгляду суд встановив, що сторони в справі за час перебування в шлюбі побудували житловий будинок, до якого належить гараж, господарська споруда, на земельній ділянці з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 4625510100:01:017:0017, що розташовані по [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] не оспорив поширення правового режиму спільного сумісного майна подружжя на вказане нерухоме майно, презумпція спільності права власності подружжя на вказане нерухоме майно не спростована і в цій частині відповідач визнав позов. Відтак, з урахуванням положень ст. 60 СК України, таке майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і позовна вимога позивача [PERSON] щодо визнання за нею та відповідачем [PERSON] права спільної сумісної власності на житловий будинок, гараж, господарську споруду та земельну ділянку з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 4625510100:01:017:0017, що розташовані по [ADDRESS] є підставною і підлягає до задоволення. У своїх позовних вимогах позивач [PERSON] вказує про те, що спірне нерухоме майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, підлягає поділу між сторонами в рівних частках. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Способи та порядок поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя визначено у ст. 71 СК України. Так, згідно з положеннями ст. 71 СК України, майно,що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними. Також, відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Отже, виходячи з принципу рівності часток в майні подружжя, закріпленого в ч. 1 ст. 70 СК України, спірний житловий будинок, до якого належить гараж, господарська будівля як об`єкт спільної сумісної власності подружжя підлягає поділу в рівних частках між сторонами в справі, а саме по частці кожному. Згідно зі ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті. Отже, з урахуванням того, що чинне земельне та цивільне законодавство визначає імперативність, а саме «автоматичність» переходу прав на земельну ділянку при переході прав на об`єкт нерухомого майна, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який знаходить свій вияв у положеннях статті 377 Цивільного кодексу України та статті 120 Земельного кодексу України, відтак до одночасно з переходом права власності на 1/2 частку спірного житлового будинку з гаражем та господарською спорудою переходить право власності на 1/2 частку земельної ділянки, на якій вони розміщені. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позов в цій частині визнав. Суд на підставі досліджених доказів, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи, дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є підставними і підлягають до задоволення. Вирішуючи позовні вимоги позивача в частині визнання за нею та відповідачем права спільної сумісної власності на грошові кошти в сумі 7500,00 доларів США, стягнення з відповідача в користь позивача половини суми цих коштів, а саме, 3750,00 доларів США, то суд дійшов такого висновку. За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Позивач [PERSON] у позовній заяві зазначила, що перебуваючи в шлюбі з відповідачем [PERSON] ними були спільно зароблені грошові кошти в сумі 7500 доларів США, які вони у 2020 році позичили батькові відповідача [PERSON] - [PERSON] , що було нею задекларовано як державним службовцем. Вважає, що ці кошти є спільною сумісною власністю подружжя і підлягають поділу в рівних частках. Відповідач дану вимогу заперечив зазначаючи, про те, що перебуваючи в шлюбі, вони спільно не могли заробити грошові кошти в сумі 7500,00 доларів США, оскільки це було не можливо, виходячи з їхнього заробітку. Йому нічого не було відомо про те, що позивач декларувала такі грошові кошти. Вважає, що інформація зазначена позивачем у декларації за 2020 рік є недостовірною. Оцінюючи доводи та заперечення сторін, суд встановив, що як видно з Декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (щорічна) за період 2020 рік декларанта [PERSON] , член сім`ї декларанта чоловік [PERSON] має грошові кошти в сумі 7500 доларів США, які передані третім особам. Як видно з відповіді НАЗК Управління проведення спеціальних перевірок та моніторингу способу життя від 20.07.2021 наданої [PERSON] , перевірка щодо можливого відображення [PERSON] недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2020 рік не може бути проведена у зв`язку з відсутністю в наданій [PERSON] інформації фактичних даних, які можуть бути перевірені, про відображення в декларації, поданій [PERSON] за 2020 рік, недостовірних відомостей, які відрізняються від достовірних на суму, яка дорівнює або перевищує 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених на день подання декларації. Відтак, суд відхиляє заперечення відповідача, оскільки на час розгляду справи суду не було подано належних доказів, які б спростували відомості, які вказані позивачем у декларації щодо наявності грошових коштів у відповідача. Окрім цього, суд звертає увагу, що відповідач був обізнаний про те, що позивач є суб`єктом декларування, декларація розміщена на офіційному сайті https://public.nazk.gov.ua/ - Єдиний державний реєстр декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (Реєстр декларацій), який є загальнодоступним та дозволяє переглядати декларації майнового стану публічних службовців. Отже, відповідач мав можливість переглянути декларацію позивача, зокрема, в частині відомостей про наявність в нього грошових коштів, які вона задекларувала як активи члена сім`ї - чоловіка. Показання свідка [PERSON] матері відповідача в частині заперечення нею того, що відповідач [PERSON] мав таку суму грошових коштів і позичив їх батькові, суд до уваги не бере, оскільки така обставина не може доводитись показаннями свідків. Враховуючи те, що презумпція спільності права власності подружжя на спільно зароблені в період шлюбу кошти в сумі 7500 доларів США не спростована, тому такі кошти є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягають поділу в рівних частинах між сторонами. Отже, з урахуванням принципу рівності часток у спільному майні подружжя до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 3750 доларів США. Відповідно до ст. положень ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків ( ч. 2 ст. 76 ЦПК України). При цьому, згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відтак, встановивши фактичні обставини у справі, оцінивши доводи, аргументи та докази сторін у справі, надані ними на обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд дійшов висновку, що позов є підставним та підлягає до задоволення повністю. Вирішуючи питання судових витрат суд виходить з таких мотивів. Судові витрати в цій справі, відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, складаються з судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачу [PERSON] ухвалою суду від 10.06.2021 відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення у справі. Враховуючи те, що позов задоволено повністю, тому з відповідача в дохід державного бюджету України підлягають стягненню судові витрати в розмірі 5461,03 грн. Щодо витрат на професійну правову допомогу, то позивач просила стягнути такі з відповідача в розмірі 21\~792,00 грн. Представник відповідача адвокат Миньо М.М. вважає, що витрати на правову допомогу заявлені позивачем є неспівмірними зі складністю справи, витраченим часом адвоката, у поданому акті виконаних робіт немає детального опису наданих послуг та кількості витраченого часу на кожну з наданих адвокатом послуг. Щодо визначення розміру витрат поклався на розсуд суду. Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.137 ЦПК України). У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Також, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до роз`яснення в п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 10 від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. На підтвердження розміру понесених судових витрат на правничу допомогу в розмірі 21\~792,00 грн позивач [PERSON] подала такі докази: 1. Договір про надання правових послуг №07/21 від 03.04.2021; 2. Додаток №1 до договору про надання правових послуг адвоката укладений з [PERSON] про надання правових послуг адвоката №07/21 від 03.04.2021; 3. Ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ВС № 1056495 від 22.04.2021; 4. Акт виконаних робіт до договору про надання правових послуг №07/21 від 03.04.2021 та додатку №1 до договору про надання правових послуг від 03.04.2021 згідно з яким вказано послуги за: вивчення матеріалів справи, надання консультацій, відпрацювання тактики захисту, збір доказів у справі, підготовку позовної з додатками для сторін, підготовку заяви про збільшення позовних вимог - 10 год; підготовку відповіді на відзив - 4\~год; участь адвоката у 6 судових засіданнях 6х2,5(години роботи адвоката за участь в судовому засіданні, підготовку документів для поданя в судовому засіданні, особисту участь адвоката в суді)=10 год. Година роботи адвоката становить 908 грн; 5. Квитанцію до прибуткового касового ордера №27/21 від 12.06.2024. Відповідно до п. 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат, їхню пропорційність до предмета спору, а також виходить з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Отже, суд може зменшити розмір понесених витрат на правничу допомогу, якщо обсяг робіт і час, витрачений на підготовку документів, є явно неспівмірним із складністю виконаних адвокатом робіт. Також, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 (справа № 904/4507/18) вказує на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц). Дослідивши матеріали справи, беручи до уваги рівень складності та категорію справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), суд,

Outcome: approved