Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-10 00:00:00

12 березня 2024 року ТзОВ «Коллект Центр» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свій позов мотивує тим, що 18 серпня 2020 року між ТзОВ «Інфінанс» та [PERSON] було укладено договір позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0960606838 та отримання кредиту згідно заявки-анкети на умовах пропозиції (оферти) на укладення електронного договору позики №2628716711 від 18 серпня 2020 року, що акцептована відповідачем 18 серпня 2020 року шляхом підписання власним електронним підписом (вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень ч. 6 і 12 п. 1 ст. 3, ст. 12, п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», ч. 1 ст. 205 ЦК України). Відповідно до умов договору позики кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з максимальним лімітом 20000 гривень, в межах строку дії договору 36 календарних місяців з дня підписання договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами. Строк та умови користування кожним траншем є окремими та визначаються сторонами відповідно до умов договору. ТзОВ «Інфінанс» належним чином виконало свої зобов`язання за договором. 16 грудня 2021 року між ТзОВ «Інфінанс» та ТзОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу №16-12/21, відповідно до якого до останнього перейшло право грошової вимоги до боржників за договорами позики, у тому числі за Договором позики №0960606838 від 18 серпня 2020 року. У свою чергу, ТзОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників ТзОВ «Коллект Центр» відповідно до Договору відступлення права вимоги №10-03/2023/01 від 10 березня 2023 року, у тому числі за договором позики №0960606838 від 18 серпня 2020 року. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом, що підлягає стягненню з позичальника станом на 08 лютого 2024 року відповідно до розрахунку заборгованості становить 90099,70 гривень. Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності ТзОВ «Коллект Центр» вважає за необхідне ставити питання про стягнення боргу в розмірі 48272,76 гривні. Відповідач не повернув отримані кредитні кошти та не сплатив нараховані відповідно до умов договору відсотки за користування кредитними коштами. Просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТзОВ «Коллект Центр» заборгованість за Договором позики №0960606838 від 18 серпня 2020 року в загальному розмірі 48272,76 гривні, з яких: 3999,98 гривень заборгованість за тілом кредиту, 44802,78 гривні заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги від ТзОВ «Інфінанс», а також судові витрати по справі, а саме 3028 гривень судового збору та 13000 гривень витрат на правничу допомогу. Ухвалою судді Горохівського районного суду Волинської області від 28 березня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомлення сторін. Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 27 травня 2024 року судове засідання у даній справі відкладено на 11 годину 00 хвилин 03 липня 2024 року, явку позивача в судове засідання визнано обов`язковою. 17 липня 2024 року суду надійшли додаткові пояснення у справі, у яких позивач просить стягнути з відповідача (з врахуванням усних уточнень в судовому засіданні) 3999,98 гривень заборгованості за кредитом (тілом кредиту); 31500 гривень заборгованості по відсотках (1,75% в день) за період з 18 серпня 2020 року по 27 серпня 2020 року на підставі умов акцепту оферти від 18 серпня 2020 року на отримання одного траншу кредиту згідно договору позики та за період з 28 серпня 2020 року по 16 грудня 2021 року 1,75% згідно з п. 3.5 Договору надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту №0960606838 від 18 серпня 2020 року. 13302,78 гривні заборгованість нарахована ТОВ «Вердикт Капітал» за період з 17 грудня 2021 року по 22 березня 2022 року 3,50% (1,75%+1,75%) згідно з п. 3.5 Договору надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту №0960606838 від 18 серпня 2020 року. 17 липня 2024 року в судовому засідання оголошено перерву до 11 вересня 2024 року 29 серпня 2024 року позивачем надано суду клопотання про долучення доказів, а саме конкретизованого розрахунку суми заборгованості. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та додаткових поясненнях у справі від 17 липня 2024 року Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечив. Зазначив, що позивачем неправомірно нараховані відсотки та штраф поза межами строку кредитування, оскільки нарахування відсотків за понадстрокове користування кредитом не передбачено п. 3.5 договору, а стягнення штрафу в період дії карантину та воєнного стану суперечить нормам ЦК України. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до пропозиції укласти договір про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0960606838 від 18 серпня 2020 року (оферта) та надання 1 траншу кредиту згідно заявки-анкети №2628716711 від 18 серпня 2020 року, ТзОВ «Інфінанс» пропонувало [PERSON] прийняти умови Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах надання фінансового кредиту за умовами програми «MoneyBOOM», та укласти договір надання позики, в тому числі і на умовах надання фінансового кредиту №0960606838 від 18 серпня 2020 року, та отримати 1 транш кредиту. Строк дії договору 3 роки. Розмір траншу 4000 гривень, строк користування кредитом (траншем) 10 днів, відсоткова ставка 1,75% за один день користування кредитом, річна відсоткова ставка 638,75% річних. Пропозиція містить відмітку про підписання договору електронним підписом (а. с. 8, зворот 9). Відповідно до акцепту оферти від 18 серпня 2020 року на отримання 1 траншу кредиту згідно заявки-анкети №2628716711 від 18 серпня 2020 року в рамках договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0960606838 від 18 серпня 2020 року, [PERSON] надав згоду отримати 1 транш кредиту в рамках договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №2628716711 від 18 серпня 2020 року, строк дії договору 3 роки. Розмір траншу 4000 гривень, строк користування кредитом (траншем) 10 днів, відсоткова ставка 1,75% за один день користування кредитом, річна відсоткова ставка 638,75% річних. Акцепт містить відмітку про підписання електронним підписом (а. с. 9 зворот). 18 серпня 2020 року відповідач електронним підписом підписав Заявку Анкету на отримання кредиту (а. с. 10). Відповідно до умов до укладеного 18 серпня 2020 року між ТзОВ «Інфінанс» та [PERSON] договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0960606838, товариство надає позичальнику фінансову послугу з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, за умовами програми «MoneyBOOM», а позичальник зобов`язується отримати та належним чином використовувати і повернути в передбачені цим договором строки кредит та сплатити відсотки та інші платежі за користування кредитом). Договір містить відмітку про підписання електронним підписом (а. с. 5-8). Згідно з п. 1.2 Договору кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) в межах строку дії договору 36 календарних місяців з дня підписання договору з остаточним терміном повернення кожного траншу не пізніше строку користування траншем, визначеного Сторонами у Додатку №1 та Додатку №2 до Договору (при отриманні першого траншу кредиту). Відповідно до п. 1.6 Договору ТзОВ «Інфінанс» відкрило [PERSON] кредитну лінію в розмірі 20000,00 гривень. Максимальний строк користування кредитом (траншем) 30 календарних днів. Максимальна відсоткова ставка за один календарний день 1,75% від фактичної суми грошових коштів, які позичальник зобов`язаний повернути Товариству в рамках наданого кредиту (траншу) в день такого нарахування. Згідно з пунктом 3.1 Договору перший фінансовий кредит (транш) надається Позичальнику на підставі заповненої та особисто підписаної Позичальником Заявки-Анкети (Додаток №5) та Додатка №2 до Договору, які є невід`ємною частиною даного Договору. У п. 3.5 Договору сторони окремо погодили, що у випадку користування позичальником кредитом (траншем) понад строк, встановлений відповідно до п. 1.15 договору або додатковими угодами між сторонами, зобов`язання позичальника за цим договором продовжувався на весь період фактичного користування кредитом (траншем), при цьому у випадку, якщо відсоткова ставка за користування кредитом (траншем), що встановлена відповідно до п. 1.15 цього договору менша ніж 1,75% відсотків від суми кредиту (траншу) за кожен день користування кредитом (траншем), то правила нарахування процентів за відсотковою ставкою визначеною відповідно до п. 1.15 цього договору скасовуються з першого дня прострочення кредитом (траншем) і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за понадстрокове користування кредитом (траншем), а саме 1,75% за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня прострочення строкового повернення кредиту (траншу) і до дня повного повернення кредиту (траншу). Пунктом 7.5 Договору сторони погодили, що підписання Товариством Договору, додаткових угод, інших документів відбувається шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Судом встановлено, що ТзОВ «Інфінанс» належним чином виконало свої зобов`язання за договором позики, надавши відповідачу грошові кошти (1- транш) в порядку, передбаченому умовами договору. Відповідач 02 вересня 2020 року сплатив на користь первісного кредитора 1120,00 гривень, 22 вересня 2020 року 1400 гривень. Вищевказані обставини представник [PERSON] не заперечує. 16 грудня 2021 року між ТзОВ «Інфінанс» та ТзОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір відступлення права вимоги №16-12/21, відповідно до умов якого ТзОВ «Інфінанс» відступило на користь ТзОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами згідно з реєстром боржників, серед яких право вимоги до [PERSON] за договором №0960606838 від 18 серпня 2020 року на суму 3999,98 гривень тіло кредиту, 31500 гривень заборгованість за відсотками (а. с. 29-32). Згідно з розрахунком заборгованості [PERSON] , що здійснений ТзОВ «Інфінанс», заборгованість на дату відступлення права вимоги ТзОВ «Вердикт Капітал» за договором №0960606838, тобто 16 грудня 2021 року, за тілом кредиту становила 3999,98 гривень, нараховані відсотки за користування кредитними коштами 31500,00 гривень (а. с. 24). В подальшому, 10 березня 2023 року, ТзОВ «Вердикт Капітал» згідно з договором факторингу №10-03/2021 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги відступило право вимоги до боржників за кредитними договорами ТзОВ «Коллект Центр», у томі числі і за кредитним договором №0960606838 від 18 серпня 2020 року, що укладений між ТзОВ «Інфінанс» та [PERSON] . Згідно з реєстром боржників, серед яких право вимоги до [PERSON] за договором №0960606838 від 18 серпня 2020 року, сума заборгованості за тілом кредиту становить 3999,98 гривень, заборгованість за відсотками 86099,72 гривень (а. с. 29-32, 33-39). З розрахунку заборгованості, проведеного ТзОВ «Вердикт Капітал» вбачається, що заборгованість [PERSON] станом на 16 грудня 2021 року складала 35499,98 гривень, з яких 3999,98 гривень заборгованість за основною сумою кредиту; 31500,00 гривень заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги. За період з 16 грудня 2021 року по 10 січня 2023 року заборгованість [PERSON] за відсотками складає 54599,72 гривень (а. с. 25). З розрахунку заборгованості, проведеного ТзОВ «Коллект Центр» вбачається, що заборгованість [PERSON] станом на 08 лютого 2024 року становить 3999,98 гривень, на дату відступлення права вимоги 10 березня 2023 року 86099,72 гривень (а. с. 26). Як вбачається з позовних матеріалів, ТзОВ «Коллект Центр» набуло права вимоги до відповідача на підставі договору №10-03/2023/01 від 10 березня 2023 року і просить стягнути з останнього згідно додаткових письмових пояснень та усних пояснень представника позивача в судовому засіданні заборгованість за період з 18 серпня 2020 року по 22 березня 2022 року у розмірі 48272,76 гривні, з яких 3999,98 гривень заборгованість за тілом кредиту, 44802,78 гривні заборгованість за відсотками. Із уточненого розрахунку суми боргу, наданого представником відповідача, вбачається, що позивачем нараховувались відсотки на тіло кредиту за відсотковою ставкою 1,75% (70 гривень в день) за період з 18 серпня 2020 року по 16 грудня 2021 року (день відступлення права Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» Товариству з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»). Починаючи з 17 грудня 2021 року нарахування відсотків здійснюється за відсотковою ставкою 3,50% і станом на 22 березня 2022 року (день, станом на який позивач просить стягнути заборгованість) становить 48939,93 гривень (3999,98 гривень тіло кредиту, 44939,95 гривень відсотки). На даний час відповідач заборгованість за кредитним договором не погасив, що є порушенням законних прав ТзОВ «Коллект Центр». При прийнятті рішення суд виходив з наступного. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. В силу норми ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за Кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, згідно ч. 2 цієї норми, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. Отже, до правовідносин сторін за кредитним договором підлягають застосуванню норми, які регулюють відносини позики, якщо це не суперечить суті кредитного договору. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Позивач на підставі п. 3.5 договору здійснив нарахування відсотків за понадстрокове користування кредитом на суму основного боргу з початку прострочення виконання зобов`язання за договором 28 серпня 2020 року до 11 грудня 2022 року, що становить 86099,72 гривень. При цьому, позивач фактично просить стягнути з відповідача лише частину заборгованості в загальному розмірі 48272,76 гривень, з яких 3999,98 гривень заборгованість за тілом кредиту, 44802,78 гривень заборгованість за відсотками. ТзОВ «Коллект Центр» у тексті позовної заяви зробив акцент на те, що в частині заборгованості за відсотками бажає стягнути з відповідача таку заборгованість станом на дату відступлення права вимоги первісним кредитором ТзОВ «Інфінанс», однак представник позивача в судовому засіданні уточнив, що це описка, та пояснив, що просить стягнути таку суму заборгованості за період з 18 серпня 2020 року по 16 грудня 2021 року (відсотки нараховані за відсотковою ставкою 1,75%) та з 17 грудня 2021 року по 22 березня 2022 року (відсотки нараховані за відсотковою ставкою 3,50%). При цьому, при нарахуванні відсотків за відсотковою ставкою 3,50% позивач посилається на п. 3.5 Договору надання позики. Із дослідженого судом розрахунку (уточненого) вбачається, що заборгованість за тілом кредиту станом на 22 березня 2022 року складає 3999,98 гривень, заборгованість за відсотками 44939,95 гривень. Всього 48939,93 гривень. Однак, позивач просить стягнути з відповідача 48272,76 гривні, з яких 3999,98 гривень заборгованість за тілом кредиту, 44802,78 гривні заборгованість за відсотками. Згідно з ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених позивачем вимог. Суд вважає безпідставним нарахування позивачем відсотків за період з 17 грудня 2021 року по 22 березня 2022 року за відсотковою ставкою 3,50%, оскільки умовами п. 3.5 договору така відсоткова ставка не передбачена. Суд самостійно здійснив розрахунок за період з 17 грудня 2021 року по 22 березня 2022 року (за відсотковою ставкою 1,75%) і вважає, що до стягнення підлягає сума 6651,39 гривень. Водночас, суд вважає необґрунтованими заперечення представника відповідача щодо неправомірності нарахування відсотків поза межами строку кредитування з огляду на наступне. Пунктом 4 ст. 236 ГПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постановах Великої Палати Верховного Суду вже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за ч. 1 ст. 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення ст. 625 цього Кодексу. У постанові Великої Палати Верховного суду від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 сформовано висновок, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України (п. 91 постанови). У разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність обов`язок щодо сплати процентів відповідно до ст. 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором (п. 103 постанови). Отже, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 у справі №444/9519/12 (пункт 54) та від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16 (пункт 6.19). Велика Палата Верховного Суду вважає, що підстав для відступу від цього висновку немає (п. 108 постанови). Зазначене не означає, що сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі ст. 625 ЦК України (п. 115 постанови). Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень ст. 625 ЦК України (п. 116). Суд дослідив умови договору (на яких ґрунтуються вимоги ТзОВ «Коллект-центр») на предмет визначення цим договором строку кредитування. Проаналізувавши умови Договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0960606838 від 18 серпня 2020 року суд вважає, що до взаємовідносин сторін застосовуються правила нарахування процентів як відповідальність за понадстрокове користування кредитом, а саме 1,75% за кожен день користування кредитом починаючи з дати першого дня прострочення та до дня повного повернення кредиту, які передбачені п. 3.5 даного договору та розміщені у розділі 3 «Інші умови». Нарахування відсотків за правомірне нарахування відсотків за договором передбачене у п. 1.6 розділу 1 «Предмет договору». При цьому, умовами даного договору встановлена додаткова відповідальність у вигляді пені, яка передбачена п. 5.3 договору, що розміщений у розділі 5 «Відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору». З огляду на викладене суд вважає правомірним нарахування позивачем відсотків за понадстрокове користування кредитом, а саме у розмірі 1,75% за період з 28 серпня 2020 року по 22 березня 2022 року. Відтак, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0960606838 від 18 серпня 2020 року в загальному розмірі 42151 гривень 37 копійок, з яких 3999,98 гривень заборгованість за тілом кредиту, 31500 гривень заборгованість за відсотками за період з 18 серпня 2020 року по 16 грудня 2021 року (за відсотковою ставкою 1,75%) та 6651,39 гривень заборгованість за відсотками за період з 17 грудня 2021 року по 22 березня 2022 року (за відсотковою ставкою 1,75%). Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання позову майнового характеру позивач ТзОВ «Коллект Центр» сплачено судовий збір у розмірі 3028 гривень. З огляду на часткове задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 2644,02 гривні. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує наступне. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішенні від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Також, питання гонорару адвоката врегульовані в статтях 28-30 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 2017 року 09 червня 2017 року, із змінами затвердженими З`їздом адвокатів України 15 лютого 2019 року. Згідно з ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На виконання вимог ч. 3 ст. 137 ЦПК України позивачем до позову додано: Договір про надання правової допомоги №02-01/2023 від 02 січня 2023 року, укладений між АО «Лігал Ассістанс» та ТзОВ «Колект Центр»; прайс-лист АО «Лігал Ассістанс»; заявку про надання юридичної допомоги №141 від 07 лютого 2024 року, згідно з якою ціна з надання усної консультації з вивчення документів становить 3000 гривень (2 години вартістю по 1500 гривень), ціна складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду 10000 гривень (5 годин по 2000 гривень); витяг з акта №2 про надання юридичної допомоги від 08 січня 2024 року, згідно з яким загальна вартість наданих послуг складає 13000 гривень (а. с. 50-55). Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Суд дійшов висновку, що заявлена сума відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13000 гривень є неспівмірною із складністю справи та виконаними роботами. Зокрема, суд звертає увагу на те, що представником позивача завищені години, які об`єктивно необхідні для вчинення певного виду правової допомоги як надання усної консультації, так і складання позовної заяви про стягнення боргу. З матеріалів справи вбачається, що АО «Лігал Ассістанс» надає правову допомогу ТзОВ «Колект Центр» з 02 січня 2023 року, заявка щодо позову до [PERSON] значиться за №141. За договором №10-01/2023 від 10 січня 2023 року ТзОВ «Коллект Центр» набуло права вимоги до 29141 боржників. Суд враховує, що дана категорія справ є поширеною, сама по собі позовна заява є нескладною та не потребує особливих затрат часу на її складання, містить 3 аркуші (6 сторінок), відсутні посилання на судову практику, що потребувало б додаткового часу на її вивчення. Пакет документів, що доданий до позовної заяви, також є наперед визначеним та не потребує великих зусиль для його зібрання. Верховний Суд неодноразово звертав увагу на необхідності дотримання принципу співмірності при розрахунку судових витрат. Так, Велика Палата Верховного Суду у справі №755/9215/15-ц наголосила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У постановах Верховного Суду у справі №905/1795/18 та у справі №922/2685/19, визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial