Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-11 00:00:00

Позивач [PERSON] 1967 р.н., діючи в інтересах малолітньої [PERSON] [INFO] , звернулись до суду із позовом до [PERSON] 1990 р.н., яким просить: - позбавити [PERSON] 1990 р.н., місце проживання якої невідоме, яка зареєстрована за адресою [ADDRESS] , батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ; - стягнути з [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою [ADDRESS] на користь позивача аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] в розмірі частки від усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позов обґрунтовано тим, що син позивачки [PERSON] , який є третьою особою у справі, 11.12.2009 року уклав шлюб із відповідачкою [PERSON] , який було зареєстровано у встановленому законом порядку відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Херсоні, з приводу чого видано свідоцтво серії [NUMBER] від 11.12.2009 року. Від шлюбу народилася донька [PERSON] [INFO] , з приводу чого відділом ДРАЦС Дніпровського РУЮ у м. Херсоні було видане свідоцтво серії [NUMBER] від 06.07.2010 року. Із самого народження дитина мешкала із позивачкою та її чоловіком [PERSON] .. У 2017 році [PERSON] та [PERSON] припинили шлюбні відносини, а шлюб було розірвано за рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 22.09.2017 року. Після припинення шлюбних відносин відповідачка покинула дитину, та з того часу позивачці нічого не відомо з приводу місця проживання відповідачки, з приводу чого наявний акт обстеження кімнати за останнім відомим місцем мешкання відповідачки, а також повідомлення органів поліції з приводу неможливості встановлення місця знаходження останньої. Позивач є рідною матір`ю третьої особи по справі - [PERSON] , тобто батька дитини, що підтверджується актовим записом про його народження № 153, від 24.01.1989 р.н., з приводу чого Херсонським міським відділом ДРАЦС видане відповідне свідоцтво ; актовим записом про укладення шлюбу позивачкою із [PERSON] від 08.05.1993 року, за № 291 та актовим записом про смерть останнього за № 3544 від 15.10.1994 року, з приводу чого Міським відділом РАЦС Головного управління юстиції у Херсонській області видані свідоцтва, а також актовим записом про шлюб № 3, зробленим 07.02.2012 року Виконавчим комітетом Зеленівської селищної ради Дніпровського району м. Херсона, згідно якого позивач вийшла заміж за [PERSON] , взявши його прізвище. Після припинення шлюбу між батьками дитини, дитина увесь час проживає із позивачкою - своєю бабусею, за адресою [ADDRESS] , з приводу чого складено акт від 31.08.2023 року ОСББ «Миру -35-Люкс», будучи при цьому зареєстрованою за адресою [ADDRESS] , тобто за місцем реєстрації відповідачки. Також за вказаною адресою окрім позивача та дитини мешкає нинішній чоловік позивача [PERSON] , тобто дідусь дитини, а сама квартира належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 08.10.2007 року виданого Фондом комунального майна м. Херсона. При цьому, з часу припинення шлюбних відносин між батьками дитини відповідач ніяким чином не проявляє уваги до дочки, не піклується про неї, не приймає участі в її вихованні, не цікавиться здоров`ям дитини, не вітає із днем народження та іншими святами. Опікування позивачки дитиною підтверджується характеристикою з місця навчання дитини, виданою 03.08.2023 року Херсонським загальноосвітнім навчально-виховним комплексом № 48. У 2021 році син позивачки [PERSON] був затриманий та засуджений до покарання у виді позбавлення волі, яке відбуває наразі, через що, на теперішній час він позбавлений можливості займатися вихованням дитини, матеріально її забезпечувати та здійснювати догляд за нею, тому, на теперішній час, матеріальним забезпеченням та доглядом за дитиною займається саме позивачка. Згідно Акту обстеження умов проживання за адресою [ADDRESS] , складеного 23.08.2023 року службою у справах дітей Херсонської міської ради в квартирі наявні усі умови для проживання, а також для виховання і розвитку дитини, стосунки у сім`ї дружні і доброзичливі. Позивачка має стабільний дохід , оскільки працює у КНП «Херсонський обласний будинок дитини» ХОР, з приводу чого наявна відповідна довідка про доходи № 23 від 31.08.2023 року. Таким чином позивачка вказує про те, що має усі умови для повноцінного розвитку, виховання та матеріального забезпечення онуки. Ухвалою від 29.01.2024 року у справі було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 01.04.2024 року об 11.00 год., яке слуханням було відкладено через відсутність у суду даних про повідомлення відповідачки у встановленому законом порядку про час та місце розгляду справи. Ухвалою суду від 06.05.2024 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 10.07.2024 року о 08.30 год.. Окрім того вказаною ухвалою зобов`язано службу у справах дітей виконавчого комітету Дніпровської районної ради м. Херсона надати висновок про доцільність позбавлення [PERSON] , [INFO] батьківських прав стосовно малолітньої доньки [PERSON] [INFO] , вирішено також задовольнити клопотання позивача про допит в якості свідків саму [PERSON] та [PERSON] .. Повідомлення відповідачки про час та місце судового розгляду справи, здійснювалось у встановленому законом порядку, шляхом направлення поштової кореспонденції за зареєстрованим місцем її проживання, проте відповідач до суду на неодноразові виклики не з`явилась, жодних заяв з приводу справи суду не подавала. Відповідно до частини 1 статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити із викладених у позові підстав та на підставі наданих суду доказів, які були досліджені в її присутності, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечувала. Згідно пояснень дитини [PERSON] , якій за час розгляду справи судом виповнилося 14 років, та якій надано можливість, зі згоди позивача, надати пояснення у судовому засіданні, дитина вказала про те, що давно не спілкується зі своєю матір`ю, остання не цікавиться дитиною, не телефонує, в останнє бачила маму більше чотирьох років тому. Від представника третьої особи [PERSON] на адресу суду , поруч із висновком про доцільність позбавлення відповідачки батьківським прав, а також документами, які були складені при підготовці висновку, на адресу суду надійшла заява про розгляд справи по суті за відсутності їх представника, якою вони також підтримала заявлені позовні вимоги. Від третьої особи [PERSON] на адресу суду листом, шляхом направлення поштовою кореспонденцією з смт. Макошине Крюкіського району Чернігівської області, тобто з міста, в якому розташована «Менська виправна колонія № 91» де він з 09.11.2021 року по теперішній час відбуває покарання (згідно довідки кінець строку покарання 26.09.2027 року), надійшов лист, яким він позовні вимоги підтримав, повністю погодившись із обставинами викладеними у позові. Просив суд здійснювати розгляд справи без його участі. Беручи до уваги думку позивача, враховуючи наявність у справі достатніх доказів для вирішення справи по суті, із урахуванням приписів ст. 280 ЦПК України суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи та прийняття по справі заочного рішення. Заслухавши позивача, вивчивши позицію третіх осіб, допитавши свідків та дослідивши надані позивачем та отримані за ухвалою суду докази, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частинами 7, 8 та 9 статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Судом встановлено, що згідно дослідженого свідоцтва про шлюб від 11.12.2009 року серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Херсоні, [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] уклали шлюб, з приводу чого було зроблено відповідний актовий запис за № 19, та відповідач отримала прізвище « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 06.07.2010 року відповідач є матір`ю неповнолітньої [PERSON] [INFO] . Згідно цього ж свідоцтва батьком дитини є [PERSON] . Згідно дослідженого судом рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 22.09.2017 року, яке набрало чинності 03.10.2017 року, за позовом [PERSON] шлюб між ним та відповідачкою по справі було розірвано. Як вбачається зі свідоцтва про народження виданого 24.01.1989 року за № [NUMBER] , позивач по справі є матір`ю [PERSON] [INFO] , тобто є рідною бабусею дитини. При цьому суд бере до уваги те, що Позивач 08.05.1993 року уклала шлюб із [PERSON] ,. внаслідок чого змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », а після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , позивач вже 07.02.2012 року уклала шлюб із [PERSON] [INFO] , внаслідок чого отримала прізвище нового чоловіка « [PERSON] », що підтверджується дослідженими судом свідоцтвом про укладення шлюбу від 08.05.1993 року серії [NUMBER] виданим міським відділом РАЦС у м. Херсоні, свідоцтвом про смерть від 22.01.2009 року серії [NUMBER] виданим Міським відділом РАЦС Головного управління юстиції у Херсонській області та свідоцтвом про шлюб від 07.02.2012 року Серії [NUMBER] виданим Виконавчим комітетом Зеленівської селищної ради Дніпровського району м. Херсона. Згідно отриманої судом відповіді УДМС України в Херсонській області станом на 18.01.2024 року відповідач по справі значиться зареєстрованою за адресою [ADDRESS] . Відповідно до дослідженого судом акту наданого ЖЕК № 1 Суворовського району за адресою місця реєстрації відповідачки, [PERSON] виїхала із місця проживання 2021 року у невідомому напрямку, що засвідчили свідки. Згідно досліджених судом акту обстеження умов проживання, вчиненого начальником служби у справах дітей ХМР [PERSON] та головним спеціалістом служби [PERSON] за адресою [ADDRESS] від 20.08.2023 року , за вказаною адресою поруч із позивачем проживають також її чоловік [PERSON] та дитина [PERSON] [INFO] яка є їх онукою, стосунки в сім`ї дружні, доброзичливі, а вказане помешкання належить [PERSON] на праві власності згідно свідоцтва про право власності виданого 0.10.2007 року Фондом комунального майна м. Херсона Дослідженим судом актом оцінки потреб сім`ї за адресою [ADDRESS] , також підтверджується те, що за вказаною адресою поруч із власником [PERSON] мешкає позивач із онукою [PERSON] [INFO] , дитини при цьому забезпечена усім необхідним для проживання а також доглядом та вихованням. Мати не приймає участі у вихованні дитини тривалий час, не займається нею. З огляду на що, складено відповідний висновок оцінки потреб сім`ї від 27.07.2023 року згідно якого Дитина [PERSON] виховується в родині дідуся та бабусі. Мати участі у вихованні дитини не приймає, батько перебуває у місцях позбавлення волі. Дитина зазнала психологічного насильства внаслідок проживання в умовах воєнного стану, проте особа яка замінює батьків здатна долати складні життєві обставини, забезпечувати потреби дитини. Згідно акту про фактичне проживання дитини [PERSON] від 31.08.2023 року, засвідченого ОСББ «Миру-35-Люкс», дитина дійсно мешкає за адресою [ADDRESS] , разом із бабусею - позивачкою по справі, та дідусем, чоловіком позивачки. Відповідно до дослідженої судом Характеристики на ученицю 7-Б класу Херсонського загальноосвітнього навчально-виховного комплексу № 48 ХМР [PERSON] , [INFO] , дитина навчається у закладі починаючи з 1-го класу і за цей період зарекомендувала себе як старання, дисциплінована, відповідальна учениця. Оволоділа навчальним матеріалом на високому та достатньому рівнях. Дівчина спокійна, спостережлива, доброзичлива, врівноважена, впевнена у собі, здатна до прийняття обдуманих самостійних рішень, забезпечена усім необхідним для навчання та розвитку. Під час дистанційного навчання [PERSON] не пропустила жодного уроку. Дитиною опікується бабуся [PERSON] .. Матір [PERSON] жодного разу не відвідувала школу і не підтримує зв`язки із класним керівником щодо навчання дитини. Викладені судом обставини невиконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків також знайшли своє підтвердження із показів допитаних по справі в якості свідків як позивача [PERSON] так і її чоловіка [PERSON] , з якими дитина мешкає тривалий час, про що вказано вище. За на виконання ухвали суду Виконавчим комітетом Дніпровської районної у місті Херсоні ради 04.07.2024 року за вих. № 2-49/1126 було надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно її доньки [PERSON] [INFO] , яким Виконком в особі органу опіки та піклування дійшов висновку про доцільність позбавлення відповідачки [PERSON] [INFO] батьківських прав стосовно її доньки [PERSON] , [INFO] . При цьому вказаним актом встановлено, що позивач [PERSON] , яка є бабусею [PERSON] мешкає разом із дитиною та дідусем [PERSON] за адресою [ADDRESS] , приймає активну участь у вихованні дитини, майже із часу її народження, а після розірвання шлюбу між батьками дитини виховання та утримання дитини взяла на себе у повному обсязі, відповідачка за вказаною адресою не проживає. Згідно повідомлення ВП № 1 ХРУП ГУНП в Херсонській області від 03.05.2024 року за № 3968/36.1/04-24 місце знаходження відповідачки невідоме. Також з`ясовано, що дитина тривалий час не бачила матір, та не спілкувалась із нею, мати не телефонує дитині та не цікавиться нею. Батько дитини відбуває покарання, пов`язане із позбавленням волі. У висновку також наведено характеристику із місця навчання дитини, яка була досліджена судом, та з приводу якої вказано вище. Відповідно до статті 164 Сімейного кодексу України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. За змістом даної норми закону ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Згідно зі статтею 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч.ч.1, 2,4 ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом Верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Крім того, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини у рішеннях у справах «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року та «Савіни проти України» зазначає, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. При цьому позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і саме інтереси дитини повинні мати переважний характер над інтересами батьків. Між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. На думку Суду врахування обставин, які підпадають під визначення дій особи, як «ухилення від виконання батьківських обов`язків» не вичерпуються переліком, зазначеним у вище приведеній постанові Пленуму, і підлягають розширеному тлумаченню залежно від особливостей кожної конкретної ситуації. Ухилення одного з батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини є правовою підставою для позбавлення батьківських прав. Однак, дане поняття, тобто ухилення від виконання батьківських обов`язків, є оціночним і підлягає дослідженню в кожному конкретному випадку з урахуванням цілої сукупності чинників і факторів. В пункті 52 рішення «Савіни проти України» зазначено, що Судом враховується, що держава має позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер. Але реалізація таких обов`язків держави також вимагає від відповідачів активних дій, які б свідчили про їх бажання скористатись такою допомогою держави. Так дослідженням судом доданих до справи доказів, про які вказано вище, відповідач [PERSON] самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, а саме тривалий час не спілкується із дитиною, не забезпечує належні умови проживання та розвитку дитини, не цікавиться її розвитком, успіхами у навчанні. Фактично за дослідженими судом доказами позивач не виконує своїх батьківських обов`язків починаючи із народження доньки. При цьому суд також бере ж уваги те, що не подавши відзиву та не з`явившись до суду, відповідачка даних обставин не спростовувала, підтвердження інтересу до дитини не довела. Виходячи з цього, суд вважає, що зазначені вище факти у своїй сукупності свідчать про ухилення відповідачки від виховання дитини, свідоме та тривале нехтування нею своїми батьківськими обов`язками і небажанням виконувати їх, що дає суду підстави для висновку про доцільність в інтересах дитини позбавлення її батьківських прав. Суд враховує, що з точки зору закону позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Суд вважає, що такі фактори, як відсутність відповідачки протягом тривалого часу в житті дитини можливе лише внаслідок свідомої поведінки відповідачки, як матері, та нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Про свідомість такої поведінки свідчить і та обставина, що відповідачка втратила інтерес до дитини, жодного разу майже з народження, коли дитина почала проживати у сім`ї позивачки, не відвідувала дитину і будь-яким іншим чином приймати участь у житті дитини не намагалась, із заявами в компетентні органи щодо сприяння у здійсненні спілкування із дитиною не зверталась, як і не зверталась із заявами щодо перешкоджання їй у спілкуванні донькою, при цьому обставин, які б свідчили про перешкоджання позивачці у спілкуванні із донькою судом не встановлено. Суд при цьому також враховує позицію Верховного Суду, висловлену в постанові в справі № 459/3411/17 від 29 вересня 2021 року щодо того, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. З урахуванням викладеного вище суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача в частині позбавлення відповідачки батьківських прав. Щодо позовних вимог в частині стягнення аліментів, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частини 2, 3 статті 166 Сімейного кодексу України передбачають, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно зі ст. 182 Сімейного кодексу України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, а також наявність інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Разом із тим, рішення про призначення дитині опікуна/піклувальника, тобто особи, на користь якої суд і вирішує питання про стягнення аліментів, приймається саме відповідним органом опіки/піклування після того, зокрема як набере чинності рішення суду про позбавлення батьків (одного з батьків) батьківським прав щодо дитини (п. п. 1.3., 2.2. Наказу «Про затвердження Правил опіки та піклування» № 34/166/131/88 від 26.05.99, Зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 червня 1999 р. vd990526 vn34/166/131/88 за N 387/3680), з огляду на що, враховуючи те, що відповідне рішення ще не прийнято, суд приходить до переконання про необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів, без зазначення на користь кого саме мають бути стягнуті аліменти. При цьому суд зауважує що питання щодо того, на корить кого мають бути стягнуті аліменти має бути вирішено після набрання вказаним рішенням суду законної сили. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ст.141 ч. 1, 6 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Позивач не просив вирішити питання щодо розподілу судових витрат, а отже підстави для відшкодування витрат відсутні. Виходячи з цього та у зв`язку із частковим задоволенням вимог позивача, а саме в частині вимог немайнового характеру, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь держави 1 073,60 гр. судового збору.

Outcome: partial