Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-17 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» за участі третіх осіб [PERSON] , [PERSON] про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги мотивувала тим, що 23 травня 2024 року наказом № 181/ос припинено трудовий договір із позивачем, начальником управління фінансово-економічної діяльності, на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України. Підставою вказано наказ ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» від 22 лютого 2024 року № 71 «Про введення в дію нового штатного розпису апарату управління ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ», попередження про звільнення від 15 березня 2024 року № 01-19/518/24, протокол засідання тимчасової комісії з дотримання трудового законодавства при проведенні організаційних заходів ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» від 21 травня 2024 року № 2. Позивач попереджена про наступне вивільнення та надано перелік вакантних посад. Крім того, запропоновано взяти участь у відборі на посаду, що відповідає іі кваліфікаційному рівню та досвіду роботи - менеджер з внутрішнього аудиту управління внутрішнього аудиту. Позивач жодної відмови від переведення на іншу роботу не подавала ні усно ні письмово. Попередження містить інформацію про можливість вирішення питання подання заяви про переведення на іншу посаду до 23 травня 2024 року включно, проте відповідач не дотримався цього строку, 21 травня 2024 року було вирішено звільнити із займаної посади. Крім того, позивачу не було повідомлено, які з переліченого списку посад відповідають її кваліфікації, що значно ускладнює здійснення вибору. Також у списку були посади, на які позивач за кваліфікаційними вимогами не може бути працевлаштована. Одночасно позивачу було запропоновано взяти участь у відборі на посаду менеджера внутрішнього аудиту управління внутрішнього аудиту. Відповідачем також порушені вимоги п.6.3 розділу 6 колективного договору, яким передбачено у випадку скорочення обсягів робіт, зменшення чисельності працівників проводити, в першу чергу, шляхом тимчасового обмеження прийому на роботу. Однак відповідач під час проведення процедур скорочення штату працівників продовжував прийоми на роботу без жодних обмежень. У зв`язку з чим просить про визнання незаконним та скасування наказу № 181/ос від 23 травня 2024 року про звільнення; поновлення на роботі на посаді начальника управління фінансово-економічної діяльності; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 24 травня 2024 року по день прийняття рішення по справі, моральної шкоди у розмірі 30 000,00 грн. 02 липня 2024 року позовну заяву залишено без руху. 02 липня 2024 року у задоволення клопотання позивач про відстрочення сплати судового збору відмовлено. Ухвалою суду від 15 липня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Протокольною ухвалою суду від 06 серпня 2024 року залучено до участі у справі в якості третьої особи [PERSON] . 18 вересня 2024 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог. Позивач підтримала позовні вимоги. Дала пояснення, аналогічні викладеним у позові. Додатково пояснила, що відповідачем не запропоновано посади заступника директора департаменту з майнової політики та економічного планування- начальника відділу казначейства, заступника директора департаменту комерційної діяльності та матеріально-технічного забезпечення- начальника відділу комерційної діяльності, заступника директора департаменту комерційної діяльності та матеріально-технічного забезпечення - начальника відділу закупівельних процедур. Заяви на переведення на вакантні посади не подавала. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та пояснення позивача. Представник відповідача Ревенко О.В. позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у відзиві на позов, який долучено до матеріалів справи. Додатково пояснив, що посади, на які посилається позивач містяться у переліку вакантних посад. Треті особи [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з`явилися, хоча про місце і час розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки не повідомили. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні правовідносини. 23 травня 2024 року наказом № 181/ос припинено трудовий договір із [PERSON] - начальником управління фінансово-економічної діяльності на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України. Підставою вказано наказ ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» від 22 лютого 2024 року № 71 «Про введення в дію нового штатного розпису апарату управління ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ». Попередження про звільнення від 15 березня 20224 року № 01-19/518/24, протоколом засідання тимчасової комісії з дотримання трудового законодавства при проведенні організаційних заходів ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» від 21 травня 2024 року № 2 (а.с.82). 19 березня 2024 року позивачу вручене повідомлення про заплановане вивільнення від 15 березня 2024 року та перелік вакантних посад на підприємстві станом на 19 березня 2024 року (а.с.12 зв.-15). 21 травня 2024 року на засіданні тимчасової комісії з дотримання трудового законодавства при проведенні організаційних заходів ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» прийнято рішення, у разі неподання позивачем до визначеного у попередженні про наступне вивільнення терміну заяви на переведення на вакантну посаду і позитивного вирішення комісією з дотриманням трудового законодавства при проведенні організаційних заходів щодо цього питання 25 травня 2024 року звільнити відповідно до п.1 статі 40 КЗпП у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників з виплатою вихідної допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку (а.с. 79-81). Згідно довідки про доходи, виданої Приватним акціонерним товариством «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» від 06 червня 2024 року нарахована заробітна плата у березня 2024 року - 45512,00 грн., у квітні 2024 року - 43 706, 99 грн. (а. с. 87). Позивач просить про визнання незаконним та скасування наказу № 181/ос від 23 травня 2024 року про звільнення, поновлення на роботі на посаді начальника управління фінансово-економічної діяльності. На обґрунтування позовних вимог зазначила, що відмови від переведення на іншу роботу не подавала ні усно ні письмово. Крім того, відповідачем також порушено вимоги п.6.3 розділу 6 колективного договору, яким передбачено, що у випадку скорочення обсягів робіт, зменшення чисельності працівників проводити, в першу чергу, шляхом тимчасового обмеження прийому на роботу. Однак відповідач під час проведення процедур скорочення штату працівників продовжував прийоми на роботу без жодних обмежень. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Представник відповідача скористався своїм правом подачі відзиву до позову, відповідно до якого зазначає, що позивач попереджена про наступне звільнення, одночасно їй надано перелік всіх вакантних посад. Також позивача повідомлено, що у разі відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, яка відповідає кваліфікаційному рівню, а також при відмові трудовий договір буде розірвано на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України з 23 травня 2024 року. 21 травня 2024 року на засіданні тимчасової комісії з дотриманням трудового законодавства при проведенні організаційних заходів розглянуто питання скорочення позивача та з`ясовано, що позивач не подала заяви на зайняття на жодну із запропонованих вакантних посад. Працівник якщо бажає перевестись на якусь посаду, має вчинити активну дію-подати відповідну письмову заяву/надати згоду. Відповідачем запропоновані списки вакантних посад на момент попередження та станом на 02 квітня 2024 року, 22 квітня 2024 року. Позивач помилково зазначає, що рішення про її звільнення було прийнято 21 травня 2024 року, що начебто позбавило її можливості обрання вакантної посади. Підставою звільнення позивача був наказ № 181/ОС, а не протокол комісії від 21 травня 2024 року. Посада начальника управління внутрішнього аудиту стала вакантною 29 січня 2024 року, а посада заступника начальника управління внутрішнього аудиту введена до штатного розпису 23 лютого 2024 року згідно наказу товариства від 29 січня 2024 року № 37. Наказом товариства № 29/ос від 02 лютого 2024 року на посаду начальника управління внутрішнього аудиту призначена [PERSON] . Наказом № 55/ос від 26 лютого 2024 року переведено на посаду заступника начальника управління внутрішнього аудиту [PERSON] , яка до цього працювала в даному управлінні на посаді менеджера з аудиту. Отже, на момент попередження позивача про наступне вивільнення і до моменту її звільнення вказані посади не були вакантними. Щодо доводів позивача про недотримання роботодавцем вимог п.6.3 розділу 6 колективного договору, в частині того, що під час процедур скорочень відповідач продовжував здійснювати прийоми на роботу працівників, зазначено таке. Позивач неправильно трактує п.6.3 розділу 6 колективного договору, відповідно до якого у випадку скорочення обсягів робіт, зменшення чисельності працівників проводити, у першу чергу, шляхом тимчасового обмеження прийому на роботу. Звільнення працівників за скороченням штатів або чисельності застосовується лише як крайній засіб, коли вичерпані всі можливості їх працевлаштування на підприємстві, за згодою відповідних профспілкових комітетів. Перше речення даного пункту колективного договору стосується випадку зменшення чисельності працівників у зв`язку зі скороченням обсягу робіт. У цьому спорі дане положення не застосовується, оскільки через зміни в організації виробництва і праці було проведено заходи по скороченню штату працівників. Тобто, в штатному розписі змінювалися посади-додавалися нові з новими структурними підрозділами та скорочували інші. Отже, скорочувалися саме посади, а не зменшувалась кількість працівників за однорідними посадами. В таких випадках не заборонено роботодавцю паралельно шукати нових працівників, зокрема, на новостворені структурні одиниці/посади, якщо наявні працівники або не підходять на нові посади за кваліфікаційними вимогами або не бажають їх обіймати. Позивачу пропонувалися всі вакантні посади. Законність звільнення виключає наявність протиправної поведінки, вини товариства та завданої позивачу моральної шкоди (а.с. 97-104). На підтвердження відзиву представником відповідача надано колективний договір Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» (а.с. 108-110); повідомлення Дніпровський районний центр зайнятості про вивільнення працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці (а.с.111); повідомлення голові об`єднаного профспілкового комітету про проведення організаційних заходів стосовно, зокрема, начальника управління фінансово-економічної діяльності (а.с. 112-114); наказ № 71 від 22 лютого 2024 року «Про введення в дію нового штатного розпису апарату управління ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» (а.с.115-116, 117,118,119-120, 121); наказ № 70 від 22 лютого 2023 року «Про введення в дію оновленої організаційної структури ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ (а.с.122-123); організаційну структуру ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ (а.с.124); оновлений список вакансій станом на 02 квітня 2024 року, з яким позивач ознайомлена 02 квітня 2024 року (а.с.125, 126); оновлений список вакансій станом на 22 квітня 2024 року, з яким позивач ознайомлена (а.с.127, 128) ; копію наказу № 29/ос від 02 лютого 2024 року про призначення на посаду начальника управління внутрішнього аудиту [PERSON] (а.с.129); копію наказу № 55/ос від 26 лютого 2024 року про переведення на посаду заступника начальника управління внутрішнього аудиту [PERSON] (а.с.130); перелік вакантних посад на підприємстві станом на 01 січня 2024 року (а.с. 178-180), станом на 15 березня 2024 року (а.с. 181-183); станом на 23 травня 2024 року (а.с. 184-186); наказ № 187/ос від 23 травня 2024 року про переведення на посаду заступника директора департаменту з майнової політики та економічного планування - начальник відділу казначейства [PERSON] (а.с. 213,214); наказ № 184/ос від 23 травня 2024 року про переведення на посаду заступника директора департаменту комерційної діяльності та матеріально-технічного забезпечення - начальник відділу комерційної діяльності [PERSON] (а.с. 211, 212); наказ № 189/ос від 23 травня 2024 року про переведення на посаду заступника директора департаменту комерційної діяльності та матеріально-технічного забезпечення - начальник відділу закупівельних процедур [PERSON] (а.с.209,210). Представник позивача скористався своїм правом подачі відповіді на відзив, в якій зазначено, що за час скорочення працівників на вакантні посади було призначено інших працівників, зокрема, 10 квітня 2024 року на посаду заступника начальника юридичного управління призначено Ревенко О.Т . Позивач не була запрошена на час прийняття рішення тимчасовою комісією. 21 травня 2024 року з метою надання інформації про наявність певних навичок, нової освіти чи опанування якоїсь нової професії. Через недотримання відповідачем вимог п.6.3 колективного договору та здійснення подальшого прийому на роботу. Позивач позбавлена права зайняття, зокрема, посади заступника начальника юридичного управління. Що стосується розміру заявленої моральної шкоди, дана сума є співмірною (а.с. 168-172). Представник відповідача скористався своїм правом подачі заперечень на відповідь на відзив, де вказує, що позивач зазначає, що з 22 квітня 2024 року відповідач не пропонував вакансії. Однак це пов`язано з тим, що нових(інших) вакансій вже не було. Позивач не надала згоди на жодну з вакантних посад (а.с. 161-163). Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Частиною другою статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Згідно із частинами першою та третьою статті 492 цього Кодексу про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 492 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Вжиття роботодавцем заходів для працевлаштування працівника на іншому підприємстві чи після розірвання з працівником трудового договору відповідно до вимог частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України не є обов`язком роботодавця. При цьому, Пленум Верховного Суду України в п. 19 своєї постанови від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» (з наступними змінами) роз`яснив судам, що, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Відповідно до ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається, зокрема, працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації. Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями статті 43 Конституції України дає підстави для висновку про те, що за змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом. Пунктом 18 зазначеної постанови передбачено, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Судом встановлено, що позивача звільнено з посади начальника управління фінансово-економічної діяльності відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України. В судовому засіданні позивач посилається на відсутність її письмової чи усної відмови від переведення на іншу роботу. Разом з тим, будь-яких належних та допустимих доказів про виявлення бажання на заняття будь-якої із запропонованих вакантних посад позивачем не надано. Наказом ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» від 22 лютого 2024 року № 71 « Про введення в дію штатного розпису апарату управління ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» введено в дію з 23 лютого 2024 року штатний розпис. Внаслідок відповідних змін ліквідовано управління фінансово-економічної діяльності та скорочено посаду начальника управління фінансово-економічної діяльності. Підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис відповідно до положень частини третьої статті 64 ГК України. Питання зміни організаційної структури підприємства є правом відповідного суб`єкта господарювання при здійсненні ним господарської діяльності. Реалізація цього права породжує обов`язок підприємства дотриматися гарантій прав працівників, зокрема тих, які визначені статтями 42, 49-2, 49-4 КЗпП України. Втручання в господарську та іншу діяльність підприємства не допускається, крім випадків, передбачених законодавством України. Викладені позивачем доводи позовної заяви не містять таких підстав, з посиланням на норму закону, відповідно до яких є необхідність у реагуванні на рішення про внутрішній устрій підприємства за вимогою працівника. Наказом № 29/ос від 02 лютого 2024 року призначено на посаду начальника управління внутрішнього аудиту [PERSON] (а.с.129); наказом № 55/ос від 26 лютого 2024 року переведено на посаду заступника начальника управління внутрішнього аудиту [PERSON] . Отже, вказані посади на день попередження позивача 19 березня 2024 року про наступне вивільнення не були вакантними. Судом також не встановлено порушення вимоги п.6.3 розділу 6 колективного договору, яким передбачено у випадку скорочення обсягів робіт, зменшення чисельності працівників проводити, в першу чергу, шляхом тимчасового обмеження прийому на роботу, виходячи з такого. 29 січня 2024 року наказом № 37 внесено зміни до штатного розпису апарату управління та організаційної структури Приватним акціонерним товариством «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту», зокрема, управління фінансово - економічної діяльності та управління з майнових питань підпорядкувати департаменту майнової політики та економічного планування, що підпорядковано виконавчому директору Ігорю Кунцевському (а.с. 131). Наказом № 71 від 22 лютого 2024 року «Про введення в дію нового штатного розпису» у зв`язку з впровадженням змін в організації виробництва і праці, оптимізацією робочих місць та скороченням штату працівників з метою раціоналізації робочих місць та приведення до оптимальної норми керованості в апараті управління, забезпечення відсутності дублювання керівних функцій і встановлення підпорядкування у відповідності до виробничих потреб товариства з 23 лютого 2024 року введено в дію штатний розпис. Посилання позивача на те, що відповідачем не запропоновано її посади заступника директора департаменту з майнової політики та економічного планування- начальника відділу казначейства, заступника директора департаменту комерційної діяльності та матеріально-технічного забезпечення- начальника відділу комерційної діяльності, заступника директора департаменту комерційної діяльності та матеріально-технічного забезпечення - начальника відділу закупівельних процедур спростовуються змістом переліку вакантних посад станом на 19 березня 2024 року, з якими позивач особисто ознайомлена. Встановлені обставини свідчать про звільнення позивача з дотриманням вимог діючого трудового законодавства, у тому числі положень статті 492 КЗпП України. Тому суд приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі. Крім того, позивач просить про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 24 травня 2024 року по день прийняття рішення по справі. Згідно п.32 постанови № 9 від 6 листопада 1992 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку виходячи із заробітку за останні два календарних місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві менш двох місяців, обчислення провадиться з розрахунку середнього заробітку за фактично відпрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Здійснення відповідних розрахунків визначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). Оскільки вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, задоволенню не підлягають. Крім того позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 30 000 грн. При з`ясуванні фактів, з якими закон пов`язує відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ст. 1167 ЦК України, яка визначає підстави покладання обов`язку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування. Стаття 23 ЦК України передбачає підстави моральної шкоди. Моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болі і стражданнях, що особа зазнала в зв`язку з каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв`язку з протиправною поведінкою у відношенні його; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв`язку з ушкодженням чи знищенням майна; у приниженні честі, достоїнства, а також ділової репутації. Моральна шкода стягується незалежно від стягнення майнової шкоди. У пункті 3 постанови № 4 Пленуми Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" указується, зокрема, порушення нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні відносин з оточуючими людьми, настання інших негативних наслідків. Звідси, потерпілий вважається зазнавшим моральну шкоду, якщо він перетерпів душевні страждання у виді негативних змін душевно-психологічного функціонування організму чи фізичні страждання у виді негативних змін біологічного функціонування організму. Відповідно до роз`яснень, даних в п. 5 цієї постанови обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Відповідно до п.7 зазначеної постанови заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Судом не встановлено правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди, оскільки судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. У відповідності до вимог ст. 133, 141 ЦПК України судові витрати підлягають залишенню за позивачем.

Outcome: dismissed