Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-19 00:00:00

У січні 2022 року позивач [PERSON] звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив стягнути грошові кошти у сумі 356 539, 0 грн. Позов мотивований тим, що його дружина [PERSON] 24.12.2015 року уклала договір купівлі-продажу частини її квартири та отримала від покупця оплату її вартості, а саме грошові кошти у розмірі 356 539 грн. 00 коп. Позивач зазначив, що з метою збереження грошових коштів він та його дружина цього ж дня передали на зберігання дані кошти двоюрідній сестрі [PERSON] - відповідачу [PERSON] , яка поклала їх до власного сейфу у їх присутності. У серпні 2021 року його дружина через потребу термінового лікування вимагала від відповідача повернення коштів, але відповідач відмовилась повернути кошти. У зв`язку з цими обставинами, його дружина подала заяву до поліції. Позивачем вказано, що [INFO] його дружина померла. Він є єдиним спадкоємцем [PERSON] . Позивач вважає, що грошові кошти, які находились у спадкодавця та перебувають на зберіганні у відповідача, відносяться до спадкового майна. Враховуючи вищевикладене, позивач просив стягнути з відповідача грошові кошти у сумі 356 539 грн. 00 коп. Ухвалою судді Солом`янського районного суду міста Києва від 01.02.2022 року справу направлено для розгляду за підсудністю до Подільського районного суду міста Києва. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.12.2022 головуючим суддею у справі визначено суддю Головчака М.М. Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 14.12.2022 року відкрито провадження у справі з призначенням судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Представником відповідача подано відзив, в якому Кондратенко Т.М. , діюча в інтересах [PERSON] ,вважає вимоги позивача безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, посилаючись на те, що твердження позивача про передавання коштів відповідачу є безпідставними. Зазначила, що ні позивач, ні покійна його дружина не передавали кошти відповідачу. Крім того, в усних розмовах позивач повідомляв, що кошти від продажу квартири були покладені на депозитний рахунок. Також представник відповідач вказала, що заяви нібито ТОВ «Актіо», які долучені як докази до позовної заяви, є підстави вважати, що підроблені.З тексту заяв вбачається, що вони не відносяться до господарської діяльності товариства, основним видом діяльності якої є діяльність у сфері права. Такі заяви мають однаковий вихідний номер № 30 та датовані або 01.09.2021 року або 30.09.2021 року. На адвокатський запит ТОВ «Актіо» повідомило, що їх співробітники не складали та підписували такі листи. Крім того, представник відповідача у відзиві зазначила, що в період з 01.04.2015 року по 23.09.2020 року позивач працював кур`єром в ТОВ «Актіо». Посилаючись на вищевикладене та на те, що кошти на зберігання відповідач не брала, просила відмовити у задоволені позову. Ухвалою від 09.02.2023 р. здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи на розгляд в порядку спрощеного провадження з викликом учасників справи. Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 26.06.2023 у справі призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, провадження у справі зупинено. 18.09.2023 до суду повернулася вказана цивільна справа з клопотанням експерта про надання додаткових матеріалів. Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 19.09.2023 провадження у справі відновлено. Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 05.12.2023 у справі призначено судову технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, провадження у справі зупинено. 05.02.2024 до суду повернулася вказана цивільна справа з клопотанням експерта про уточнення питань ухвали Подільського районного суду міста Києва від 05.12.2023 року. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу справ між суддями від 05.02.2024 р. дана справа розподілена на суддю Ларіонову Н.М. Ухвалою від 05.02.2024 р. поновлено провадження у справі з призначенням судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позов та просила його задовольнити в повному обсязі, надала суду пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам. Після оголошення перерви в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, через канцелярію суду подала заяву про пригляд справи без сторони позивача. Представник відповідача та відповідач в судову засіданні зняли клопотання про призначення експертизи, заперечували проти позову, пояснення надано аналогічні, зазначеним у відзиві обставинам. Після оголошення перерви в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, через канцелярію суду представник відповідача подала заяву про пригляд справи без сторони відповідача. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі згідно свідоцтва про шлюб (актовий запис № 5311 від 28.09.1985 року) (а.с.8). 24 грудня 2015 року було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] між [PERSON] , який діяв в інтересах [PERSON] , та [PERSON] та [PERSON] . Згідно даного договору [PERSON] , який діяв в інтересах [PERSON] , продав квартиру [PERSON] та [PERSON] за 356 539 грн.(триста п`ятдесят шість тисяч п`ятсот тридцять дев`ять) 00 коп. (а.с.14-17). Відповідно до свідоцтва про смерть від 12.08.2021 року, виданого Київським відділом державної реєстрації смерті центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції,актовий запис 17793, [PERSON] померла [INFO] . (а.с. 12). Дев`ятою київською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа № 969/2021 після смерті [PERSON] . Заяву про прийняття спадщини подав чоловік померлої - [PERSON] . [PERSON] у позовній заяві зазначив, що [PERSON] передала грошові кошти на зберігання відповідачу. У зв`язку з неповернення грошових коштів, він, як спадкоємець, звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення коштів, які були у неї на зберіганні. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною другою статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (частина другої статті 640 ЦК України). Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 202 ЦК України під правочином розуміють дії, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних праві обов`язків. Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що договірє укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем (абзац 3 частини першої статті 937 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що за загальним правилом, договір зберігання є реальним, тобто вважається укладеним з моменту передачі поклажодавцем речі зберігачу. Розписка, квитанція або інший документ є документом, який видається зберігачем поклажодавцю за договором зберігання, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання зберігачем від поклажодавця певної речі (речей). Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 11.06.2020 року № 2209/2626/12 при розгляді спорів щодо стягнення коштів за договором зберігання поклажодавцем або його представником в судовому засіданні має бути доведено, що договір зберігання між зберігачем та поклажодавцем був укладений в письмовій формі, підтвердженням укладення такого договору може бути розписка, квитанція або інший документ, що видається зберігачем власнику для засвідчення факту передачі певної речі (речей) на схоронність. Позивачем не надано до суду письмового договору зберігання, розписки або іншого документа, який підтвердив би факт передачі грошових коштів відповідачу на схоронність. Допитаний в судовому засіданні як свідок [PERSON] , який є директором ТОВ «Актіо», суду показав, що відповідач працює в Товаристві головним бухгалтером з 2015 р., а позивач працював у них кур`єром та мав доступ до банків, вписував до них текст та суми. Пояснення відповідача та свідка у судовому засіданні вказують на те, що договір зберігання грошових коштів не укладався з [PERSON] . Письмові докази, а саме заяви нібито ТОВ «Актіо», які надані позивачем, є суперечливими між собою, що викликають сумнів у їх достовірності. З тексту заяв вбачається, що вони не відносяться до господарської діяльності товариства. При дослідженні письмових доказів, суд звернув увагу на те, що такі заяви мають однаковий вихідний номер № 30 та датовані або 01.09.2021 року або 30.09.2021 року. Також судом встановлено, що співробітники ТОВ «Актіо» не складали та не підписували такі листи. Таким чином, суд дійшов висновку, що вказані листі є неналежними доказами згідно вимог ст.ст. 77-78 ЦПК України. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Таким чином суд дійшов висновку, що договір зберігання грошових коштів в письмовій формі не укладався, інших належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладення договору зберігання позивач не надав. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. На підставі викладеного, cт.ст. 6, 202, 640, 936, 937 ЦК України,

Outcome: dismissed