Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-22 00:00:00

Позивач звернулася до Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області з позовом до відповідача про відшкодування моральної та матеріальної шкоди. Позов обґрунтований тим, що позивач [PERSON] проживає в житловому будинку по [ADDRESS] . По сусідству з позивачем проживає відповідач [PERSON] зі своєю сім`єю. Позивач зазначає, що вона є власницею зазначеного житлового будинку та господарських будівель, а також присадибної земельної ділянки, на якій ростуть різні фруктові дерева. 09.04.2024 року відповідач у відсутність позивача в домоволодінні, без згоди, проник на її присадибну ділянку і зрізав фруктове дерево - яблуню, чим наніс їй матеріальних та моральних збитків. Позивач вказує, що вона неодноразово в усній формі зверталася до відповідача з проханням відшкодувати їй матеріальну та моральну шкоду, що завдана його неправомірними діями. Однак відповідач ігнорує її прохання, жодним чином не намагається в досудовому порядку вирішити даний спір, у зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду із позовною заявою про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Позивач вважає, що відповідачем, внаслідок неправомірних дій, що виразилися у зрізанні належного їй фруктового дерева, завдано матеріальної шкоди у сумі 10000,00 грн. Окрім того, позивач зазначає, що внаслідок неправомірних дій відповідача в неї погіршився сон, вона постійно відчуває тривогу та занепокоєння, окрім того, змінився і повсякденний ритм життя, оскільки частіше залишається вдома з метою недопущення можливих схожих ситуацій, у зв`язку з погіршенням стану здоров`я зверталася до медичного закладу. Позивач вважає, що їй завдано моральної шкоди в сумі 20000,00 грн. Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 02.08.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов та надання доказів в обґрунтування своїх заперечень. Відповідачем [PERSON] у встановлений судом строк подано до суду відзив на позов, в якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. На підтвердження свої заперечень проти позову відповідач зазначив, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставини, якими вона обґрунтовує свої позовні вимоги. Позивачкою не було надано жодного підтвердження того, що нею понесені матеріальні збитки на суму 10000 грн., так само як і не наведено жодних підстав для стягнення з відповідача на її користь моральних збитків в сумі 20000 гри, а саме не надано жодного доказу того, що її стан здоров`я погіршився, а все викладене в позовній заяві ґрунтуються лише на припущеннях позивачки. Відповідач вказує, що лише зрізав гілку з дерева, яка ламала його паркан, а гілки з даного дерева і надалі продовжують руйнувати його паркан, на підтвердження чого долучив до відзиву акт обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства від 16.08.2024 року підписаний депутатом Хорошівської селищної ради та свідками, а також фото пошкодженого паркану. Крім того, відповідач зазначає, що з даного питання він звертався до Хорошівської селищної ради з заявою на зрізання дерева, що створює аварійну ситуацію, тому що на його неодноразові прохання до позивачки зрізати дане дерево він отримував відмову в агресивній формі. Рішенням від 28.03.2024 № 63 йому було відмовлено у наданні дозволу на зрізання дерева. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотань від учасників справи про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходило. З урахуванням викладеного, відсутності клопотань сторін про призначення розгляду справи в судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами. У зв`язку із здійсненням судом розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності і для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності особи; шкідливого результату такої поведінки (збитків), наявності та розміру понесених збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не наступає. Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Судом встановлено, що 29.02.2024 року відповідач [PERSON] , який зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , звернувся із заявою до Хорошівської селищної ради Житомирської області, в якій просив надати дозвіл обрізати сусідську яблуню, яка лягає на його паркан та половина яблуні знаходиться на його території. Як слідує з копії рішення від 28.03.2024 № 63 [PERSON] було відмовлено у наданні дозволу на обрізання сусідського фруктового дерева-яблуня, оскільки фруктове дерево знаходиться на сусідній ділянці іншого власника. Зі змісту довідки відділення поліції №4 Житомирського РУП за результатами звернень [PERSON] та [PERSON] вбачається, що позивач та відповідач неодноразово зверталися до відділення поліції з приводу конфлікту з приводу фруктового дерева, яке росте на території позивача. За таких обставин, з матеріалів справи вбачається та не заперечується відповідачем, що позивач [PERSON] є власником земельної ділянки по [ADDRESS] , на якій розташоване фруктове дерево - яблуня, яка знаходиться поряд з парканом, який відділяє земельні ділянки позивача та відповідача. Відтак позивач є власником зазначеного фруктового дерева. Як стверджує позивач в позовній заяві, відповідач зрізав зазначене фруктове дерево - яблуню, чим наніс їй матеріальних та моральних збитків. Відповідач у своєму відзиві на позов заперечив вказані обставини та зазначив, що належне позивачці фруктове дерево не зрізав, а зрізавлише гілку з дерева, яка ламала його паркан та гілки з даного дерева і надалі продовжують руйнувати його паркан. З наданого відповідачем та наявного в матеріалах справи акта обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства від 16.08.2024 року №183, складеного та підписаного секретарем Хорошівської селищної ради Головач Л.В., депутатом Хорошівської селищної ради Мінялуком В.В., свідками [PERSON] та [PERSON] , власником будинку [PERSON] , слідує, що в ході обстеження домоволодіння в [ADDRESS] було встановлено, що дерево (яблуня), яка росте на території сусідки [PERSON] пошкодило паркан [PERSON] , через що гілки, які ламали паркан, [PERSON] був змушений зрізати. Саме древо (яблуня) не зрізане та продовжує пошкоджувати паркан. На підтвердження своїх заперечень проти позову, відповідач також долучив до відзиву на позов фотографії, на яких зафіксовано пошкоджену верхню частину паркану з металевого профілю, поряд з яким на суміжній земельній ділянці росте фруктове дерево яблуні, гілки якого проходять крізь пошкодження в паркані, а також нависають через паркан за межами вказаної земельної ділянки. Як слідує з наданих відповідачем доказів, останнім були обрізані лише гілки дерева (яблуні), які пошкоджували належний відповідачу паркан та проникали на його земельну ділянку. Вказані обставини підтверджуються також довідкою про результати розгляду матеріалів ЄО №2098, 2110 від 09.04.2024, ЄО №2260 від 15.04.2024, ЄО №2283 від 16.04.2024, складеною працівниками поліції ВП №4 Житомирського РУП, та доданими до неї матеріалами, з яких вбачається, що відповідач обрізав гілки дерева, які лягали на його паркан, а не саме дерево. Відповідно до п. «г» та п. «е» ч. 1 ст. 91 ЗК України, власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства. Зміст добросусідства, відповідно до частини першої статті 103 ЗК України, полягає у тому, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Згідно ст. 105 ЗК України у випадку проникнення коренів і гілок дерев з однієї земельної ділянки на іншу власники та землекористувачі земельних ділянок мають право відрізати корені дерев і кущів, які проникають із сусідньої земельної ділянки, якщо таке проникнення є перепоною у використанні земельної ділянки за цільовим призначенням. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що відповідач, обрізавши гілки яблуні, які пошкоджували належний відповідачу паркан та проникали на його земельну ділянку, скористався своїм правом та усунув перешкоди у користуванні своїм майном та не завдав шкоди позивачу. Окрім того, суд звертає увагу на ту обставину, що обставиною, на яку посилається позивач як на підставу своїх позовних вимог, є саме твердження позивача про зрізання дерева яблуні в цілому, а не гілок такого, які проникають на земельну ділянку позивача. Відповідно до вимог статті 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Водночас, доказів, які б підтверджували обставину покладену в основу позовних вимог, а саме, що відповідач зрізав належне позивачу фруктове дерево - яблуню, позивачем до матеріалів справи не долучено. Також таких доказів не містять інші матеріали справи. Відповідно до ч. 2 ст. 78, ч. ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Водночас, цивільне законодавство, зокрема ст.1166 ЦК України, в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини: якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу обов`язок доведення наявності шкоди, розміру завданої шкоди, протиправної поведінки заподіювача шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправною поведінкою покладено законом саме на позивача, а на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено ті обставини, на які остання посилається як на підставу свої позовних вимог щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а саме наявність протиправної поведінки відповідача, яка б виразилася у зрізанні фруктового дерева яблуні, а також наявності шкоди внаслідок такої протиправної поведінки. Також позивачем не надано доказів на підтвердження розміру завданої матеріальної шкоди. Як слідує з позовної заяви, суму матеріальної шкоди позивач оцінив на власний розсуд, зазначивши що документально встановити суму матеріальної шкоди не представляється можливим. Як зазначено вище судом, позивач повинен довести факт спричинення збитків, обґрунтувати їх розмір, довести безпосередній причинний зв`язок між правопорушенням та заподіянням збитків і розмір відшкодування. Втім, зазначений обов`язок з боку позивача не виконаний: позивач не підтвердив документально розмір збитків. Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17. Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" зазначив, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри". Суд в цій справі, безпосередньо дослідивши зібрані докази, оцінивши їх на предмет належності і допустимості, достатності та достовірності кожний окремо та в сукупності і логічному взаємозв`язку, приходить до висновку, що твердження позивача щодо спричинення шкоди зрізанням фруктового дерева яблуні та наявності причинного зв`язку між такою протиправною поведінкою відповідача в ході розгляду справи не знайшов свого підтвердження, а з наданих відповідачем доказів слідує, що фруктове дерево яблуня не є зрізаним. Позивач, розпорядившись своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, не надала суду доказів в порядку ст.ст. 76-80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України на підтвердження наявності обставин, що обґрунтовують позовні вимоги, та інші обставини, що мають значення для справи, зокрема, наявності протиправної поведінки позивача, яка виразилася у зрізанні належного їй фруктового дерева, завданої у зв`язку з цим матеріальної шкоди та розміру завданих збитків. У зв`язку з тим, що, позивач посилалася як на підставу вимог про стягнення моральної шкоди завдання її відповідачем матеріальної шкоди у зв`язку зі зрізанням дерева, а така протиправна поведінка відповідача в ході розгляду справи не знайшла свого підтвердження, це позбавляє суд можливості констатувати, що відповідач вчинив протиправні дії по відношенню до позивача, чим завдав йому моральну шкоду. Враховуючи наведене, у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. Оскільки судом відмовлено в задоволенні позовних вимог, то на підставі ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed