Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-22 00:00:00

Стислий виклад позицій учасників справи. До суду 21.08.2024 надійшла позовна заява від АТ «Таскомбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування поданого позову АТ «Таскомбанк» зазначено про те, що 10.11.2021 між АТ «Таскомбанк» та [PERSON] було укладено Заяву-договір про надання споживчого кредиту № 2501488-508, відповідно до умов якої позичальниці надано кредит в розмірі 29 005,00 грн шляхом перерахування на поточний рахунок на строк 48 місяців зі сплатою 0,01 % річних за користування кредитом та комісії за обслуговування кредиту у розмірі 2,5 % щомісячно. Окрім того, позивачем зазначено про те, що 20.12.2021 між АТ «Таскомбанк» та [PERSON] було укладено Заяву-договір про надання споживчого кредиту № 2683482-508, відповідно до умов якої позичальниці надано кредит в розмірі 45800,00 грн шляхом перерахування на поточний рахунок на строк 48 місяців зі сплатою 0,01 % річних за користування кредитом та комісії за обслуговування кредиту у розмірі 4,9 % щомісячно. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачці кредитні кошти в обсязі, обумовленому Договором. Разом з тим, відповідачка свої зобов`язання за Кредитним договором не виконала та не повернула кредитні кошти у встановлений договором строк, не сплатила проценти та інші платежі а користування ними. Отже, на думку позивача, у відповідачки перед позивачем утворилась заборгованість, що у сукупному розмірі складає 138 061,82 грн., з яких по першому кредитному договору 24 168,91 грн заборгованість за тілом кредиту, 3,34 грн заборгованість зі сплати процентів, 17 773,38 грн заборгованість по комісії; по другому кредитному договору 40 040,39 грн заборгованість за тілом кредиту, 6,60 грн заборгованість зі сплати процентів, 56 069,20 грн заборгованість по комісії. Як зазначає позивач, на даний час відповідачка продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Кредитним договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача та причиною звернення АТ «Таскомбанк» за захистом своїх прав до суду. Представник позивача АТ «Таскомбанк» у судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, у прохальній частині позову клопотав про розгляд справи за відсутності представника позивача, вимоги заяви підтримав, у випадку неявки відповідача у судове засідання проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, причини неявки суду невідомі. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 23.08.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено провести за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Визначено порядок подання до суду документів по суті у справі. У визначену дату та час судового засідання сторони у справі до суду не з`явилися, про дату та час судового засідання були належним чином повідомлені. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, із врахуванням позиції представника позивача, який не заперечував щодо проведення заочного розгляду справи, суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності відповідача, на підставі наявних в справі доказів з ухваленням заочного рішення. Ухвалою суду від 23.09.2024 постановлено провести заочний розгляд цивільної справи. Згідно положень ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що 10.11.2021 між АТ «Таскомбанк» та [PERSON] було укладено Заяву-договір про надання споживчого кредиту № 2501488-508, відповідно до умов якої позичальниці надано кредит в розмірі 29 005,00 грн, шляхом їх перерахування на поточний рахунок позичальника, на строк 48 місяців зі сплатою 0,01 % річних за користування кредитом та комісії за обслуговування кредиту у розмірі 2,5 % щомісячно (п.п. 1.2.2., 1.2.6., 1.2.9., 1.4. Заяви-договору). За змістом п.п. 3.1.2. та 3.1.4. вказаного Договору позичальник зобов`язався повернути кредит та своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом та комісійні винагороди за банківські послуги у сумах та в терміни, що передбачені графіком платежів, розрахунком сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, що є додатком № 1 до цього Договору. Вказаний Договір підписано відповідачкою шляхом накладення власноручного підпису (п. 6 Договору) разом із графіком платежів з обчисленням загальної вартості кредиту до нього та паспортом споживчого кредиту з аналогічними умовами. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачці кредитні кошти в обсязі, обумовленому Договором. Вказане підтверджується випискою по особовому рахунку відповідачки за період з 10.11.2021 по 29.07.2024. Разом з тим, як вбачається із розрахунку заборгованості за Договором № 2501488-508 від 10.11.2021 відповідачка свої зобов`язання до Договором на виконала, внаслідок чого у останньої перед позивачем утворилась заборгованість, що в сукупному розмірі складає 41 945,63 грн, з яких: 24 168,91 грн заборгованість за тілом кредиту, 3,34 грн заборгованість по процентах, 17 773,38 грн заборгованість по комісії. З метою досудового врегулювання спору АТ «Таскомбанк» 20.02.2024 за вих. № 167383/70.14 спрямовано [PERSON] повідомлення-вимогу про погашення заборгованості за Договором № 2501488-508 від 10.11.2021, яка, залишена відповідачкою без реагування. Також, судом встановлено, що 20.12.2021 між АТ «Таскомбанк» та [PERSON] було укладено Заяву-договір про надання споживчого кредиту № 2683482-508, відповідно до умов якої позичальниці надано кредит в розмірі 45 800,00 грн, шляхом перерахування на поточний рахунок позичальника грошових коштів, на строк 48 місяців зі сплатою 0,01 % річних за користування кредитом та комісії за обслуговування кредиту у розмірі 4,9 % щомісячно (п.п. 1.2.2., 1.2.6., 1.2.9., 1.4. Заяви-договору). За змістом п.п. 3.1.2. та 3.1.4. вказаного Договору позичальник зобов`язався повернути кредит, своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом та комісійні винагороди за банківські послуги у сумах та в терміни, що передбачені графіком платежів, розрахунком сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, що є додатком № 1 до цього Договору. Вказаний Договір підписано відповідачкою шляхом накладення власноручного підпису (п. 6 Договору) разом із графіком платежів з обчисленням загальної вартості кредиту до нього та паспортом споживчого кредиту з аналогічними умовами. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачці кредитні кошти в обсязі, обумовленому Договором. Вказане підтверджується випискою по особовому рахунку відповідачки за період з 20.12.2021 по 29.07.2024. Разом з тим, як вбачається із розрахунку заборгованості за Договором № 2683482-508 від 20.12.2021 відповідачка свої зобов`язання до Договором не виконала, внаслідок чого у останньої перед позивачем утворилась заборгованість, що в сукупному розмірі складає 96 116,19 грн, з яких: 40 040,39 грн заборгованість за тілом кредиту, 6,60 грн заборгованість зі сплати процентів, 56 069,20 грн заборгованість по комісії. З метою досудового врегулювання спору АТ «Таскомбанк» 20.02.2024 за вих. № 167382/70.11 спрямовано [PERSON] повідомлення-вимогу про погашення заборгованості за Договором № 2683482-508 від 20.12.2021, яка, залишена відповідачкою без реагування. Отже, судом встановлено, що зміст спірних правовідносин, які виникли на даний час між позивачем АТ «Таскомбанк» та відповідачкою [PERSON] є відносини, які пов`язані із укладанням кредитного договору, отриманням на його виконання грошових коштів (кредиту) у розмірі та на умовах встановлених договором, а також їх поверненням та сплатою процентів за користування ними (кредитні правовідносини). Норми права, які застосовував суд, та мотиви їх застосування. Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Із положень ч. 1 ст. 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною першою ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання ч. 2 ст. 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною першою ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів. За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів. Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, в тому числі із застосуванням електронного підпису. Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору. Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором. Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства. Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором. Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд за результатами оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення справи, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивачем у передбаченому законом порядку доведено належними та допустимими доказами те, що 10.11.2021 між АТ «Таскомбанк» та [PERSON] укладено Заяву-договір про надання споживчого кредиту № 2501488-508 за якою позичальниця отримала кредитні кошти у сумі 29 005,00 грн, про що свідчить виписка по рахунку [PERSON] за період з 10.11.2021 по 29.07.2024. Зі змісту розрахунку заборгованості за Договором № 2501488-508 від 10.11.2021 відповідачка свої зобов`язання до Договором не виконала, кредиті кошти не повернула позивачу та не сплатила погоджені проценти за користування ними. Також, судом встановлено, що позивачем у передбаченому законом порядку доведено належними та допустимими доказами те, що 20.12.2021 між АТ «Таскомбанк» та [PERSON] було укладено Заяву-договір про надання споживчого кредиту № 2683482-508 за якою позичальниця отримала кредитні кошти у сумі 45 800,00 грн, про що свідчить виписка по рахунку [PERSON] за період з 20.12.2021 по 29.07.2024. Зі змісту розрахунку заборгованості за вказаним Договором відповідачка свої зобов`язання до Договором на виконала, кредиті кошти не повернула позивачу та не сплатила погоджені проценти за користування ними. Суд зауважує, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого\~постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, передбачено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Зазначений висновок, викладено у постановах Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі №381/1647/21, від 07 грудня 2022 року у справі № 298/825/15-ц, від 25 січня 2023 року у справі № 209/3103/21, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц. Тобто, виписки за картковими рахунками є належними доказами виконання кредитором свого обов`язку щодо передачі грошових коштів позичальнику на виконання умов договору кредитування, а також, у подальшому, підтвердженням прострочення виконання обов`язків з боку позичальника щодо повернення грошових коштів та сплати процентів за користування ними. Відтак, перед судом позивачем належними та допустимими доказами доведено факт надання відповідачці кредитних коштів та погодження останньою умов кредитування у АТ «Таскомбанк» в частині оплатності кредитного договору та відповідного стягнення процентів за користування кредитними коштами, а тому в цій частині позов підлягає до задоволення. Разом з тим, щодо вимоги позивача про стягнення комісії за обслуговування кредиту суд зазначає наступне. Згідно зі статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Частиною третьою вищезазначеної статті передбачено, що банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Згідно із частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Отже, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами. Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16 послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним. Вказана позиція послідовно підтримана у постанові Верховного Суду від 6 листопада 2023 року у справі № 204/224/21. Згідно зі змістом зазначеної постанови, якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позичальнику та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». При цьому, суд звертає увагу, що Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своєму правовому висновку у постанові від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15 (провадження № 61-8862сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Верховний Суд звертає увагу на те, що умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства. Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15 (провадження № 61-16739св20), від 21 квітня 2021 року в справі № 677/1535/15 (провадження № 61-19356св19), від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15 (провадження № 61-16561св20), від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15 (провадження № 61-8543св20). Отже, зважаючи на зазначене вище, суд сприймає умови кредитних договорів № 2501488-508 від 10.11.2021 та № 2683482-508 від 20.12.2021, укладених між АТ «Таскомбанк» та [PERSON] в частині стягнення щомісячних комісійних платежів у розмірі 2,5 % та 4,9 % відповідно, як такі що є несправедливі по відношенню до позичальника та спрямовані на погіршення його становища усупереч приписам чинного законодавства, а тому не підлягають до включення до загальної суми заборгованості за згаданими кредитними договорами. Відтак, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову у цій частині. Із врахуванням указаних обставин справи, суд, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази у справі, проаналізувавши норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, а також сталу судову практику із розгляду однотипних правовідносин, вважає, що поданий АТ «Таскомбанк» до [PERSON] підлягає до часткового задоволення та з відповідачки на користь позивача належить стягнути заборгованість за кредитним договором № 2501488-508 від 10.11.2021 у сумі 24 172,25 грн, з яких: 24 168,91 грн заборгованість за тілом кредиту, 3,34 грн заборгованість по процентах, та за кредитним договором № 2683482-508 від 20.12.2021 у сумі 40 046,99 грн, з яких: 40 040,39 грн заборгованість за тілом кредиту, 6,60 грн заборгованість по процентах. Розподіл судових витрату справі. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні позовної заяви до суду АТ «Таскомбанк» сплачено судовий збір у розмірі 3028,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 1121 від 15.08.2024. Оскільки позов АТ «Таскомбанк» до [PERSON] задоволено частково, з останньої на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір пропорційно задоволеним вимогам, а саме у розмірі 1 408,47 грн із розрахунку: 64 219,24*3028,00/138 061,82.

Outcome: partial