Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-18 00:00:00

адвокат Зозуля А.В., який діє в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому\~просить провести поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнавши за позивачем право власності на 1/2 частку в квартирі [ADDRESS] . В обґрунтування зазначає, що з 08.08.2008 сторони перебували\~у зареєстрованому\~шлюбі,\~який рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 07.06.2023 у справі №944/1971/23 було розірвано.\~Від даного\~шлюбу мають\~трьох дітей: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Перебуваючи у шлюбі сторонами у справі придбано квартиру [ADDRESS] , право власності на яку було оформлено на ім`я відповідача. Представник позивача зазначив, що вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя і підлягає поділу в порядку, передбаченому ст. 60 СК України. Ухвалою судді від 07.09.2023\~відкрито провадження у даній справі, постановлено провести її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 18.09.2024\~закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав. Відповідач у судове засідання з`явився, до суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав, проти задоволення позову не заперечував. За змістом ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За змістом вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Згідно постанови КЦС Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі за №761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбулось, то датою його ухвалення є дата складання повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з наступного. Згідно з ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до положень ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено,\~що шлюб\~між [PERSON] \~та [PERSON] \~було зареєстровано\~08.08.2008\~виконавчим комітетом\~Прилбичівської сільської\~ради Яворівського\~району Львівської\~області,\~актовий запис\~№11,\~що підтверджується\~копією повторно\~виданого Яворівським\~відділом державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~у Яворівському\~районі Львівської\~області Західного\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції\~свідоцтва про\~шлюб від\~28.03.2023.\~ Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 07.06.2023 у справі №944/1971/23 шлюб між сторонами було розірвано. Позивач та відповідач є батьками неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 24.04.2018 Яворівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області; [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 15.07.2011 Рогізненською сільською радою Яворівського району Львівської області; та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 24.02.2014 виконавчим комітетом Рогізненської сільської ради Яворівського району Львівської області. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 16.10.2014 укладеного між ТОВ «Явірбуд» та відповідачем, що посвідчений приватним нотаріусом Яворівського районного нотаріального округу Гуцал О.І. за реєстровим №383, [PERSON] придбана квартира [ADDRESS] (загальна площа 87,5 кв. м., житлова площа 50 кв.м.). 16.10.2014 приватним нотаріусом Яворівського районного нотаріального округу Гуцал О.І. на підставі Договору купівлі-продажу від 16.10.2014, внесено відомості про вчинений правочин в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] , за відповідачем [PERSON] (номер витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 28185747). Тобто, спірна квартира була набута відповідачем [PERSON] під час перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачкою [PERSON] . За наслідком дослідження технічного паспорта на квартиру [ADDRESS] , виготовленого ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» встановлено, що квартира розміщена на 1 поверсі 9 поверхового будинку та складається з трьох житлових кімнат та кухні, ванної кімнати, вбиральні, коридору, балконів. Загальна площа 87,5 кв. м. Згідно із звітом про оцінку мана ТОВ «Агентство нерухомості «Габріель», ринкова вартість майна, трикімнатної квартири, загальною площею 87,5 кв.м., що розташована в [ADDRESS] ,\~площею 87,5\~кв.\~м. становить 650037 грн. 00 коп. Відповідно до статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, яким засвідчує його право власності. Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 27.11.2019р. у справі № 461/2328/16-ц (провадження № 61-42538св18), від 26.12.2019р. у справі № 364/515/19 (провадження № 61-19224св19), від 19.11.2020р. у справі № 686/9580/16-ц. Згідно із ч. 1, 2 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч.1 ст.36 СК України, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України). Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 1, 2 статті 71 СК України). Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджується в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. У судовому засіданні встановлено, що сторони придбали 16.10.2014 квартиру [ADDRESS] . Зазначене майно є спільним майном подружжя, яке було набуто ними за час перебування у шлюбі. Статтею 57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 05.04.2017 року у справі № 6-399цс17, статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норму статті 60 Сімейного кодексу України застосовано правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 січня 2024 року у справі № 645/4165/21, вбачається, що конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Крім того, відповідно до частини третьої статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Отже, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Таким чином, враховуючи визнання відповідачем позовних вимог та те, що суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження необхідності відступу від засад рівності часток подружжя, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з урахуванням наявних у справі письмових доказів. Згідно з ч. 1ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання цього позову позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 3250,20 грн. Частиною 1ст. 142 ЦПК України, передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. В позовній заяві представник позивача зазначив, що попередній розрахунок суми судових витрати на професійну правничу допомогу становить 5000,00 грн. Разом з тим, відповідних заяв в розумінні ч.8 ст.141 ЦПК України, інших клопотань про стягнення витрат на правову допомогу, доказів на підтвердження понесеного розміру таких витрат станом на час розгляду справи до суду не подано, а тому підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу у заявленому позивачем розмірі, судом не встановлено. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved