Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-05 00:00:00

У серпні 2024 року заявиця [PERSON] звернулась до суду із заявою, в якій прохала продовжити дію та видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] на строк 6 місяців з заборонами щодо: перебування в місці проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , наближення ближче ніж 50 метрів до місця проживання (перебування) навчання, роботи, інших місць часткового відвідування [PERSON] , з метою контактування з нею, а саме зареєстрованого місця проживання: [ADDRESS] , місця роботи: [ADDRESS] , дошкільного навчального закладу: м. Полтава, вул. Чураївни,7; дитячого центру розвитку "Бджілка": м. Полтава, вул. А. Кукоби, 27; заборони особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває в місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь- який спосіб спілкуватися з нею; заборони вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Заявлені вимоги вмотивовані заявницею тим, що вони з [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають спільну доньку [PERSON] . Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 200.32.024 року шлюб між сторонами розірвано, місце проживання доньки закріплено з матір`ю, за адресою: [ADDRESS] . В заяві стороною заявника вказувалось про те, що причиною розлучення стало те, що, починаючи з листопада 2023 року,шлюбні відносини між ними фактично припинені, кожен має діаметрально різні погляди на шлюб та сім`ю, в родині почали виникати сварки, які переросли в серйозні конфлікти, під час яких поведінка [PERSON] стала занадто агресивною, він почав погрожувати їй та рідним фізичною розправою, відібранням дитини. Вказує, що зазнає постійного психологічного тиску з боку [PERSON] , на її адресу надходять погрози, як у телефонних розмовах так і в текстових повідомленнях. Незважаючи на те, що шлюб між ними наразі розірвано, але поведінка [PERSON] не змінилася. Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 19.02.2024, за її заявою, було видано обмежувальний припис у відношенні [PERSON] терміном на шість місяців. Після ухвалення цього рішення [PERSON] неодноразово порушував обмежувальний припис, продовжив телефонувати, надсилати смс-повідомлення з погрозами, переслідувати, за її зверненням до ЄРДР внесено відомості про кримінальне провадження № 12024175460000005 від 09.01.2024 та [PERSON] повідомлено про підозру за ст.390-1 КК України, так 14 березня 2024 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 390-1 КК України, та призначено йому покарання у вигляді обмеження волі на строк 1 (один) рік, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 1 (один рік) та покладено ряд обов`язків, визначених ст. 76 КК України, та встановлено обмежувальні заходи, визначені пунктами 3,4,5, ст. 91-1 КК України, тому виникла необхідність у продовженні дії обмежувального припису. Ухвалою суду від 26 серпня 2024 року заяву [PERSON] було залишено без руху та надано строк на усунення недоліків зазначених в ухвалі. 02 вересня 2024 від [PERSON] на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви разом з уточненою заявою про продовження дії обмежувального припису. Ухвалою суду від 03 вересня 2024 заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. В судове засідання заявниця [PERSON] не з`явилась, але надала на адресу суду заяву, в якій прохала проводити слухання справи у її відсутність, вимоги заявлені в заяві підтримує в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. Заінтересована особа [PERSON] в судове засіданння, не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча про день та час слухання справи був повідомлений належним чином шляхом направлення телефонограми на контактний номер телефону заінтересованої особи. Частиною 1 ст. 350-5 ЦПК України визначено, що неявка належним чином повідомлених заінтересовнаих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Приймаючи до уваги той факт, що заінтересована особа [PERSON] повідомлений належним чином про день та час слуханння справи, суд приходить до висновку про можливість ухвалення рішення у відсутність останнього, у відповідності до положення ч.1 ст. 350-5 ЦПК України. Дослідивши матеріали заяви про продовження обмежувального припису, суд прийшов до наступних висновків. Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно із ч.1 ст.1 Закону домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до п.2 ч.1 ст.24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Згідно з п.7 ч.1 ст.1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Відповідно до ч.3 ст.26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Закон визначає, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Частинами 2, 3, 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні (ст.350-6 ЦПК України). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Згідно із ч.1 ст.350-7 ЦПК України, за заявою осіб, визначених статтею 350-2 цього Кодексу, обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду згідно з частиною другою статті 350-6 цього Кодексу. Суд звертає увагу, що при вирішенні питання про продовження обмежувального припису має досліджувати ризики повторного вчинення насильства, а не факт його первинного вчинення. Як убачається з матеріалів справи рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 19.02.2024 року, за заявою [PERSON] у відношенні [PERSON] було продовжено обмежувальний припис на строк шість місяців із застосуванням тимчасового обмеження його прав, а саме заборони перебування в місці проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; заборони наближатися ближче ніж на 50 метрів до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування [PERSON] з метою контактування з нею, а саме зареєстрвоаного місця проживання: [ADDRESS] ; місця роботи: [ADDRESS] ; дошкільного навчального закладу: [ADDRESS] ; заборони особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборони вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають спільну дитину [PERSON] . Так, рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 20.03.2024 року у справі № 553/3345/23, шлюб зареєстрований 02.06.2018 року Шевченківським районним у м. Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територаільного управління юстиції у Полтавській області за актовим записом № 680, між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. Визначено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , [INFO] . В заяві заяіниця вказувала, що після видачі обмежувального припису [PERSON] не припинив телефонувати їй, надсилати текстові повідомлення з погрозами, порушувати застосовані обмеження,встанволені відповідно до рішення суду від 19 лютого 2024 року. Більше того, відповідно до вироку Ленінського районного суду м. Полтави від 14 березня 2024 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 390-1 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік. На підставі ст. 75 КК України звільнено [PERSON] , [INFO] , від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1(один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки. Відповідно до пунктів 1,2 ч.1 та пункту 2 ч.3 ст. 76 КК України покладено на [PERSON] , [INFO] , наступні обов`язки: -періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; - повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; - не виїжджати за межі України без погодження з уповноваденим органом з питань пробації. Згідно ч.2 ст. 76 КК України, застосовано до [PERSON] , 1992 року народження, обмежувальні заходи відповідно до пунктів 3,4,5 ст. 91-1 КК України строком на 3 (три) місяці, поклавши на нього наступні обов`язки: -заборона наближатися на відстань ближче ніж 50 метрів до місця, де [PERSON] може постійно чи тимчасово проживати, тимчасово чи систематично перебувати у зв`язку з роботою, навчання, лікуванням чи з інших причин; -заборона листування, телефонних переговорів з [PERSON] , [INFO] , інших контактів через засоби зв`язку чи електронних комунікацій особисто або через третіх осіб; - пройти програму для кривдників. Не зважаючи на визнання винним [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 390-1 КК України, незаконні дії з боку [PERSON] продовжуються і дотепер, так згідно з приєднаним до справи матеріалів, до ЄРДР за № 12024175460000043 від 26.02.2024 внесено відомості про кримінальне правопорушення з правовою кваліфікацію за ст. 390-1 КК України щодо порушення [PERSON] у період часу з 12:50 по 16:10 25 лютого 2024 року обмежувального припису та повідомлено [PERSON] про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Крім цього, всупереч вироку суду [PERSON] 11.05.2024 року близько 19 год. 00 хв. порушив встановлені обмеження та прийшов за адресою мешкання заявниці, в результаті чого внесено відомості до ЄРДР № 12024175460000096 від 18.05.2024 року, передбаченого ст. 390-1 КК України. Таким чином, поведінка заінтересованої оосби [PERSON] по відношенню до заявниці та неповнолітньої дитини з встановленння обмежувального припису та визнання отаннього винуватим у вчиненні кримінального правопорушення не змінилась та відповідних висновків [PERSON] не зробив. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд зазначає, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. За таких обставин, виходячи з встановлених фактичних обставин справи, пояснень заявниці зазначених у заяві, ведення переписки, телефонних дзвінків заявниці та оцінюючи вірогідність продовження чи повторного вчинення таких дій заінтересованою особою по відношенню до заявниці, настання відповідних наслідків їх вчинення, суд приходить до переконливого висновку про наявність високого рівня небезпеки продовження вчинення домашнього насильства щодо заявниці, тому продовження обмежувального припису є необхідним та виправданим за для запобігання більш тяжким наслідкам та невідкладного захисту заявниці, з огляду на що заява підлягає задоволенню, а обмежувальний припис продовженню із застосуванням обмежень, визначених рішенням суду від 19 лютого 2024 року. Відповідно до ч.3 ст.350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, суд відносить на рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved