Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-10 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами, який обґрунтовано тим, що 08.04.2023 між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту №11915-04/2023, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. На підставі Договору факторингу №3072023 від 03.07.2023, укладеного ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» з ТОВ «СТАР ФАЙНЕС ГРУП», ТОВ «СТАР ФАЙНЕС ГРУП» набуло права грошової вимоги до відповідача. Крім того, на підставі Договору факторингу №27122023-2 від 27.12.2023, укладеного TOB «ФК «ЄАПБ» з ТОВ «СТАР ФАЙНЕС ГРУП» та відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу (витяг з Реєстру боржників), TOB «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 18800,00 грн., з яких: 5000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 13800,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. Позивачем не нараховувались штрафні санкції з моменту набуття права грошової вимоги за вказаним кредитним договором. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 18800,00 грн. заборгованості за Договором про надання фінансового кредиту №11915-04/2023, а також понесені позивачем судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи провести за відсутності представника позивача, підтримав позовні вимоги в повному обсязі та не заперечив проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяв та відзиву від відповідача до суду не надходило. Тому суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 08.04.2023 між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту №11915-04/2023, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, за умовами якого Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі 5000,00 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки передбачені Договором (п.1.1) (а.с. 6-8). За змістом пункту 1.2 Договору, кредит надається на власні потреби клієнта строком на 20 днів до 27.04.2023. За умовами пункту 1.3 Договору за користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 730,0% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2,00 % (процентів) на добу. Кредит надається без забезпечення у вигляді застави. Згідно з п. 4.3 Договору, у разі, якщо Клієнт не повернув кредит в строк, зазначений в п. 1.2 цього Договору та/або в Додатку до цього Договору, проценти передбаченні в п. 2.3 цього Договору продовжують нараховуватися за кожен день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 180 календарних днів, починаючи з дня укладення Договору. Відповідно до Додаткової угоди від 29.04.2023 до Договору про надання фінансового кредиту №11915-04/2023 від 08.04.2023 сторони погодили відстрочити виконання зобов`язання за Договором на 20 днів, тобто до 18.05.2023. Будь-які нарахування за кредитом на строк дії відстрочення призупиняється, сума заборгованості клієнта становить 7750,00 грн. (а.с. 9). На підставі Договору факторингу №3072023 від 03.07.2023, укладеного ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» з ТОВ «СТАР ФАЙНЕС ГРУП» та відповідно до акту прийому-передачі від 03.07.2023, ТОВ «СТАР ФАЙНЕС ГРУП» набуло права грошової вимоги до відповідача (а.с. 10-12). Крім того, на підставі Договору факторингу №27122023-2 від 27.12.2023, укладеного TOB «ФК «ЄАПБ» з ТОВ «СТАР ФАЙНЕС ГРУП», акту прийому-передачі від 27.12.2023, TOB «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] згідно з Реєстром боржників (а.с. 13-15). Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №27122023-2 від 27.12.2023 та розрахунку, заборгованість відповідача перед TOB «ФК «ЄАПБ» складає 18800,00 грн., з яких: 5000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 13800,00 грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с. 16-17). Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису ( факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису ) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України). Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Правовідносини з приводу відступлення права вимоги регулюються главою 73 ЦК України. Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частина перша статті 1078 ЦК України передбачає, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). За статтею 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Відповідно до частини другої статті 1082 ЦК України боржник має право вимагати від фактора надання йому доказів того, що передання права грошової вимоги мало місце, тобто надати копію договору факторингу. Якщо фактор не виконає цієї вимоги, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним за основним договором. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним. Неотримання боржником письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові не є перешкодою для реалізації права фактора звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, оскільки боржник у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог фактора. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 23 вересня 2015 року (справа №6-979цс15). Як установлено судом з матеріалів справи, укладені договори факторингу є чинними та позивач набув право вимоги до [PERSON] за Договором про надання фінансового кредиту №11915-04/2023 від 08.04.2023 в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Відповідно до наданих розрахунків, заборгованість відповідача за Договором про надання фінансового кредиту №11915-04/2023 від 08.04.2023 становить 18800,00 грн., з яких: 5000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 13800,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. Вказана сума встановлена судом на підставі наявних у справі доказів. Суд звертає увагу, що відповідач доказів щодо спростування суми заборгованості не надав. За викладених обставин, суд дійшов висновку, що відповідач свої договірні зобов`язання не виконує належним чином, існує порушення виконання договірних зобов`язань, тому порушене право підлягає захисту і відповідач повинен нести відповідальність відповідно до умов договору та сплатити на користь позивача суму заборгованості. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 3028,00 грн. понесеного судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved