Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-11 00:00:00

До Запорізького районного суду Запорізької області представником [PERSON] , адвокатом Погосян М.А., подано позовну заяву до [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсним договору довічного утримання (догляду). Позов обґрунтовано наступним. Відповідачка [PERSON] є рідною тіткою позивачки [PERSON] . Протягом тривалого часу між ними були добрі, родинні відносини. Позивачка доглядала за дідусем та бабусею. Також вона допомагала своїй тітці відповідачці [PERSON] . З початком повномасштабного вторгнення позивачка була вимушена, для забезпечення своєї безпеки та безпеки своєї дитини, виїхати за межі міста Запоріжжя. За час відсутності [PERSON] в місті Запоріжжі її тітка перестала з нею спілкуватись. Як згодом з`ясувалось, відповідачі [PERSON] та [PERSON] уклали договір довічного утримання (догляду), за яким її тітка передала у власність [PERSON] свою квартиру. При цьому їй стало відомо, що відповідачка [PERSON] забрала її тітку [PERSON] проживати до себе в село Біленьке, де фактично [PERSON] виконує всю домашню роботу, доглядає за хворим чоловіком [PERSON] тощо. Зазначила, що її тітка, відповідачка [PERSON] вже має похилий вік і не в змозі повною мірою усвідомлювати значення своїх дій, про що свідчать обставини укладення договору та той факт, що вона раптом перестала спілкуватись з позивачкою. Вважає, що укладення оскаржуваного договору було ініційоване [PERSON] лише для того, щоб забрати квартиру її тітки, відповідачки [PERSON] . Враховуючи викладене та з посиланням на норми ч. 3 ст. 203 та ст. 215 ЦК України, просила суд визнати недійсним договір довічного утримання (догляду), укладений між [PERSON] та [PERSON] 08 червня 2023 року та зареєстрований у реєстрі за № 478, оскільки волевиявлення [PERSON] не відповідало її волі. В судовому засіданні представниця позивачки [PERSON] , адвокат Погосян\~М.А. та сама позивачка позов підтримали та просили суд його задовольнити з підстав, наведених в позовній заяві. Представниця позивачки наголосила на тому, що неприйнятною є ситуація, коли сторонні особи втручаються у взаємовідносини між родичами та користуються безпорадним станом особи, щоб заволодіти її квартирою, фактично обірвавши всі зв`язки цієї особи з її родичами. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] , адвокат Гончаренко\~П.П. в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовної заяви та зазначив, що оскаржуваний договір був укладений його сторонами добровільно та усвідомлено. Цей договір був посвідчений нотаріально, при цьому нотаріусом перевірено обсяг цивільної дієздатності всіх сторін договору та встановлено дійсність їх волевиявлення для його укладення. Також зазначив, що позивачка [PERSON] не є стороною договору довічного утримання (догляду). Укладенням цього договору ніяке право позивачки не порушено, тож вона взагалі не має право на його оскарження. Просив суд відмовити в задоволенні позову. Третя особа, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Корнієнко\~Я.С. до суду не з`явилась. Надала письмові пояснення, в яких зазначила про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки [PERSON] не відноситься до осіб, які мають право оскаржити договір, що є предметом спору. Вказаним договором не порушено жодне право [PERSON] а відтак, згідно до приписів ст. 4 ЦПК України, вона не має права на звернення до суду з даним позовом. Суд, вислухавши позивачку та її представницю, представника відповідачів, дослідивши подані докази, дійшов наступних висновків. В матеріалах справи міститься копія договору довічного утримання (догляду) від 08 червня 2023 року, що укладений між [PERSON] та [PERSON] , яким [PERSON] передає у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] , а [PERSON] зобов`язується здійснювати довічний догляд [PERSON] на умовах договору (а.с. 160-163). Вказаний договір викладений на нотаріальному бланку (НСМ 153350) та посвідчений приватним нотаріусом Корнієнко Я.С., якою відповідно до вимог закону перевірено дієздатність [PERSON] . У відповідності до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому, одним з видів правочинів є договір, тобто домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків ч. 1 ст. 626 ЦК України. Частиною першою статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, а її волевиявлення має бути вільним і відповідати його внутрішній волі ч.ч.\~2, 3 ст. 203 ЦК України. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Судом встановлено, що оскаржуваний правочин не відноситься до тих, недійсність яких прямо встановлена законом, оскільки при його укладенні дотримано всіх необхідних умов для такого роду правочинів (письмова форма та нотаріальне посвідчення згідно до ст. 745 ЦК України). Крім того, судом в даній справі не встановлено жодної обставини, яка дозволила б дійти висновку про те, що оскаржуваний договір був укладений [PERSON] поза її дійсним волевиявленням, адже при нотаріальному посвідченні правочину нотаріус з`ясувала це питання. Будь-яких медичних або інших документів, які б свідчили про неможливість [PERSON] усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, матеріали справи не містять. Таким чином, судом в ході розгляду цієї справи не встановлено обставин, які б свідчили про порушення прав та інтересів [PERSON] при укладенні оскаржуваного договору. Пояснення позивачки та допитаного свідка, доводи представниці позивачки, цих висновків суду не спростовують, оскільки не підтверджуються будь-якими іншими доказами. Також судом в ході судового розгляду не встановлено обставин, які б свідчили про порушення оскаржуваним договором прав та інтересів позивачки [PERSON] , яка не є стороною цього договору та не є власником майна, що за ним передане. У відповідності до ч. 1 ст. 4 ЦПК України право на звернення до суду за захистом має особа, права, свободи або інтереси якої порушені, не визнані або оспорювані. Враховуючи те, що предметом позову [PERSON] є оскарження договору довічного утримання (догляду), що укладений між [PERSON] та [PERSON] 08 червня 2023 року, яким не порушені права, свободи та інтереси позивачки, суд приходить до висновку, що [PERSON] не відноситься до тих осіб, які мають право подати даний позов. За таких обставин позов задоволенню не підлягає. Повний текст рішення суду виготовлено та підписано 12 вересня 2024 року.

Outcome: dismissed