Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту з майна. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] , після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно. Стверджує, що звернувся до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, проте йому було відмовлено, у зв`язку з тим, що на спадкове майно накладено арешт. Ухвалою суду від 02 липня 2024 року позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження, розгляд справи призначено до розгляду у судовому засіданні. Позивач у судове засідання не з`явився, натомість представник позивача подав заяву про розгляд справи у їх відсутності, просили позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у судове засідання не з`явився, натомість подав заяву про розгляд справи за їх відсутності, у задоволенні позовних вимог не заперечував, у вирішенні справи поклався на розсуд суду. Розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підставні та підлягають до задоволення, виходячи з такого. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , актовий запис №408 від 25.02.2019 року (а.с.9). [PERSON] є батьком спадкодавця, у свідоцтві про народження позивача серії [NUMBER] від 14.10.1967 року у графі батько вказано « [PERSON] », у графі мати « [PERSON] » (а.с.10). Як слідує із матеріалів справи, [PERSON] , у видачі свідоцтва про право на спадкове майно, яке залишилося після смерті батька [PERSON] нотаріусом було відмовлено, в зв`язку з тим, що на майно покійного накладено арешт. Обтяження у вигляді арешту майна створює перешкоди для позивача у здійсненні права спадкування, права володіти, користуватися та розпоряджатися майном. Підстава здійснення обтяження №3745966 від 18.09.2006 року не вказана. Із повідомлення Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №134970 від 11.06.2024 вбачається, що згідно пошуку у реєстрі АСВП: пошук ВД/ВП, пошук ВД/ВП (спецрозділ), пошук ВД/ВП (архів), встановлено, що боржника [PERSON] , [INFO] , не знайдено та надати більш детальнішу інформацію є неможливим (а.с. 6). Крім того, у повідомленні Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №137749 від 13.06.2024 відмовлено у задоволенні заяви про зняття арешту з нерухомого майна та вказано, що згідно пошуку у реєстрі АСВП: пошук ВД/ВП, пошук ВД/ВП (спецрозділ), пошук ВД/ВП (архів), встановлено, що боржника [PERSON] , [INFO] , не знайдено та надати більш детальнішу інформацію стосовно арешту нерухомого майна №3745966 від 18.09.2006 року є неможливим (а.с. 7). Позивач не є особою, яка може бути заявником, в розумінні\~ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», проте, очевидно, що внаслідок наявності обтяження нерухомого майна у вигляді арешту права позивача порушуються. Таким чином, судом встановлено, що на даний час обтяження не зняте, через, що позивач не має можливості скасувати накладений арешт та реалізувати свої спадкові права. Відповідно до ч. 5 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий за рішенням суду в усіх випадках, які не визначені даним Законом. Згідно ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2\~ст.\~16\~ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права, яке полягає у необхідності встановлення фактичної обставини і надання їй правового значення у зв`язку з невідповідністю право встановлюваних документів. За змістом ст. ст. 1216, 1217\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України\~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином, позивач має право звернення до суду із вказаним позовом, як спадкоємець померлого власника арештованого майна. Відповідно до\~ст. 1218 ЦК України\~передбачено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припиняються внаслідок його смерті. Крім того, ч. 5\~ст. 1268 ЦК України\~передбачено, що не залежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часом відкриття спадщини. Відповідно до положень ст. 41 Конституції України та ст. 1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини 1950 року держава Україна гарантує громадянам непорушність їхньої приватної власності. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. На підставі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року у справі №203/3435/21 (провадження №61-5467св22), від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15 (провадження № 61-18160св19). За таких обставин, оскільки позивач не має можливості реалізувати своє право на спадщину, а іншим чином захистити гарантовані законом права позивача немає, позов підлягає до повного задоволення.

Outcome: approved