Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-16 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулася до суду із указаним позовом до відповідача [PERSON] , у якому просила: визначити місце проживання її дітей: дочки [PERSON] , [INFO] , дочки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю [PERSON] , [INFO] по [ADDRESS] . Крім того, позивачка просить надати їй дозвіл на зняття з реєстрації місця проживання малолітніх дітей за вищевказаною адресою: [ADDRESS] без згоди батька [PERSON] , а також просила надати позивачці дозвіл на реєстрацію місця проживання цих дітей разом із матір`ю [PERSON] , [INFO] , без згоди їх батька [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог [PERSON] покликається на те, що разом із відповідачем [PERSON] вони перебували в зареєстрованому шлюбі з 30 листопада 2013 року, від якого народилося троє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] і син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Буського районного суду Львівської області від 10 травня 2018 року вказаний шлюб між ними розірвано, а діти залишились постійно проживати разом із нею у м. Львові, де позивачка працює. Також рішенням цього ж суду від 26 квітня 2021 року з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання цих дітей у розмірі 3500 грн. Згодом, 08 березня 2023 року позивачка уклала новий шлюб із [PERSON] , який 13 квітня 2023 року за її згодою придбав житловий будинок із надвірними будівлями в [ADDRESS] , куди позивачка разом із дітьми бажає переїхати проживати. Однак, відповідач [PERSON] не надає позивачці на це своєї згоди, що унеможливлює зняття дітей із попереднього місця їх реєстрації в с. Переволочна Золочівського району Львівської області та наступну реєстрацію дітей в с. Голендра Тернопільського району Тернопільської області без згоди відповідача, незважаючи на те, що діти разом із нею, як їх матір`ю, постійно проживають та ходять до школи у м. Львові, а відповідач, як їх батько, зовсім не цікавиться їх навчанням, здоров`ям і вихованням. Відтак, ураховуючи наведене і те, що місце проживання дітей реєструється разом із одним з батьків за письмовою згодою другого із батьків, а батько дітей не надає дозвіл на реєстрацію місця проживання із одночасним зняттям дітей за попереднім місцем їх реєстрації, а в інший спосіб провести реєстрацію місця проживання дітей не видається можливим, а тому позивачка звернулася із даним позовом до суду, який просила задовольнити. Ухвалою суду про відкриття провадження у справі від 10.05.2024 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою підготовчого судового засідання від 16.07.2024 року закрито підготовче провадження та призначено вищевказану справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Федюшин О.М. у судовому засіданні повністю підтримали заявлені позовні вимоги та просили суд їх задовольнити, виходячи із мотивів позовної заяви, а також повідомили про факти неодноразового звернення позивачки до органу ЦНАП із проханням щодо зняття дітей із місця їх реєстрації в с. Переволочна та нову їх реєстрацію в с. Голендра, однак органом влади їй було відмовлено через відсутність на це згоди батька дітей, а також існуючий в державі порядок проведення таких дій одним із батьків виключно за згодою другого із батьків дітей, де їх батько відмовляється надати позивачці таку згоду, а тому просили позовні вимоги задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, будучи належним чином повідомленим судом про дату, час і місце розгляду справи, клопотань чи будь-яких матеріалів до суду не надсилав, а своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Межвінський С.Д. у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог повністю заперечив, покликаючись на те, що між сторонами дійсно існує спір щодо їх малолітніх дітей; позивачка неодноразово зверталась до суду щодо позбавлення його довірителя батьківських прав щодо їх дітей. Крім того, представник відповідача визнає ту обставину, що його довіритель не надає своєї згоди на зміну місця проживання та реєстрації їх дітей; назване позивачкою житло в с. Голендра їй не належить, оскільки було придбано її теперешнім чоловіком [PERSON] , який не надав своєї згоди на це. Також представнику відповідача видаються зрозумілими позовні вимоги щодо зміни місця реєстрації дітей, однак незрозумілою є позовна вимога про визначення місця проживання дітей разом із матір`ю в с. Переволочна, де діти на даний час зареєстровані, оскільки така вимога не пов`язана з іншими позовними вимогами, між сторонами з приводу цього жодного спору не має, і батько дітей навідує їх за вказаною адресою. Відтак, представник відповідача просить у задоволенні заявлених позовних вимог відмовити. Третя особа: Служба у справах дітей Золочівської РДА Золочівського району Львівської області явку свого поважного представника в судове засідання повторно не забезпечила, будучи належним чином повідомленою судом про час та місце розгляду справи, направивши висновок про доцільність задоволення позовних вимог [PERSON] та клопотання про розгляд справи без участі їх представника. Заслухавши доводи позивачки та її представника, заперечення представника відповідача, дослідивши докази та з`ясувавши дійсні обставини справи, всебічно, повно та об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до переконання про часткове задоволення позовних вимог, виходячи із таких мотивів. Згідно статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно до приписів ст. 12, ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно частини першої та другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 30 листопада 2013 року, від якого народилося троє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] і син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Буського районного суду Львівської області від 10.05.2018 року в справі №440/382/18, яке набрало законної сили від 09.06.2018, вказаний шлюб між сторонами розірвано, а згідно рішення Буського районного суду Львівської області від 26.04.2021 року в справі №943/2242/20, яке набрало законної сили від 11.06.2021, із відповідача [PERSON] в користь позивачки [PERSON] щомісячно стягуються аліменти на утримання дітей: дочки [PERSON] , [INFO] , дочки [PERSON] , [INFO] і сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 3500 гривень, однак не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня звернення до суду з позовом 30.11.2020 року. Як убачається із матеріалів справи та не заперечується учасниками справи, що позивачка [PERSON] разом зі своїми малолітніми дітьми: дочкою [PERSON] , [INFO] , дочкою [PERSON] , [INFO] і сином [PERSON] , [INFO] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , хоча фактично проживають по [ADDRESS] , де позивачка працює у ФОП [PERSON] на посаді швеї, а діти навчаються у СЗШ №77 м. Львова, а також користуються медичними послугами у 5 МКПЛ м. Львова. Крім того, як слідує зі справи, що 08 березня 2023 року позивачка [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] , який під час перебування у шлюбі з позивачкою придбав житловий будинок по [ADDRESS] , загальною площею 50 кв.м., житловою площею 33 кв.м. з надвірними будівлями (стайня цегляна), розташовані на земельній діляеці площею 0,2467 га, про що вбачається зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 08.03.2023, нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями від 13.04.2023, витягу з Державного реєстру речових прав №329038210 від 13.04.2023. Також, як убачається із акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї [PERSON] від 26.04.2024, що позивачка [PERSON] разом зі своїми дітьми: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] зареєстровані в селі Переволочна Золочівського району Львівської області, фактично проживають у м. Львів. На вихідні мати з дітьми приїжджає в [ADDRESS] , де її чоловік [PERSON] має житловий будинок загальною площею 50 кв.м. з надвірними будівлями. Будинок шлако-блочний, покритий шифером, а за [PERSON] числиться земельна ділянка площею 0,2467 га для обслуговування житлового будинку. В підсобному господарстві сім`я утримує птицю, проживають у задовільних матеріальних умовах. Згідно довідки Підгаєцької міської ради №343 від 07.06.2024 року вбачається, що по [ADDRESS] ніхто не зареєстрований. Як слідує із заяви [PERSON] від 06.06.2024, нотаріально посвідченої приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Сосновською О.Я., що заявник надав свою згоду на реєстрацію та постійне місце проживання у житловому будинку в [ADDRESS] позивачки [PERSON] , [INFO] разом з її малолітніми дітьми: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а такорж кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способи захисту яких передбачені ч. 2 ст. 16 ЦК України. Крім того, згідно абзацу другого частини другої статті 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Частинами першою та третьою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово, а місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає (ч. 4 ст. 29 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 242 ЦК України батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. В силу ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини (ч. 2 ст. 160 СК України). У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», Суд виснував, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. У рішенні Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Отже, аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Вищевказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 березня 2021 року в справі №542/1428/18. Крім того, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 14 лютого 2019 року в справі №377/128/18 виснував, що тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Як безспірно встановлено в судовому засіданні та не заперечується учасниками справи, що малолітні діти сторін по справі зареєстровані разом із матір`ю [PERSON] по [ADDRESS] , хоча фактично проживають у [ADDRESS] , де позивачка [PERSON] працює у ФОП [PERSON] на посаді швеї, а діти навчаються у СЗШ №77 м. Львова. При цьому, як встановлено судом, що з приводу заявленої позовної вимоги щодо визначення місця проживання дітей разом із матір`ю [PERSON] по місцю їх реєстрації ( [ADDRESS] ) спору між сторонами не існує, відповідач після розлучення із позивачкою ніколи не оспорював місця проживання дітей разом із матір`ю за вказаною адресою, яке фактично визначене, а відповідач провідував дітей за вказаним місцем їх реєстрації. Відтак, суд вважає заявлену позовну вимогу в цій частині необгрунтованою, а тому приходить до переконання про відмову в її задоволенні. Разом із тим, суд вважає, що позовні вимоги в частині зміни місця реєстрації дітей шляхом надання позивачці дозволу на зняття їх з реєстрації місця проживання в с. Переволочна та реєстрації в с. Голендра без згоди батька підлягають до задоволення, виходячи із такого. Статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №789-ХІІ, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Приписами статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання і зняття з місця реєстрації особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. Механізм здійснення декларування/реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), скасування декларування/реєстрації місця проживання (перебування), а також встановлення форми необхідних для цього документів урегульовано Порядком декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 року №265. Згідно п. 16 - п. 17 цього Порядку місце проживання дитини віком до 14 років може бути задекларовано за адресою місця проживання одного з батьків або інших законних представників, зокрема одночасно із зняттям з попереднього задекларованого/зареєстрованого місця проживання, за декларацією, поданою одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників дитини. Згода іншого з батьків або законних представників дитини підтверджується електронним підписом, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису. У разі ненадання одним із батьків згоди відповідно до вимог цього пункту реєстрація місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, здійснюється відповідно до пункту 33 цього Порядку. Зокрема, пунктом 33 цього Порядку визначено, що подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особи віком до 14 років здійснюється одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Згода батьків або інших законних представників може бути надана у присутності особи, яка приймає заяву про реєстрацію місця проживання, або засвідчена нотаріально в установленому законодавством порядку. Згідно п. 65 цього Порядку зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання дитини віком до 14 років підтверджується електронними підписами батьків, що базуються на кваліфікованих сертифікатах електронних підписів, у разі подання заяви в електронній формі або за письмовою згодою другого з батьків, що надається у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Згідно ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Нормою частини четвертої статті 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. (ч. 5 ст. 19 СК України). Як слідує із висновку Служби у справах дітей Золочівської РДА Золочівського району Львівської області, що на засіданні комісії райдержадміністрації з питань захисту дітей, яке відбулось 26 червня 2024 року, враховуючи те, що діти постійно проживають з матір`ю, нотаріально засвідчену заяву [PERSON] , який надав згоду на реєстрацію дружини [PERSON] та її дітей, довідку Підгаєцької міської ради №343 від 07.06.2024 про те, що по [ADDRESS] ніхто не зареєстрований та довідок про місця навчання дітей, - вважає доцільним визначити місце проживання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] з матір`ю та надати дозвіл на зняття дітей з місця реєстрації по [ADDRESS] , та зареєструвати їх за новою адресою по [ADDRESS] , оскільки це буде відповідати інтересам дітей. Як встановлено судом та не оспорюється учасниками справи, що між сторонами по справі існує немайновий спір щодо надання позиваці дозволу на реєстрацію місця проживання їх малолітніх дітей по [ADDRESS] та зняття їх з попереднього місця реєстрації по [ADDRESS] , оскільки відповідач не надає позивачці такої письмової згоди, і ця обставина визнавалася його представником у судовому засіданні. Крім того, судом встановлено, що малолітні діти після розлучення сторін по справі залишились проживати разом із матір`ю - позивачкою [PERSON] , яка після укладення нового шлюбу з [PERSON] , який придбав під час шлюбу житловий будинок по [ADDRESS] , куди новостворена позивачкою сім`я разом із малолітніми дітьми бажає переїхати на постійне місце проживання, змінивши свою та дітей реєстрацію місця проживання, однак не в змозі цього зробити за відсутності згоди на це відповідача, дії якого суд вважає такими, що не відповідають інтересам дітей, а тому суд приходить до переконання про обгрунтованість позовних вимог у цій частині та вважає доцільним їх задовольнити. Разом із тим, суд вважає безпідставними доводи представника відповідача про те, що назване позивачкою житло в с. Голендра їй не належить, оскільки було придбано її теперешнім чоловіком [PERSON] , який не надав своєї згоди на це, оскільки такі доводи сторони відповідача спростовуються нотаріально засвідченою заявою [PERSON] від 06.06.2024 про надання ним згоди на реєстрацію дружини [PERSON] та її дітей у житловому будинку по [ADDRESS] . Крім того, вищевказані доводи представника відповідача спростовуються і тим, що незалежно від того, що титульним власником вказаного житлового будинку є чоловік позивачки - [PERSON] , який надав свою згоду на проживання та реєстрацію місця проживання позивачки та її малолітніх дітей за вищевказаною адресою, однак вказаний будинок придбаний подружжям позивачки [PERSON] за час шлюбу, а тому належить їм на праві спільної сумісної власності, що слідує із положень статей 60, 63 СК України. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04). Отже, суд вважає, що заявлені позоні вимоги підлягають до часткового задоволення шляхом надання позивачці дозволу на зняття з реєстрації місця проживання малолітніх дітей без згоди батька та надання їй дозволу на реєстрацію місця проживання малолітніх дітей без згоди батька, а у задоволенні решти вимог позову слід відмовити. Ураховуючи наведене та

Outcome: partial