Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-15 00:00:00

07\~березня 2024 року до Варвинського районного суду Чернігівської області надійшла вказана позовна заява. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що від шлюбу з [PERSON] у них народилася дитина син [PERSON] , [INFO] . Спільне життя не склалося, шлюб розірвано 14\~серпня 2017 року. З вересня 2017 року батько дитини ухиляється від участі у вихованні та утриманні сина [PERSON] . [PERSON] має іншого утриманця, що народився після розлучення, отримує дохід як директор ТОВ «АЗПАРТНЕР» та ФОП, має нерухоме майно, транспортний засіб, задовільний стан здоров`я. З квітня 2022 року, протягом року, фактично не проживаючи з сином, [PERSON] отримував у Івано-Франківську виплати ВПО на дитину. В цей час дитина мешкала з нею. Оскільки обов`язок з утримання дітей покладається на обох батьків, просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 25% (1/4 частки) з усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з вересня 2017 року до повноліття дитини, тобто також і за минулий час. Провадження у справі відкрито 28\~березня 2024 року та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 26\~квітня 2024 року. Провадження у справі відкрито 28\~березня 2024 року та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 26\~квітня 2024 року. Розгляд справи неодноразово відкладався. Зокрема, 26\~квітня 2024 року розгляд справи відкладено до 24\~травня 2024 року у зв`язку з неявкою відповідача; 24\~травня 2024 року у зв`язку з відключення світла, під час якого Укртелеком не зміг відновити доступ до мережі Інтернет; 17 червня 2024 року розгляд справи відкладено до 05\~липня 2024 року у зв`язку з тим, що позивач не вийшла на відеоконференцзв`язок; 05\~липня 2024 року розгляд справи відкладено до 19\~липня 2024 року у зв`язку з тим, що явку позивача визнано обов`язковою та роз`яснено їй, які докази підтверджують заявлені нею вимоги; 19 липня 2024 року у зв`язку з неявкою позивача, участь якої у засіданні визнана обов`язковою. 16\~вересня 2024 року, до початку судового засідання, позивач [PERSON] надіслала клопотання про долучення доказів, зокрема на підтвердження того, що син [PERSON] проживає з нею (а.с.\~64-81). Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, подала клопотання про розгляд справи без її участі, відповідно до якого позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. У клопотанні зазначила, що у серпні 2024 року вона звернулася до сертифікованого медіатора, проте [PERSON] проігнорував пропозицію досягти письмової домовленості щодо виконання батьківських обов`язків. Повідомила, що у листопаді 2022 року вона та син [PERSON] виїхали у Нідерланди, а у серпні 2023 року повернулися до України. Хоча з часу розлучення син весь час перебуває з нею, [PERSON] отримував соціальну виплату на дитину. ЦНАПом та соцзахистом м. Чоп двічі була проведена експертиза по встановленню місця та умов проживання для постановки дитини на облік ВПО. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся засобами поштового зв`язку за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, за повідомленим позивачем місцем його роботи (а.с.\~20, 27, 35, 40, 41, 52, 53, 59, 60, 61), а також шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.\~21, 28, 34, 51). Поштове відправлення повторно повернулося з відміткою: «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.\~20, 27, 35, 40, 41, 52, 53, 59, 60, 61). Відзиву на позовну заяву чи заяв з процесуальних питань від відповідача не надійшло. Відзиву на позовну заяву чи заяв з процесуальних питань від відповідача не надійшло. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомив, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 ЦПК України проводить заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що від шлюбних стосунків у позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] народилася дитина син [PERSON] , [INFO] (а.с. 5). Рішенням суду від 14\~серпня 2017 року шлюб розірвано (а.с.\~4). З наданих позивачем доказів вбачається, що з 01\~березня 2022 року до 30\~квітня 2022 року відповідач [PERSON] та син [PERSON] були зареєстровані як внутрішньо переміщені особи в смт Варва Прилуцького району Чернігівської області (а.с.\~79). Надалі, з 24\~серпня 2022 року син [PERSON] був зареєстрований як внутрішньо переміщена особа в місті Львові разом з матір`ю [PERSON] (а.с.\~66, 67), з 26\~вересня 2023 року в селі Соломонове Закарпатської області з бабусею [PERSON] . З 20 грудня 2023 року позивач [PERSON] також взята на облік як внутрішньо переміщена особа в селі Соломонове Закарпатської області (а.с.\~68). 10 березня 2022 року відповідач [PERSON] надавав нотаріальну згоду на тимчасовий виїзд дитини у супроводі матері за кордон (а.с.\~72, 73), після чого [PERSON] та син [PERSON] деякий час мешкали у Нідерландах (а.с. 76-78). Зараз дитина мешкає за адресою: [ADDRESS] , та навчається у Соломонівській гімназії (а.с.\~70-71, 81). Відповідачем не оспорюється, що дитина проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні. Факт проживання дитини з матір`ю підтверджується актами обстеження умов проживання від 18\~жовтня 2023 року та від 30\~липня 2024 року (а.с.\~69-71). Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. ст. 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20\~листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №\~789XІІ від 27\~лютого 1991 року та набула чинності для України 27\~вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)\~стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, доньки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4)інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідач не спростував тих фактів, що він є працездатним та отримує дохід. Заперечень щодо вказаних позивачем обставин відповідач до суду не подав. Оскільки відповідач є батьком дитини та повинен нарівні з матір`ю утримувати сина [PERSON] , суд приходить до переконання, що аліменти на утримання дитини слід стягувати з платника у розмірі 1/4 частки (25%) його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня звернення позивача до суду (07\~березня 2024 року) і до досягнення дитиною повноліття. Враховуючи,\~що згідно\~з п.\~3\~ч.\~1\~ст.\~5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» позивач\~звільнена від\~сплати судового\~збору,\~то відповідно\~до ст.\~141\~ЦПК України судовий\~збір покладається\~на відповідача\~та стягується з нього в дохід держави. Разом з тим, у позовній вимозі про стягнення аліментів на утримання дитини за минулий час слід відмовити з таких підстав. За загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~191\~СК України\~аліменти за\~минулий час\~можуть бути\~присуджені,\~якщо позивач\~подасть суду\~докази того,\~що він\~вживав заходів\~щодо одержання\~аліментів з\~відповідача,\~але не\~міг їх\~одержати у\~зв`язку з\~ухиленням останнього\~від їх\~сплати.\~У цьому\~разі суд\~може присудити\~аліменти за\~минулий час,\~але не\~більш як\~за десять\~років. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, сформованої в постанові від 18\~травня 2020 року по справі №\~215/5867/17, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходи щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести такі обставини як вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та ухилення відповідача від надання утримання дитині. Матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження того, що позивач вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Так, факт банківського перерахунку батьком грошових коштів не може сприйматись як факт ухилення від виконання певних обов`язків. Більш того, ані факт надання згоди на виїзд дитини за кордон, ані імовірні розмови з директором фірми, власником якої є відповідач не можуть свідчити про звернення позивача з вимогою до відповідача про сплату аліментів. Очевидним є й те, що звернення позивача до медіатора, за її ж твердженням відбулось лише у серпні 2024 року, тобто після подання позову. За підставі наведеного суд вважає, що у стягненні аліментів за минулий час слід відмовити.

Outcome: partial