Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-09 00:00:00

29.05.2024 року заявник звернувся суду із заявою, в якій просить встановити факт належності [PERSON] [INFO] , свідоцтва про право власності на житло, що видане 03.11.1994 року і записане у реєстрову книгу за № 3-5450 на квартиру [ADDRESS] , виданого на ім?я [PERSON] та членам його сім?ї, в рівних частках кожному. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 10.06.2024 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи по суті. Учасники судового процесу в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлялись належним чином та своєчасно. Дослідивши всі матеріали справи, суд вважає, що заява про встановлення факту належності документів підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого на підставі розпорядження органу приватизації від 03.11.1994 року № 51611 на праві спільної часткової власності належить 1/2 частки квартири [ADDRESS] . З моменту народження та по сьогоднішній день заявник проживає в квартирі [ADDRESS] . Також, в даній квартирі зареєстроване його місце проживання. При видачі Свідоцтва про право власності на житло в ньому зазначено переклад прізвища на українську мову « [PERSON] », дана розбіжність із прізвищем, що зазначено в паспорті, а саме укр. « [PERSON] » перешкоджає заявнику володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд. Так, в Свідоцтві про право власності на житло, що видане 03.11.1994 року і записане у реєстрову книгу за № 3-5450 та у Розпорядженні органу приватизації, видане 03.11.1994 року №51611, прізвище заявника записано, як « [PERSON] , що не збігається із записом його прізвища в паспорті громадянина України, що був виданий Малиновським РВ УМВС України в Одеській області від 27.11.1995 року, де прізвище заявника зазначене, як « [PERSON] . Судом встановлено, що Ордер № 1033, що виданий 18 червня 1965 року на квартиру [ADDRESS] , що виданий «рос. Одесским Городским Советом депутатов трудящихся УССР» на батька заявника «рос. [PERSON] ». Судом встановлено, що 26.04.2024 року заявник звернувся до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про надання довідки про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку. При ознайомленні з поданими заявником документами адміністратором було виявлено недостовірні відомості у правовстановлюючих документах на квартиру, у зв?язку з чим надано рішення про відмову № 55-92665-ф/о від 26.04.2024 року у видачі довідки про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку. Судом встановлено, що наявність помилки в написанні прізвища заявника у правовстановлюючих документах перешкоджає йому вільно отримати довідку про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку та у подальшому перешкоджатиме на власний розсуд розпоряджатися власністю, адже на сьогоднішній день заявник не може, в тому числі зареєструвати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно своє право власності на 1/2 частки квартири [ADDRESS] , яка належить йому на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 03.11.1994 року. Судом встановлено, що причина неправильного написання прізвища заявника у одну літеру виникла у зв?язку із неправильним переведенням прізвища заявника з російської на українську мови. Адже, на стор. 1 паспорту заявника серії [NUMBER] , виданого Малиновським РВ УМВС України в Одеській області 27.11.1995 року, прізвище заявника українською мовою вказане « [PERSON] », а на стор. 2 російською мовою « [PERSON] ». У Довідці про присвоєння ідентифікаційного номера моє прізвище зазначено укр. мовою « [PERSON] ». Із свідоцтвом про право власності на житло, що видане 03.11.1994 року і записане у реєстрову книгу за № 3-5450, та Розпорядженням органу приватизації, видане 03.11.1994 року №51611, вбачається, що весь текст складено українською мовою з написанням прізвища заявника « [PERSON] », тоді як запис прізвища в паспорті громадянина України заявника, що був виданий Малиновським РВ Малиновським РВ УМВС України в Одеській області 27.11.1995 року, зазначено [PERSON] . Внаслідок такої помилкової, у заявника на даний час, виникла певна невідповідність між документом, що посвідчує його особу та правовстановлюючим документом, який був виданий на його ім?я. У зв?язку із чим виникла необхідність встановити факт належності заявнику правовстановлюючого документу, а саме свідоцтва про право власності на житло. Таким чином, з метою надання заявнику можливості вільно розпоряджатися своєю власністю, а саме 1/2 часткою квартири [ADDRESS] , в тому числі отримання довідок існує необхідність встановити юридичний факт, що правовстановлюючий документ - Свідоцтво про право власності на житло, видане 03.11.1994 року і записане у реєстрову книгу за № 3-5450, та Розпорядження органу приватизації, видане 03.11.1994 року №51611 належить [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених. невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосудля, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч. 7 ст. 19 ЦПК України, окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Стаття 293 Цивільного процесуального кодексу України, визначає, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України) Згідно пункту 6 статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім?я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім?ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У Пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року зі змінами «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що судом розглядаються справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім?я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім?ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті (у тому числі факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали). Суд може встановлювати факти належності документів, які не належать до тих, що посвідчують особу. Згідно з вимогами ст. ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами. забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов?язковість рішень суду до виконання. На підставі вказаних доказів суд вважає можливим задовольнити заяву про встановлення факту належності документу. Судом роз`яснюється, що це рішення є достатнім документом для підтвердження юридичного факту, про встановлення якого просив заявник, та не потребує вчинення додаткових дій щодо його виконання.

Outcome: approved