Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-22 00:00:00

27.06.2024 до Решетилівського районного суду Полтавської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах з початку 2022 року та по квітень 2024 року. Від їх стосунків у них народився син, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва до народження, яку долучено до матеріалів справи. Спільне життя з відповідачем не склалося, у зв`язку з чим позивачка вимушена жити з дітьми окремо від відповідача. Хоча відповідач і проживає в м. Решетилівка, однак з сином не спілкується, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Відповідач уникає зобов`язань щодо утримання спільної дитини до досягнення нею повноліття. Ухвалою Решетилівського районного суду у Полтавській області відмовлено у видачі судового наказу за заявою позивачки до відповідача про стягнення аліментів, тому вона вимушена звернутися до суду. Позивачка просить стягнути з [PERSON] , [INFO] , на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27.06.2024 і до досягнення дитиною повноліття. За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, 27.06.2024 справу передано на розгляд головуючому судді Романенко О.О. Ухвалою суду від 08.07.2024 позовну заяву залишено без руху. 23.07.2024 позивачкою було виконано вимоги ухвали суду від 08.07.2024 про залишення позовної заяви без руху. Ухвалою суду від 26.07.2024 року відкрите провадження у справі і справа призначена до розгляду у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін, судове засідання призначено на 08 год 00 хв 26.08.2024. 26.08.2024 відповідач [PERSON] через канцелярію суду подав письмове клопотання про відкладення судового засідання призначеного на 26.08.2024 на іншу дату. В клопотанні зазначив, що 07.08.2023 був призваний на військову службу до лав ЗСУ, наразі перебуває на Куп`янському напрямку Харківської області. Про те, що позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів дізнався не одразу, а коли його про це змогла повідомити матір, яка отримала адресовану на його ім`я поштову кореспонденцію. У зв`язку з проходженням військової служби не міг належним чином підготуватись до судового засідання, командування надало лише один день, щоб прибути до суду. У зв`язку з вище визначеними обставинами потребує часу для звернення до адвоката для представництва його інтересів у суді та подання до суду відзиву на позовну заяву просить відкласти судове засідання. На підтвердження призову на військову службу надав копію посвідчення серії [NUMBER] від 29.09.2023 та копію військового квитка серії [NUMBER] від 24.08.2022. За клопотанням відповідача [PERSON] судове засідання відкладено на 09 год 00 хв 23.09.2024. 26.08.2024 після вирішення питання про відкладення судового засідання, відповідачем [PERSON] через канцелярію суду подано клопотання про зупинення провадження на підставі п.2 ч.1 ст. 251 ЦПК України. Клопотання обґрунтоване тим, що відповідач з 17.04.2023 і по теперішній час перебуває у складі ЗСУ (військова частина [NUMBER] ), у зв`язку з чим просить зупинити провадження. До клопотання додано копію двох сторінок військового квитка та довідку [INFO] №6в/3/4609 від 26.08.2024. 23.09.2024 позивачкою [PERSON] подано до суду клопотання про проведення розгляду без її участі, позовні вимоги підтримує, просить задовільнити в повному обсязі. Окрім того, просила суд відмовити у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження по справі у зв`язку з перебуванням на військовій службі. Свою позицію обґрунтувала тим, що з наданих відповідачем документів не вбачається, що останній перебуває у складі військової частини ЗСУ, що залучена та бере участь у здійснені заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, а тому посилання відповідача на п.2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, як на підставу зупинення провадження у цій справі є недоречним. У судове засідання призначене на 23.09.2024 з`явились відповідач [PERSON] та представник відповідача - адвокат Литовченко С.І. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у заяві від 23.09.2024 позовні вимоги підтримала, просила проводити розгляд без її участі. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - адвокат Литовченко С.І. висловив клопотання про залишення без розгляду раніше поданого [PERSON] клопотання про зупинення провадження у зв`язку з перебуванням останнього у лавах ЗСУ. Відповідач [PERSON] підтримав позицію свого представника. Протокольною ухвалою суду залишено без розгляду клопотання відповідача [PERSON] від 26.08.2024 про зупинення провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, у зв`язку з перебуванням відповідача у лавах ЗСУ. Відповідач [PERSON] суду повідомив, що позов визнає частково, в розмірі 1/6 частини. Суду пояснив, що вже сплачує аліменти на доньку від першого шлюбу в розмірі 1/4 доходу, додав, що аліменти сплачує вчасно, заборгованості не має. Окрім того, наразі він одружений, на його утриманні перебуває дружина та її двоє дітей, біологічним батьком яких він не являється. Дружина має статус «одинокої матері», тому аліментів на утримання дітей від біологічного батька дітей не отримує. Однак, не заперечував факт того, що дружина, як «одинока мати» отримує виплати від держави на дітей. Повідомив, що наразі діти дружини офіційно ним не усиновлені, але він перебуває в процесі усиновлення. У зв`язку з вищевикладеним просив позов задовільнити частково, зменшити розмір аліментів з 1/4 до 1/6 частини. Представник відповідача\- - адвокат Литовченко В.О. повідомив суду, що сторона відповідача позов визнає частково, в розмірі 1/6 частини. Не погодився з доводами позивачки, викладеними в позовній заяві, з приводу того, що відповідач відмовляється від утримання дитини, оскільки останній неодноразово спілкувався з даного приводу з позивачкою та пропонував узгодити розмір матеріальної допомоги, пропонував сплачувати 6000,00 грн щомісячно, але позивачка не погодилась на такі умови. Також, зазначив, що твердження позивачки викладене в позовній заяві з приводу того, що відповідач не виплачує аліменти іншим особам не відповідає дійсності, оскільки у відповідача є донька [PERSON] , [INFO] , на утримання якої він сплачує аліменти у розмірі 1/4 частини доходу, заборгованості по сплаті аліментів не має. Повідомив суду, що наразі відповідач одружився та має нову сім`ю. Дружина відповідача має двоє дітей, біологічним батьком яких відповідач не являється. Відповідачем уже запущено процес усиновлення дітей дружини, тому в майбутньому це може повпливати на його майновий стан. Зазначив, що відповідач є військовослужбовцем, отримує заробітну плату та виплати за перебування в зоні активних бойових дій, однак його заробітна плата залежить від цих виплат і не має сталого характеру. Повідомив, що наразі доходи отримувані відповідачем до війні по розміру не відрізняються від тих доходів, що відповідач отримує наразі перебуваючи в лавах ЗСУ, тому на даний момент його фінансовий стан суттєво не погіршився. Однак, відповідач є військовослужбовцем саме на даний момент, він не перебуватиме весь час на військовій службі, тому невідомо, яку суму доходів він буде отримувати в подальшому. Якщо позов буде задоволено, то на двох дітей відповідач змушений буде платити аліменти, які складатимуть 50% його доходу, зазначив, що хоча це і не суперечить нормам діючого законодавства та не призведе до порушень прав відповідача, однак що в майбутньому може призвести до суттєвого погіршення його матеріального становища. Окрім того, відповідач перебуває не на повному утриманні держави, він за власний кошт купує бензин, купує обмундирування та інші необхідні для служби речі, дані витрати впливають на розмір доходів. У зв`язку з вищевикладеним просив позов задовільнити частково, зменшити розмір аліментів з 1/4 до 1/6 частини. Повно та всебічно дослідивши письмові докази у справі, пояснення сторін, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] є: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09.05.2023, виданого Новосанжарським відділом реєстрації актів цивільного стану у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис про реєстрацію внесено 09.05.2023 за №47 (а.с. 18). З копії довідки про склад сім`ї №10-09/1/4072 від 14.05.2024, вбачається, що [PERSON] проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] та має такий склад сім`ї: [PERSON] , [INFO] \-- син, [PERSON] , [INFO] - син (а.с.8). Згідно копії посвідчення серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] від 29.09.2023 за підписом ТВО начальника управління персоналу військової частини [NUMBER] полковника [PERSON] , вбачається, що посвідчення безтермінове та дійсне на всій території України. Пред`явник цього посвідчення має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій (а.с.29, 47). Із копії військового квитка серії [NUMBER] від 24.08.2022, вбачається, що [PERSON] на підставі Указу президента України від 24.02.2022 №65/2022 «Про загальну мобілізацію» призваний у Збройні Сили України під час мобілізації (а.с. 29-30, 36). З довідки [INFO] №6в/3/4609 від 26.08.2024, вбачається, що солдат [PERSON] ,1994 р.н., відповідно до наказу начальника [INFO] від 17.04.2023 №107 призваний на військову службу під час мобілізації, в особливий період та направлений для проходження військової служби до військової частини [NUMBER] (а.с.37). Відповідно до довідки №1840/1102 від 28.08.2024, за підписом Т.в.о командира військової частини [NUMBER] [PERSON] , вбачається, що молодший сержант [PERSON] перебуває на військовій службі по мобілізації у в/ч [NUMBER] з 17.04.2023 по т.ч. на посаді командира автомобільного відділення взводу матеріального забезпечення та знаходиться в районі виконання бойових (спеціальних) завдань у Харківській області з 24.07.2024 по т.ч. (а.с.49). Згідно довідки №1840/1139 від 07.09.2024, за підписом командира військової частини [NUMBER] [PERSON] , вбачається, що молодший сержант [PERSON] , згідно з штатом обіймає посаду командира автомобільного відділення, дійсно в період з 01.06.2023 по 26.07.2023, з 13.08.2023 по 20.09.2023, з 25.09.2023 по 24.02.2024, з 05.03.2024 по 07.09.2024 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією військової федерації проти України, перебуваючи а Запорізькій обл. Вільнянський р.н, н.п. Михайлівка; у Харківській області, Куп`янський р-н, Кіндрашівська т.г., н.п. Нечволодівка. Підстава: Бойовий наказ командира в/ч [NUMBER] від 05.05.2023 №3-БН/дск, бойовий наказ командира в/ч [NUMBER] від 31.05.2023 №19-БН/дск; журнал бойових дій в/ч [NUMBER] №13дск від28.04.2023; наказ командира в/ч [NUMBER] (по стройовій частині) від 01.06.2023 №165; журнал бойових дій №390дск від 26.06.2024; бойове розпорядження ОТУ « [INFO] » №1197m/БР/ОТУ від 15.05.2024; бойовий наказ командира [INFO] №104-БР/дск від 02.04.2024 наказ командира в/ч [NUMBER] (по стройовій частині) №175 від 21.06.2024 [NUMBER]. Ця довідка є підставою для надання особі статусу учасника бойових дій (особи з інвалідністю внаслідок війни) (а.с.50). Судом встановлено, що 29.05.2024 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, актовий запис №132, після реєстрації шлюбу подружжю присвоєно прізвище " [PERSON] ", що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 29.05.2024, виданого Чугуївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с.51). Судом також встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] є: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10.09.2024, виданого повторно Балаклійським відділом реєстрації актів цивільного стану в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис про реєстрацію внесено 23.12.2014 за №129 (а.с. 52). З копії виконавчого листа по справі 543/938/15-ц (провадження 2/543/438/15), вбачається, що рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 26.11.2015 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 від всіх видів доходу, але не меньше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 06.10.2015, до дитиною повноліття. Рішення набрало законної сили 12.12.2015. Виконавчий лист видано 17.12.2015. Даний виконавчий лист не містить відміток про, що він був пред`явлений до виконання та згідно нього дійсно стягуються аліменти з відповідача на утримання малолітньої доньки. (а.с. 53). Спір у справі виник із сімейних правовідносин та його вирішення регулюється нормами сімейного законодавства. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Згідно з ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, а проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 СК визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшенні здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Зважаючи на вказані вимоги закону аліменти на утримання дитини присуджуються у частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі, визначальним при визначенні способу стягнення аліментів є те чи платник аліментів має постійний, стабільний заробіток (дохід) чи навпаки такий його дохід є нерегулярним, мінливим, частина такого виплачується в натурі, тощо. При цьому, відповідно до аналізу ст. 192 СК України й наданих Пленумом Верховного Суду України роз`яснень вбачається, що зміна розміру аліментів є правом, а не обов`язком суду, тобто суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю або частково) або відмовити в задоволенні позову. З аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, суду необхідно з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 7 Закону України „Про Державний бюджет України на 2024 рік" установлено з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2 920 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років - 2 563 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 3 196 гривень. Дитині - [PERSON] , [INFO] , на день ухвалення рішення суду виповнилося - 1 рік. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно зі ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) батьків, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Положеннями частини першої статті 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У відповідності до вимог ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач висловлюючи прохання про зменшення розміру аліментів з 1/4 частини на 1/6 частину посилався на те, що вже сплачує аліменти у розмірі 1/4 частини на доньку, окрім того він нещодавно одружився і на його утриманні перебуває дружина та двоє її дітей, біологічним батьком яких він не являється, але в подальшому планує їх усиновити. Окрім того, будучи військовослужбовцем наразі він має стабільний заробіток доход, але його матеріальне становище може погіршитись в результаті отримання поранення під час служби чи звільнення з військової служби. Надаючи оцінку доводам сторони відповідача, суд вважає доведеними лише наявність у відповідача постійного, стабільного заробітку (доходу). Суд звертає увагу на те, що надана відповідачем копія виконавчого листа не містить відміток про те, що виконавчий лист був дійсно пред`явлений до виконання. Відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що з нього дійсно стягуються аліменти у розмірі 1/4 частини на доньку та він не має заборгованості по сплаті аліментів. Також, відповідачем жодними доказами не підтверджено погіршення його майнового стану у зв`язку з тим, що він уже сплачує аліменти на доньку у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу). Окрім того, відповідачем не доведено дійсне перебування на його утриманні дружини - [PERSON] та двох дітей дружини, біологічним батьком яких не є відповідач. Відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що надана ним матеріальна підтримка дружині та її дітям суттєво впливає на його фінансові можливості, з урахуванням того, що остання має статус «одинока мати» та отримує у зв`язку з цим виплати від держави на дітей. Суд зазначає, що наявність у відповідача іншої дитини, на яку згідно рішення суду вже стягуються аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Суд акцентує увагу на тому, що зменшення аліментів лише на сина - [PERSON] призведе до нерівності умов утримання дітей зі сторони батька, порівняно з донькою відповідача \-- [PERSON] , на утримання якої з відповідача вже стягуються аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу (заробітку). Щодо доводів сторони відповідача про те, що у майбутньому матеріальне становище відповідача може погіршитись у зв`язку з припиненням ним військової служби та відсутності у зв`язку з цим стабільного доходу, то суд зазначає, що в разі настання вищезазначених обставин, відповідач не позбавлений можливості звернення до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Суд приходить до висновку, що в даному випадку зменшення розміру аліментів суперечить інтересам дитини позивача, оскільки надмірний тягар щодо утримання дитини буде покладено саме на позивачку, як матір дитини. Враховуючи вищевикладене, а також те, що при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини, враховуючи те, що стороною відповідача не було надано жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили, про скрутне матеріальне становище відповідача, відсутність стабільного доходу або погіршення стану здоров`я, суд прийшов до висновку, що наявні підстави для задоволення позову в повному обсязі та стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх його видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення даного позову до суду, тобто з 27.06.2024 і до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає стягнення аліментів у межах суми за один місяць до негайного виконання. Відповідно до п. 3. ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. Згідно з ч. 6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пункту 12 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків. Згідно з положеннями частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Зміст заявлених позивачем вимог до відповідача, а саме стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, свідчить, що вони не пов`язані з виконанням відповідачем військових обов`язків та не стосуються його службових обов`язків. Оскільки справа не пов`язана з порушенням прав відповідача як військовослужбовця, він не звільняється від сплати судового збору на підставі пункту 12 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір». Зважаючи на те, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, позивачку звільнено від сплати судового збору за пред`явлення позову про стягнення аліментів, судові витрати зі сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів за ставкою станом на день пред`явлення позову - 27.06.2024, що становить 1211,20 грн, підлягають стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 180, 182, 183, 191 СК України,

Outcome: approved