Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-16 00:00:00

29 березня 2024 року Дніпровська міська рада звернулася до Індустріального районного суду м.\~Дніпропетровська із позовною заявою до [PERSON] , третя особа, без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. В обґрунтування своїх позовних вимог посилаючись на те, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15.06.2007 року позовні вимоги [PERSON] задоволено. Визнано за [PERSON] право власності на нежитлову будівлю офісу літ. А-1, ганки літ. А, а1, туалет літ.Б; огорожу № 1-4, мостіння І, розташовані на земельній ділянці площею 12 286 кв.м. по [ADDRESS] без додаткових актів вводу в експлуатацію. Зазначене рішення було оскаржено Дніпровською міською радою до Дніпровського апеляційного суду. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 20.07.2023 по справі № 2-1504/07 апеляційну скаргу Дніпровської міської ради задоволено, скасовано рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15.06.2007 року. У задоволенні позовних вимог [PERSON] до виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради про визнання права власності відмовлено. Дніпровським апеляційним судом встановлено, що [PERSON] здійснив самочинне будівництво нежитлової будівлі - офісу, площею 123,4 кв.м. за адресою: [ADDRESS] без отримання відповідного дозволу на початок будівельних робіт та на земельній ділянці, яка позивачу під будівництво не надавалась, як і не надавалась згода Дніпровської міської ради, як її власника, на таку забудову. Відповідно до інформації з Муніципальної земельної інформаційної системи, реєстраційні записи щодо цивільно-правових угод, укладених між міською радою та фізичними або юридичними особами, у тому числі з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] відсутні (лист від 12.04.2023 № 3/15-161). За результатами обстеження земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] встановлено, що за візуальним обстеженням земельна ділянка не є сформованою, кадастровий номер не присвоєно, знаходиться в занедбаному стані, забур`янена, заросла деревами та чагарниками, на земельній ділянці знаходяться напівзруйновані будівлі та споруди (акт від 09.08.2023 № 09/08/23- Є). А отже, земельна ділянка, на якій розташовано самочинно побудоване нерухоме майно, а саме: нежитлові будівлі - офісу, площею 123,4 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , належить Дніпровській міській раді та віднесена до земель комунальної власності, відповідно до ст. 80, 83 Земельного кодексу України та ст. 26, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Зазначена земельна ділянка ніколи не передавалась [PERSON] , що підтверджується висновком Дніпровського апеляційного суду, що викладений в постанові від 20.07.2023 по справі № 2- 1504/07. [PERSON] не ввів об`єкт нерухомого майна, а саме: нежитлову будівлю - офіс, площею 123, 4 кв.м. за адресою: [ADDRESS] у встановленому порядку в експлуатацію. Визнання ж права власності на об`єкт будівництва, не прийнятого в експлуатацію, в судовому порядку нормами Цивільного кодексу України чи іншими нормативними актами не передбачено. Оскільки спірне нерухоме майно було побудоване на земельній ділянці не відведеній для вказаної мети та за відсутності декларації про початок будівельних робіт, декларації про готовність об`єкту до експлуатації, а також доказів про те, що спірне нерухоме майно було в установленому законом порядку введено в експлуатацію, з урахуванням вищезазначеного, відсутні правові підстави вважати, що [PERSON] набув права власності на нього. Власником земельної ділянки, на якій розташовані нежитлові будівлі - офісу, площею 123,4 кв.м. за адресою: [ADDRESS] в особі Дніпровської міської ради. Внаслідок самочинного будівництва нежитлової будівлі - офісу,, площею 123, 4 кв.м. з користування Дніпровської міської ради поза її волі вибула земельна ділянка по [ADDRESS] . З вищевикладеного вбачається, що внаслідок незаконних дій [PERSON] самочинним будівництвом порушено майнові інтереси Дніпровської міської територіальної громади в особі Дніпровської міської ради, зокрема у можливості вільно розпоряджатись у подальшому земельною ділянкою на якій зареєстровано вказаний об`єкт нерухомого майна. Порушення встановленого законом порядку володіння та користування земельними ділянками, недотримання спеціальних гарантій та вимог водно - екологічного характеру та створення загрози екологічній безпеці населення України і є підставою для звернення з позовом до суду. Просили суд: усунути перешкоди Дніпровській міській раді в користуванні земельною ділянкою, належною до земель комунальної власності територіальної громади м. Дніпра, шляхом знесення самочинно побудованої нежитлової будівлі та споруд, що складаються з: літ. А-1, ганки літ. А, а1, туалет літ. Б, огорожу № 1-4, мостіння І, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , за рахунок [PERSON] ; припинити володіння [PERSON] нерухомим майном будівлі та споруди, який складається з: літ. А-1, ганки літ. А, а1, туалет літ. Б, огорожу № 1-4, мостіння І, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , проведену рішенням державного реєстратора шляхом внесення до Державного реєстру запису про відсутність права із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна. Судові витрати по справі покласти на відповідача. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 березня 2024 року, головуючим суддею у розгляді вказаної справи визначено суддю Слюсар Л.П. В порядку ч.ч. 6, 8 ст. 187 ЦПК України, 03 квітня 2024 року суддею сформовано запит до Єдиного державного демографічного реєстру щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача [PERSON] , на який надано відповідь № 523642 від 03.04.2024. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Слюсар Л.П. від 04 квітня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2024 року закрито підготовче провадження у справі. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з наведених в позові підстав та просила суд позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився. Оскільки зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження та місце роботи невідоме, то відповідач викликався до суду відповідно до п.п. 11,12 ст.128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Заяв та клопотань до суду не надійшло у зв`язку з чим, враховуючи, що представник позивача не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст.\~280-282\~ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши представника позивача, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, доходить наступного. Судом встановлено, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15.06.2007 року по цивільній справі №2-1504/07 за позовною заявою [PERSON] до Виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради про визнання права власності, позовні вимоги [PERSON] задоволено. Визнано за [PERSON] право власності на нежитлову будівлю офісу літ. А-1, ганки літ. А, а1, туалет літ.Б; огорожу № 1-4, мостіння І, розташовані на земельній ділянці площею 12 286 кв.м. по [ADDRESS] без додаткових актів вводу в експлуатацію. Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №350038573 від 11.10.2023 року [PERSON] належить на праві власності будинок, [ADDRESS] , реєстраційний номер майна: 20927657. Підстава виникнення права власності рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська б/н, 15.06.2007 року. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 20.07.2023 по справі № 2-1504/07 апеляційну скаргу Дніпровської міської ради задоволено, скасовано рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15.06.2007 року. У задоволенні позовних вимог [PERSON] до виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради про визнання права власності відмовлено. Дніпровським апеляційним судом встановлено, що [PERSON] здійснив самочинне будівництво нежитлової будівлі - офісу, площею 123,4 кв.м. за адресою: [ADDRESS] без отримання відповідного дозволу на початок будівельних робіт та на земельній ділянці, яка позивачу під будівництво не надавалась, як і не надавалась згода Дніпровської міської ради, як її власника, на таку забудову. Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до листа Департаменту по роботі з активами ДМР від 01.05.2023 року № 4/11-230 станом на 26.04.2023 року за результатами пошуку земельної ділянки за адресою « [ADDRESS] » у Системі не виявлено реєстраційних записів щодо цивільно-правових угод, укладених між міською радою та фізичними або юридичними особами. Згідно з листом Головного архітектурно-планувального управління Департаменту роботи з активами ДМР від 12.04.2023 № 3/15-161 відповідно до даних містобудівного кадастру та Адресного плану міста адреса [ADDRESS] була присвоєна розпорядженням міського голови від 09.10.2007 року №1057-р «Про присвоєння адреси нежитловій будівлі по [ADDRESS] . Відповідно до Акту №09/08/23-Є від 09 серпня 2023 року за результатами обстеження земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , за візуальним обстеженням земельна ділянка не є сформованою, кадастровий номер не присвоєно, знаходиться в занедбаному стані, забур`янена, заросла деревами та чагарниками, на земельній ділянці знаходяться напівзруйновані будівлі та споруди. Поданий Дніпровською міською радою позов спрямований на захист інтересу територіальної громади на майно - земельну ділянку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Дніпровська міська рада, відповідно до ст. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» с представницьким органом місцевого самоврядування. Органи місцевого самоврядування, які одночасно \~ \~ \~ \~здійснюють владні управлінські функції на основі законодавства, у земельних правовідносинах виступають як представницькі органи cyб`єкта власності - народу України, територіальної громади власників землі щодо права розпорядження, притаманного власнику. Статтями 13, 14, 140, 142, 143 Конституції України та ст.ст. 80, 84, 123, 124, 127, 128 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) врегульовано порядок розпорядження землею. Згідно зі статтею 14 Конституції України, земля с основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Відповідно до статті 144 Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які с обов`язковими до виконання на відповідній територій. Відповідно до статті 83 ЗК України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам міст с комунальною власністю. Отже, право комунальної власності на землю (земельні ділянки), виникає i без реєстрації в силу спеціальних вимог закону. Виходячи з вимог ст. 83 ЗК України презюмується належність земельних ділянок на території міста Дніпро територіальній громаді міста з визначенням її власником Дніпровської міської ради. Відповідно до ч. 1 ст. 122 ЗК України, міські ради передають земельні ділянки у власність aбo у користування, із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Згідно вимог ч. 1 статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та право користування земельними ділянками із земель комунальної власності на підставі рішення органу місцевого самоврядування в межах ix повноважень, визначених цим Кодексом. Статтею 12 ЗК України визначено, що до повноважень міських рад у галузі земельних відносин належить розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності, здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства. Пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин здійснюється виключно на пленарних засіданнях міської ради. Отже, правовою основою виникнення права користування земельною ділянкою с рішення органу місцевого самоврядування. Згідно зі статтею 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та ix обтяжень», записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Частиною 2 статті 331 Цивільного кодексу України встановлено, щo право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором a6o законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Аналіз положень статті 331 ЦК України у системному зв`язку з нормами статтей 177-179, 182 ЦК України, частини третьої статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та ix обтяжень" дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільних прав виникає з сукупності двох підстав: 1) з моменту його прийняття до експлуатації, 2) з моменту державної реєстрації. Стаття 18 Закону України "Про основи містобудування" передбачає, що реалізація містобудівної документації полягає у впровадженні рішень відповідних органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування при плануванні відповідних територій, комплексній забудові та реконструкції населених пунктів, проектуванні та будівництві об`єктів житлово-цивільного i виробничого призначення, систем транспортного та інженерного забезпечення, впорядкуванні i благоустрою територій. Отже, державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку. Статтями 212 та 211 ЗК України передбачені умови повернення самовільно зайнятої земельної ділянки та відповідальність за порушення земельного законодавства. Так відповідно до ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі aбo землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель i споруд, здійснюється за рахунок громадян aбо юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Згідно ст. 211 ЗК України за самовільне зайняття земельних ділянок громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну aбo кримінальну відповідальність відповідно до законодавства. Відповідно до ст. 376 Цивільного кодексу України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, aбo якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, aбo за її рахунок. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] не ввів об`єкт нерухомого майна, а саме: нежитлову будівлю - офіс, площею 123,4 кв.м. за адресою: [ADDRESS] к у встановленому законом порядку в експлуатацію. В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на будівлі та споруди зареєстровано за [PERSON] на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15.06.2007 року, яке скасовано на теперішній час. Спірне нерухоме майно було побудоване на земельній ділянці не відведеній для вказаної мети та за відсутністю декларації про початок будівельних робіт, декларації про готовність об`єкту до експлуатації, та доказів про те, що спірне нерухоме майно було в установленому законом порядку введено в експлуатацію, відповідно відсутні правові підстави вважати, що [PERSON] набув право власності на нього. Власником земельної ділянки, на якій розташовані нежитлові будівлі - офісу, площею 123,4 кв.м. за адресою: [ADDRESS] в особі Дніпровської міської ради. За таких обставин, враховуючи, що об`єкт нерухомого майна нежитлові будівлі та споруд, що складаються з: літ. А-1, ганки літ. А, а1, туалет літ. Б, огорожу № 1-4, мостіння І, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , за рахунок [PERSON] яка є предметом спору у цій справі, є об`єктом самочинного будівництва, то ефективним способом захисту порушених прав Дніпровської міської ради як власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, щодо користування і розпорядження цією земельною ділянкою є вимога про знесення такого будівництва відповідно до частини четвертої статті 376 ЦК України із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна. Згідно зі статтею 13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд доходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю. Відповідно до ст.141 ЦПК України, в порядку відшкодування судових витрат із відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по справі в розмірі 6056,00 грн.

Outcome: approved