Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-22 00:00:00

20.03.2024 представник позивача звернувся в суд із позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої працівником. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 13.06.2019 наказом № 22 комунального унітарного підприємства Понінківської селищної ради [PERSON] офіційно прийнята на посаду головного бухгалтера комунального унітарного підприємства Понінківської селищної ради. У липні 2022 року відповідачка [PERSON] допустила порушення своїх трудових обов`язків щодо неправильного проведення по бухгалтерському обліку господарської операції по зняттю з балансу підприємства житлового фонду, внаслідок чого нею безпідставно визначено, що підприємство отримало прибуток, якого в дійсності не існувало. В подальшому, 03.04.2023 між Понінківською селищної радою в особі голови [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено договір № 4 на виконання консультаційних послуг з метою виявлення поточних помилок у звітності, фактів некоректного або неправомірного відображення фінансово-господарських операцій в обліку комунального унітарного підприємства Понінківської селищної ради за період з 01.01.2020 по 31.12.2022. Відповідно до даних звіту, за результатами аналізу бухгалтерського та податкового обліку комунального унітарного підприємства Понінківської селищної ради за період з 01.01.2020 по 31.12.2022 фізичною особою-підприємцем [PERSON] встановлено, що у липні 2022 на підставі рішення Понінківської селищної ради з балансу Комунального унітарного підприємства Понінківської селищної ради знято житловий фонд, який раніше був безоплатно переданий підприємству. Зняття з балансу слід було провести в бухгалтерському обліку як: Д 131 К 103 - 7849886,09 грн за рахунок зносу; Д 424 103 - 4337439, 76 грн за рахунок іншого додаткового капіталу. Всього за первісною вартістю - 12187325,85 грн. Але в бухгалтерському обліку помилково відображено: Д 424 К 745 умовні доходи - 5555,4000 грн. Таким чином, в результаті допущених помилок в бухгалтерському обліку визначено прибуток по підприємству на суму 380400 грн. З цієї причини був зайво нарахований податок на прибуток в сумі 68500 грн. Крім того, за результатом вищезазначеного прибутку в грудні 2022 року безпідставно нараховані та виплачені премії всім працівникам комунального унітарного підприємства Понінківської селищної ради на загальну суму з нарахуванням ЄСВ - 66000 грн, що суперечить колективному договору про преміювання. Таким чином, фізична особа-підприємець [PERSON] при дослідженні бухгалтерських документів виявив та відобразив у складеному ним звіті, що головний бухгалтер [PERSON] неправильно визначила прибуток комунального унітарного підприємства Понінківської селищної ради за 2022 рік в сумі 380 400 грн, в результаті чого у грудні 2022 було безпідставно нараховано та виплачено премії всім працівникам Понінківської селищної ради на загальну суму 66000 грн. Тобто, [PERSON] , як головний бухгалтер, своїми винними діями у грудні 2022 року повідомила в.о. директора Понінківської селищної ради А.М. Коробка неправильно визначений дохід підприємства, що зумовило видання та підписання в.о. директором 14.12.2022 наказу № 48, яким премійовано по підсумках роботи за грудень 2022 року працівників підприємства. З огляду на вищезазначене, вказані обставини стали підставою для видачі керівником Понінківської селищної ради наказів № 21 від 25.05.2023 та № 21Б від 26.05.2023, згідно з яким [PERSON] звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП України. Отже, позивач вважає, що відповідачка своїми винними діями, внаслідок яких відбулось безпідставне нарахування премій всім працівникам Понінківської селищної ради на загальну суму з нарахуванням ЄСВ 66 000 грн 00 коп., чим заподіяла підприємству матеріальної шкоди на цю суму. Вказує, що у позивача виникла об`єктивна необхідність звернутись із вказаною позовною заявою про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної при виконанні працівником трудових обов`язків. Зазначає, що підписати фінансову звітність - означає взяти на себе відповідальність за факти та відомості, викладені в ній. Рішення про преміювання працівників ґрунтується на інформації щодо прибутковості підприємства, за яку відповідає головний бухгалтер. Також, враховуючи розмір премії, яку отримала [PERSON] у грудні 2022 року - 9641 грн 93 коп., яка є в кілька разів більшою, ніж розмір премій, яку отримали інші працівники, можна припустити, що відповідач була зацікавлена в її нарахуванні, свідомо відображаючи в бухгалтерських документах прибуток, який не відповідає дійсності. Отже, відповідачка допустила порушення своїх трудових обов`язків. Вважає, що наявний причинний зв`язок між протиправною і винною дією відповідача і завданою позивачу матеріальною шкодою. Просить позов задовольнити, стягнути 66000 грн. матеріальної шкоди та 19422 грн. судових витрат, що складається з 2422 грн 40 коп. судового збору та 17000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. 29.03.2024 представник позивача подав позовну заяву в новій редакції, усунувши недоліки позовної заяви та долучивши докази про сплату судового збору. Просить стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду, заподіяну при виконанні трудових обов`язків у розмірі 66000 грн 00 коп. та судові витрати по справі. Ухвалою Полонського районного суду Хмельницької області від 03.04.2024 у справі відкрито провадження та постановлено здійснювати її розгляд відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами справи. Відповідач у встановлений строк, а саме 24.04.2024, подала відзив на позовну заяву, у якому вказує, що позов не визнає повністю. Зазначає, що з 03.06.2019 на прохання головного бухгалтера комунального унітарного підприємства Понінківської селищної ради на період її відпустки вона надавала послуги головного бухгалтера по цивільно-правовому договору, а 13.06.2019 згідно наказу № 22 була офіційно влаштована на роботу на посаду головного бухгалтера підприємства. При оформленні на роботу з жодною посадовою інструкцією чи положенням, якими регламентовані обов`язки головного бухгалтера її ніхто не ознайомлював. Зазначає, що звіт фізичної особи- підприємця[PERSON] не може бути прийнятий до уваги в якості допустимого та належного доказу по справі. Встановлено, що рішенням Понінківської селищної ради 47 сесії 8 скликання було вирішено провести аудит, а не консультаційні послуги з питань аналізу бухгалтерського та податкового обліку підприємтсва. Також вказує, що головний бухгалтер підпорядковується керівнику підприємства та діє згідно його наказів та розпоряджень. В Положенні про преміювання підприємства вказано, що премія затверджується керівником підприємства, а не головним бухгалтером. Твердження позивача про те, що рішення про преміювання ґрунтується на інформації щодо прибутковості підприємства, за яку відповідає головний бухгалтер, не відповідає дійсності. Позивачем не надано доказів того, що рішення про преміювання приймалося керівником на підставі інформації, наданої [PERSON] . Також немає жодного підтверджуючого доказу, що саме головний бухгалтер відповідає за нарахування премій. Разом з тим, відповідач не заперечувала, що допустила помилку при списанні житлового фонду. Дана помилка була виправлена 12.04.2023 шляхом подання уточненої фінансової звітності. Вказує, що обов`язковою умовою визнання діянь працівника порушенням його трудових обов`язків є трудовий договір, посадова інструкція чи інший локальний нормативний акт. Однак, у матеріалах справи відсутня посадова інструкція. Просить у задоволенні позову відмовити повністю. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, суд зазначає про таке. Судом встановлено, що згідно з даними наказу № 22 від 13.06.2019, [PERSON] прийнята на роботу на посаду головного бухгалтера з 14.06.2019 (а.с. 37, зворот). Відповідно до договору № 4 від 03.04.2023 між Понінківською селищною радою в особі голови [PERSON] та приватним підприємцем Калитою Д.В. укладено договір на виконання консультаційних послуг, відповідно до якого замовник доручив виконавцю провести консультаційні послуги з питань аналізу бухгалтерського та податкового обліку Понінківської селищної ради за період з 01.01.2020 по 31.12.2022 (а.с. 21 зворот - 22 зворот). Відповідно до звіту приватного підприємця [PERSON] , при дослідженні бухгалтерських документів, аналізом було виявлено, що у липні 2022 року на підставі рішення Понінківської селищної ради з балансу комунального унітарного підприємства Понінківської селищної ради знято житловий фонд, який раніше був безоплатно переданий підприємству. Зняття з балансу слід було провести в бухгалтерському обліку: Д 131 К 103 - 7849886 грн 09 коп. за рахунок зносу; Д 424 К 103 - 4337439 грн 76 коп. за рахунок іншого додаткового капіталу. Всього за первісною вартістю - 12187325 грн 85 коп. Однак, у бухгалтерському обліку помилково відображено: Д 424 К 745 умовні доходи - 5554 грн 40 коп.; Д 97 витрати від списання основних засобів К 103 - 4337 грн 40 коп. У результаті допущених помилок у бухгалтерському обліку, визначено прибуток по підприємству за 2022 рік на суму 380400 грн. З цієї причини зайво нараховано премії всім працівникам підприємства на загальну суму з нарахуванням ЄСВ - 66000 грн, що суперечить положенням колективного договору про преміювання. Аналізом встановлено, що фінансове становище підприємства незадовільне. За 2020 рік отримано прибутку на 7200 грн, за 2021 рік допущені збитки на суму 515600 грн, за 2022 рік допущені збитки на суму 423400 грн. Непокриті збитки на кінець 2022 року складають у сумі 939000 грн. Серед об`єктивних причин збитковості, [PERSON] зазначені і суб`єктивні, зокрема, зайве нарахування податку на прибуток та безпідставне нарахування премій при збитках підприємства(а.с. 16-21). Як вбачається з даних колективного договору комунального унітарного підприємства Понінківської селищної ради, зокрема, розділу V п.5.6., адміністрація зобов`язується: «при наявності прибутку проводити преміювання працівників у залежності від результатів роботи або його особистого вкладу в кінцеві результати роботи підприємства (додаток № 7) (а.с. 27-37). Згідно даних наказу Понінківської селищної ради № 48 від 14.12.2022, за підсумками роботи за грудень 2022 року було премійовано працівників (а.с. 26). Відповідно до даних розрахункової відомості заробітної плати за грудень 2022 року працівникам адміністрації (3 особи) нарахована премія у загальному розмірі 28925 грн 79 коп. та робітникам (23 особи) нарахована премія у загальному розмірі 25508 грн 78 коп. (а.с. 26, зворот). Відповідно до даних наказу № 21 від 25.05.2023, [PERSON] звільнено з посади за п. 1 ст. 41 КЗпП України у зв`язку з вчиненням нею, як головним бухгалтером, винних дій, внаслідок чого було безпідставно нараховано премії всім працівникам підприємства на загальну суму з нарахуванням ЄСВ 66000 грн. Останнім робочим днем вважати 26.05.2024 (а.с. 38). Згідно з даними наказу № 21 б від 26.05.2023, внесено зміни до наказу № 21 від 25.05.2023 у зв`язку з відкриттям електронного лікарняного, [PERSON] звільнили з посади, замінивши дату з «26.05.2023» на « 06.06.2023 » (а.с. 38, зворот). З даних Розділу VII колективного договору комунального унітарного підприємства Понінківської селищної ради чітко вбачається, що питання надання працюючим соціальних гарантій, пільг і компенсацій понад передбачених законодавством, вирішуються керівником підприємства і трудовим колективом за рахунок прибутку, що залишається у розпоряджнні підприємства. При наявності прибутку адміністрація зобов`язується, зокрема, надавати працівникам премію до ювілейних дат, при народженні дитини, виділяти кошти на придбання новорічних подарунків (п.п. 7.4-7.6 колективного договору) (а.с. 27-30). Як вбачається з даних рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 21.12.2023 у справі № 681/950/23, позов [PERSON] до комунального унітарного підприємства Понінківської селищної ради про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково (а.с. 23-25). Крім того, цим рішення встановлено, що дії [PERSON] призвели до того, що за рзультатами господарської діяльності за 2022 рік у бухгалтерському обліку невірно визначено прибуток підприємства на суму 380400 грн та з цієї причини зайво нарахований податок на прибуток у сумі 68500 грн. За бухгалтерською звітністю підприємства невірно рахувалось, що воно має прибуток, тому у грудні 2022 року керівник підприємства за умовами колективного договору видав наказ про преміювання всіх працівників, що призвело до виплати 66000 грн. Суд визнав, що вчинене [PERSON] правопорушення є одноразове за своїм характером, обставинами його скоєння та грубим за наслідками, що настали та могли настати. Крім того, згідно даних постанови Хмельницького апеляційного суду від 19.03.2024 у справі № 681/950/23 за позовом [PERSON] до Понінківської селищної ради про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 21.12.2023 залишено без змін (а.с. 83-87). Зокрема, у цій ухвалі колегією суддів зазначено, що «дослідженні докази вказують на те, що [PERSON] допустила неправильність ведення бухалтерського обліку. У результаті допущених помилок ведення бухгалтерського обліку неправильно визначено прибуток підприємства за 2022 рік на суму 380400 грн, внаслідок чого неправомірно нараховано податок на прибуток - 68500 грн і безпідставно нарахована премія працівникам - 66000 грн». Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до такого. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Працівник не може бути притягнутий до матеріальної відповідальності, якщо він не порушував свої трудові обов'язки. Трудові обов`язки працівника можуть визначатися законодавством, колективним, трудовим договором, іншими локальними нормативними та індивідуальними актами. У справі відсутній локальний документ щодо кола завдань та обов`язків головного бухгалтера цього комунального унітарного підприємства Понінківської селищної ради, які визначені трудовим договором [PERSON] , тобто посадова інструкція. Водночас, згідно Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників, затверджених 28.12.2001 Міністерством праці та соціальної політики України як доповнення та зміни № 3 (Кваліфікаційні характеристика Керівники. Головний бухгалтер), головний бухгалтер забезпечує ведення бухгалтерського обліку, дотримуючись єдиних методологічних засад, установлених Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999, з урахуванням особливостей діяльності підприємства і технології оброблення облікових даних. Організує контроль за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій. Вимагає від усіх підрозділів, служб та працівників забезпечення неухильного дотримання порядку оформлення та подання до обліку первинних документів. Уживає всіх необхідних заходів для запобігання несанкціонованому та непомітному виправленню записів у первинних документах і регістрах бухгалтерського обліку та збереженню оброблених документів, регістрів і звітності протягом установленого терміну. Забезпечує складання на основі даних бухгалтерського обліку фінансової звітності підприємства, підписання її та подання в установлені терміни користувачам. Здійснює заходи щодо надання повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан, результати діяльності та рух коштів підприємства. Бере участь у підготовці та поданні інших видів періодичної звітності, які передбачають підпис головного бухгалтера, до органів вищого рівня відповідно до нормативних актів, затверджених формами та інструкціями. За погодженням з власником (керівником) підприємства забезпечує перерахування податків і зборів, передбачених законодавством, проводить розрахунки з іншими кредиторами відповідно до договірних зобов'язань. Здійснює контроль за веденням касових операцій, раціональним та ефективним використанням матеріальних, трудових і фінансових ресурсів. Бере участь у проведенні інвентаризаційної роботи на підприємстві, оформленні матеріалів, пов'язаних з нестачею та відшкодуванням втрат від нестачі, крадіжки та псування активів підприємства. Забезпечує перевірку стану бухгалтерського обліку у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах. Крім того, згідно зі ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; господарська операція дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; фінансова звітність, що містить інформацію про фінансовий стан та результати діяльності підприємства. Із положень ч. 7 ст. 8 вищезгаданого Закону слідує, що головний бухгалтер або особа, яка забезпечує ведення бухгалтерського обліку підприємства, забезпечує дотримання на підприємстві встановлених єдиних методологічних засад бухгалтерського обліку, складання і подання у встановлені строки фінансової звітності; організує контроль за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій; бере участь в оформленні матеріалів, пов`язаних з нестачею та відшкодуванням втрат від нестачі, крадіжки і псування активів підприємства; забезпечує перевірку стану бухгалтерського обліку у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах підприємства. Відповідно до ст. 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов, матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику, а також за шкоду, заподіяну працівником, що перебував у стані крайньої необхідності. Відповідальність за не одержаний підприємством, установою, організацією прибуток може бути покладена лише на працівників, що є посадовими особами. Працівник, який заподіяв шкоду, може добровільно покрити її повністю або частково. За згодою власника або уповноваженого ним органу працівник може передати для покриття заподіяної шкоди рівноцінне майно або поправити пошкоджене. Згідно ст. 131 КЗпП роботодавець зобов 'язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Працівники зобов`язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоди. Статтею 132 КЗпП України передбачено, що за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29.12.1992 «Про судову практику у справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» визначено, що судовому розгляду підлягають заяви власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу до працівника про відшкодування шкоди в розмірі, що перевищує середній місячний заробіток. Згідно з п. 3 цієї Постанови у відповідності зі ст. 130 КЗпП відшкодування шкоди провадиться незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності за дії (бездіяльність), якими заподіяна шкода підприємству, установі, організації. Суд у кожному випадку зобов 'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин, від яких згідно зі ст. ст. 130, 135-3, 137 КЗпП залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з`ясовувати наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Згідно п. 4 Вищевказаної Постанови якщо межі матеріальної відповідальності були визначені в укладеному з працівником контракті, вона покладається на нього відповідно до умов контракту. Згідно із вимогами ст. 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду, роботодавець повинен довести наявність умов, передбачених ст. 130 цього Кодексу. Таким чином, правові норми інституту матеріальної відповідальності застосовуються виключно в межах предмета трудового права. Для можливості притягнення працівника до матеріальної відповідальності має бути встановлено чотири юридичних факти: порушення працівником трудових обов`язків, наявність прямої дійсної шкоди, причинний зв`язок між порушенням і шкодою та вина працівника. З урахуванням викладеного до категорії прямої дійсної шкоди належать, зокрема, витрати, викликані зайвими виплатами на користь працівників (основної і додаткової заробітної плати, сум компенсацій допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, інших виплат). До категорії прямої дійсної шкоди належать і безпідставні натуральні виплати (видачі) на користь працівників і т.п. Пряма дійсна шкода повинна розумітися як шкода майну в широкому розумінні (як майно і майнові права, які відбиваються в балансі підприємства як його активи). Пряма дійсна шкода означає безпосереднє зменшення цих активів. Отже, порушення повинно бути причиною шкоди, а шкода повинна бути результатом порушення. Також суд враховує наявність вини [PERSON] . Законодавство про працю широко оперує поняттями вини, а також поняттями, які відображають її форми, але воно не містить визначень ні вини, ні окремих її форм. У цьому зв`язку при правозастосуванні слід використовувати визначення умислу та необережності, дані в ст. 24 і 25 КК України з урахуванням особливостей трудових відносин. Якщо працівник усвідомлював, що в його діях не виявляється належна турботливість щодо виконання бухгалтерського обліку, якщо він передбачав можливість настання прямої дійсної шкоди і він бажав її настання або байдуже ставився до можливості її настання, у діях працівника є умисел (прямий або непрямий). Якщо працівник усвідомлював, що в його діях не виявляється належна турботливість та уважність щодо ведення бухгалтерського обліку, якщо він передбачав можливість настання прямої дійсної шкоди, але легковажно розраховував запобігти цим наслідкам, має місце необережна вина працівника у формі самовпевненості. Якщо ж працівник не усвідомлював, що у його діях немає належної турботливості та відповідальності до посадових обов`язків, якщо він не передбачав можливості заподіяння підприємству прямої дійсної шкоди, хоча, за обставин, що склалися, міг і повинен був це усвідомлювати, у діях працівника є ознаки необережної вини у формі недбалості. Крім того, суд бере до уваги обставини, що встановленні у постанові Хмельницького апеляційного суду від 19.03.2024 у справі № 681/950/23 за позовом [PERSON] до комунального унітарного підприємства Понінківської селищної ради про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (за апеляційною скаргою на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 21.12.2023) (а.с. 83-87), зокрема те, що у судовому засіданні сторони визнали, що належне ведення бухгалтерського обліку цього підприємства, а саме: забезпечення порядку та правил ведення бухгалтерського обліку, складання і подання у встановлені строки дійсної фінансової звітності, забезпечення контролю за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій, - було покладено на [PERSON] , як головного бухгалтера підприємства. (мотивувальна частина постанови, а.с. 87). Досліджені докази у вищезгаданій справі вказують на те, що [PERSON] допустила неправильність ведення бухгалтерського обліку. У результаті допущених з її вини помилок ведення бухгалтерського обліку, неправильно визначений прибуток комунального унітарного підприємства Понінківської селищної ради за 2022 рік на суму 380400 грн, в наслідок чого неправомірно нараховано податок на прибуток у розмірі 68500 грн та безпідставно нарахована премія працівникам - 66000 грн. Правильність проведення даної господарської операції по бухгалтерському обліку не становило складності, адже порядок її відображення у документах чітко врегульований положеннями вищезгаданої Інструкції, яку [PERSON] , як головний бухгалтер, зобов`язана знати. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно з ч. 4 цієї статті, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Процесуальним наслідком визнання в цивільному процесі однією із сторін факту встановленим, є набуття фактом безспірності характеру і звільнення другої сторони від його доказування. Визнання обставини не можна ототожнювати із визнанням позову. Аналіз чинного процесуального законодавства свідчить про наявність трьох основних груп факторів, які ведуть до звільнення від тягаря доказування: визнані, загальновідомі та преюдиціальні обставини. Зокрема, преюдиціальність обставин - існування або не існування якої встановлене судовим рішенням, що вступило в законну силу у цивільній, господарській або адміністративній справі (ч. 5 ст. 82 ЦПК України). Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в цьому процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в становище суттєво менш сприятливе в порівнянні з опонентом, суд,

Outcome: approved