Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-11 00:00:00

У грудні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «АВТОПАРКІНГ-СЕРВІС 1» (далі- позивач) звернувся до суду із вказаним позовом до [PERSON] (далі - відповідач), в якому просить стягнути з останньої - 15760,00 грн. - основного боргу за надані послуги з утримання машиномісця, інфляційну складову боргу у розмірі 1 731,38 грн., 3% річних у розмірі - 436,77 грн. та судовий збір. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] є власником машиномісця [ADDRESS] . 01.02.2017 року між позивачем та відповідачем був укладений договір №01-02-33-1/ЛУ7Б «Про надання послуг», відповідно до умов якого відповідач взяв на себе зобов`язання сплачувати позивачу вартість його послуг та свою частку у витратах по утриманню й обслуговуванню Автопаркінгу. Даний обов`язок відповідачем не виконується, у зв`язку з чим за період з 01.07.2021 року по 31.10.2023 року за відповідачем утворився борг у розмірі 15 760,00 грн. Крім того, позивач посилаючись на ст. 625 ЦПК України просив стягнути інфляційнй збитки та 3 % річних. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01.01.2024 року відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження. Від представника позивача надійшла заява, в якій останній підтримав позовні вимоги, просив розглянути справу без його участі та ухвалити заочне рішення. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, шляхом направлення судових повісток та розміщення оголошення на сайті Печерського районного суду м.Києва, а тому, в силу положень ст. 131 ЦПК України, відповідач вважається повідомленим про розгляд справи належним чином. Відзив на позовну заяву не подала. Згідно з частиною 1 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. У разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] є власником машиномісяд [ADDRESS] (далі - Автопаркінг). Даний факт підтверджується Договором купівлі-продажу машиномісця від 14.04.2011 року. ТОВ «АВТОПАРКШГ-СЕРВІС 1» є господарюючим суб`єктом, що здійснює діяльність з технічного обслуговування Автопаркінгу відповідно до Акту готовності об`єкта до експлуатації від 23.07.2009 року. Автопаркінг обладнано відповідно до вимог Державних будівельних норм України «Споруди транспорту, автостоянки і гаражі для легкових автомобілів ДБР В.2.З.-15:2007». Між позивачем та відповідачем було укладено договір № 01-02-33-1/ЛУ7Б «Про надання послуг» від 01.02.2017 року (далі - Договір). Відповідно до п.2.2.4. Договору відповідач взяв на себе зобов`язання сплачувати позивачу вартість його послуг та свою частку у витратах по утриманню й обслуговуванню Автопаркінгу. Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Згідно зі статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, положення статті 322 ЦК України встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб. Відповідно до ч.1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Разом з тим, взяті на себе зобов`язання за договорами відповідач не виконує, в зв`язку з чим у останньої за період з 01.07.2021 року по 31.10.2023 року утворилась заборгованість в розмірі 15 760,00 грн. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на викладене, у зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних від простроченої суми та інфляційні витрати. Отже, загальна сума заборгованості станом на 31.10.2023 року складає 17 928,14 грн., з яких: 15 760,00 грн. основний борг, 3 % річних в розмірі 436,77 грн. та 1 731,38 грн. - інфляційної складової боргу. З огляду на викладене, вимоги позивача знайшли своє підтвердження під час судового розгляду. Вказаний розрахунок заборгованості відповідачем не заперечувався, у встановленому законом порядку не спростовано. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, виходячи з вищенаведеного, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за вказаними договорами. З відповідача на користь позивача підлягає також стягнення суми судового збору, сплаченого при поданні позову, в розмірі 2 684,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved