Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-15 00:00:00

Представник заявника звернувся до суду з заявою в інтересах [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючого документа свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Пирятинською державною нотаріальною конторою Полтавської області 05 червня 1990 року (реєстр. №950) на ім`я [PERSON] , оскільки при видачі документу у відповідності до свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння [ADDRESS] , виданого виконавчим комітетом Пирятинської міської ради депутатів трудящих 29 березня 1976 року, домоволодіння [ADDRESS] (колишня адрес: [ADDRESS] ) належало у рівних частках [PERSON] та [PERSON] . Після смерті [INFO] [PERSON] належну їй частину вказаного домоволодіння успадкувала [PERSON] , про що отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане Пирятинською державною нотаріальною конторою Полтавської області 05 червня 1990 року (реєстр. №950). Проте у вказаному правовстановлюючому документі невірно зазначене по батькові спадкоємця « [PERSON] », замість належного « [PERSON] ». Зазначена помилка у правовстановлюючому документі на належне [PERSON] нерухоме майно є перешкодою у розпорядженні ним. За таких обставин позивач просить встановити факт належності їй правовстановлюючого документу. Представник заявника у судовому засіданні заявлені вимоги свого довірителя підтримав у повному обсязі з підстав викладених у заяві, просив їх задовольнити. Представник заінтересованої особи Пирятинської міської ради Полтавської області у судове засідання не з`явився, просив слухати справу у його відсутність, при винесенні рішення покладався на розсуд суду. Згідно ст.ст. 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб виникає спір. Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення, з огляду на наступне. Судом установлено, що у відповідності до свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння [ADDRESS] , виданого виконавчим комітетом Пирятинської міської ради депутатів трудящих 29 березня 1976 року, домоволодіння [ADDRESS] (колишня адрес: [ADDRESS] ) належало у рівних частках [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12). [PERSON] є донькою [PERSON] (а.с. 9). Після смерті [INFO] [PERSON] належну їй частину вказаного домоволодіння успадкувала [PERSON] , про що отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане Пирятинською державною нотаріальною конторою Полтавської області 05 червня 1990 року (реєстр. № 950) (а.с. 13). Відповідно інформаційної № 144 від 09.02.2024 Комунального підприємства «Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» житловий будинок у [ADDRESS] , зареєстровано станом на 29.12.2012 у КП «Лубенському МБТІ» у книзі № 11 за реєстр. № 1203 (а.с. 10). Відповідно довідки № 249 від 09.02.2024 Комунального підприємства «Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», станом на 29.12.2012 житловий будинок у [ADDRESS] , зареєстровано у КП «Лубенському МБТІ» у книзі № 11 за реєстр. № 1203 за [PERSON] - ч., згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видане державним нотаріусом Пирятинської державної нотаріальної контори Пирятинської державної нотаріальної контори від 05.06.1990, № 950 та ч., згідно Свідоцтва про право власності, видане Виконавчим комітетом Пирятинської міської ради депутатів трудящих від 29.03.1976 № 420 (а.с. 11). Відповідно до листа ВСУ 01.01.2012 р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження цивільні справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року №5 суди розглядають справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Таким чином, оцінюючи досліджені по справі докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності у їх сукупності, суд приходить до висновку, що правовстановлюючий документ, свідоцтво про право на спадщину за заповітом, виданого Пирятинською державною нотаріальною конторою Полтавської області 05 червня 1990 року (реєстр. №950) на ім`я [PERSON] належить [PERSON] , народження [INFO] . Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що факт належності правовстановлюючого документу знайшов своє підтвердження у судовому засіданні, будь-якого спору між заявником та заінтересованою особою не має, окрім того, встановлення факту є реалізацією гарантованого ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України права заявника вільно розпоряджатися своєю власністю, перешкодою чому є невірне зазначення його прізвища в правовстановлюючому документі, а тому суд вважає, що даний факт підлягає встановленню. При цьому, суд вважає, що заявник позбавлений можливості у позасудовому порядку встановити факт належності правовстановлюючого документа. На підставі викладеного,

Outcome: approved