Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-05 00:00:00

У квітні 2024 року [PERSON] через свого представника адвоката Турчинського М.І. звернулася в суд з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс», приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Якименка Андрія Олександровича про стягнення безпідставно отриманих коштів на загальну суму 19\~761,34 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що 12 лютого 2024 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя ухвалене заочне рішення по цивільній справі № 334/9708/23 за позовом [PERSON] до ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, яким зазначений позов задоволено, а саме виконавчий напис № 24823, вчинений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. від 12.03.2021 визнано таким, що не підлягає виконанню. Рішення набрало законної сили. За зазначеним виконавчим написом з позивача [PERSON] було стягнуто на користь ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» в загальному розмірі 19\~761,34 грн., що підтверджується інформацією приватного виконавця про отримання (перерахування) грошових коштів, з яких 16\~633,90 грн. перераховано на користь Товариства, а залишок перераховано на користь приватного виконавця Якименка А.О. Таким чином, правова підстава, на якій ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» та приватний виконавець набули кошти від позивача у зазначених сумах, внаслідок вчинення виконавчих дій, пов`язаних з виконанням виконавчого напису нотаріуса, відпала, оскільки рішенням суду зазначений напис визнано таким, що не підлягає виконанню. Тому, позивач вважає за необхідне застосувати до вказаних відносин положення законодавства щодо повернення безпідставно набутого майна потерпілому в натурі, згідно ст.ст. 1212, 1214 ЦК України, захистити порушені права шляхом стягнення з відповідачів безпідставно стягнутих коштів, які підлягають стягненню з відповідачів у відповідальних розмірах. Просили стягнути з ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» на користь [PERSON] суму стягненого за виконавчим написом № 24823, вчиненим приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. від 12.03.2021 у розмірі 16\~633,90 грн. та з приватного виконавця Якименка А.О. суму коштів в розмірі 3127,44 грн. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 травня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження. Відповідач ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» відзиву а позов не надавало. Відповідно до ч. 8\~ст. 178 ЦПК України\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Представник відповідача приватного виконавця [PERSON] адвокат Юхименко Ю.Ю. 12.07.2024 надав відзив на позов, в якому позовні вимоги, які висунуті до приватного виконавця не визнали повністю через їх безпідставність. Зазначили, що витрати виконавчого провадження та основна винагорода приватного виконавця в межах виконавчого провадження № 66184805 стягнуті на підставі відповідних постанов цього виконавця. Зазначені постанови позивачем не оскаржувалися, не скасовані та дії приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Якименка А.О. щодо ухвалення таких рішень не визнані протиправними. Виконавець під час примусового виконання виконує обов`язки, покладені на нього Законом України «Про виконавче провадження» , що виключає факт абсолютної безпідставності набуття ним грошових коштів. Просили відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині та стягнути з відповідача судові витрати на правничу допомогу в розмірі 4000 грн. Позивач та її представник - адвокат Турчинський М.І. у судове засідання не з`явилися. 06.09.2024 від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без їх участі. Представник відповідача ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином, відзив на позовну заяву не надавали, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідач приватний виконавець Якименко А.О. та його представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, у відзиві на позовну заяву просили проводити розгляд справи без їх участі. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов загалом заявлений обґрунтовано, але підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено, що 12 березня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 24823, яким запропоновано звернути стягнення з [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором № 770689876 від 02.09.2019, укладеним з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», правонаступником усіх прав і обов`язків якого, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 60 від 08 січня 2020 року є ТОВ «Таліон плюс», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 05/0820-01 від 05.08.2020 є ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс», сума заборгованості склала 16\~633,90 грн.. На підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Чубаревим О.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 66184805 від 23.07.2021 з виконання виконавчого напису № 24823, виданого 12.03.2021 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» заборгованості у розмірі 16\~633,90 грн. Затим, зазначене виконавче провадження було передано у відання приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Якименку А.О. 12 лютого 2024 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя ухвалене заочне рішення по цивільній справі № 334/9708/23 за позовом [PERSON] до ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, яким зазначений позов задоволено, а саме виконавчий напис № 24823, вчинений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. від 12.03.2021 визнано таким, що не підлягає виконанню. Рішення набрало законної сили. За зазначеним виконавчим написом з позивача [PERSON] було стягнуто на користь ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» в загальному розмірі 19\~761,34 грн., що підтверджується інформацією приватного виконавця про отримання (перерахування) грошових коштів, з яких 16\~633,90 грн. перераховано на користь Товариства, а залишок перераховано на користь приватного виконавця Якименка А.О. Так, за відомостями наданими приватним виконавцем вбачається, що станом на 29.04.2024 в межах виконавчого провадження з доходів боржника стягнуто кошти на загальну суму 19\~761,34 грн. Згідно розподілу, здійсненого приватним виконавцем на суму 19\~260,79 грн. з даних коштів перераховано: 963,50 грн. в рахунок сплати витрат виконавчого провадження; 1663,39 грн. в рахунок сплати основної винагороди приватного виконавця; 16\~633,90 грн. в рахунок сплати заборгованості за виконавчим провадженням та перераховано стягувачу ТОВ «ФК «Онлайн фінанс». Грошові кошти у розмірі 500,55 грн. знаходяться на рахунку приватного виконавця. При вирішенні порушеного питання суд виходить з такого. Відповідно до ч. 1\~ст. 1212 ЦК України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зі змісту\~статті 1212 ЦК України\~вбачається, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права а збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнута, або з очікуванням, яке не справдилося. Частинами 2, 3 ст. 1212 ЦК України встановлено, що положення\~глави 83 ЦК України\~застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на\~законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Верховний Суд у постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20 (провадження № 61-88св21) зазначив, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі\~ст.1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до\~ст. 1212 ЦК України\~у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18 та від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18. Отже, оцінюючи зміст спірних відносин судом встановлено, що виконавчий напис, на підставі якого із заробітної плати позивача утримувались суми стягнень, під час здійснення виконавчих дій, будучи визнаний таким, що не підлягає виконанню, втратив свою силу, що в свою чергу стало підставою для повернення відповідачем безпідставно набутих коштів. Таким чином, ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» безпідставно набуло грошові кошти, які належать [PERSON] . Статтею 1213 ЦК України визначено порядок повернення в натурі безпідставно набутого майна, зокрема, передбачено, що набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про застосування до спірних правовідносин ст. 1212 ЦК України та вважає за належне стягнути з відповідача ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» на користь позивача суму безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 16\~633,90 грн. Щодо вимог про стягнення безпідставно набутих коштів з приватного виконавця Якименка А.О. суд зазначає наступне. Як встановлено судом, витрати виконавчого провадження (963,50 грн.) та основна винагорода приватного виконавця (1 663,39 грн.) в межах виконавчого провадження № 66184805 стягнуті на підставі відповідних постанов приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Якименка Андрія Олександровича. Зазначені постанови приватного виконавця не оскаржувалися позивачем в порядку, встановленому чинним законодавством, не скасовані та дії приватного виконавця щодо винесення зазначених постанов не визнавалися протиправними. При здійсненні своїх повноважень як державні, так і приватні виконавці керуються Законом України «Про виконавче провадження» та Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». Згідно з п. 1 ч. ч. 1, 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець починає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа за заявою стягувача примусове виконання рішення. Приписами ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, - встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та веденням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів. Частиною 7 ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено, що приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). У даному випадку стягнення з позивача на користь приватного виконавця грошових коштів сумі 2 626,89 грн., пов`язане зі здійсненням приватним виконавцем примусового виконання виконавчого документа та відповідає нормам ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження». Підставою для\~виникнення у\~боржника обов`язку\~зі сплати\~таких витрат\~є сам\~факт наявності\~відкритого виконавчого\~провадження, під час виконання якого виконавець виконує обов`язки, покладені на нього Законом України «Про виконавче провадження». Суду не надано підтверджень, що будь-які дії чи бездіяльність приватного виконавця під час виконавчого провадження позивачем оскаржувались та були визнані незаконними. Водночас виконавче провадження було відкрито, після цього проводились виконавчі дії по виконанню\~виконавчого напису\~нотаріуса,\~що виключає\~факт абсолютної безпідставності набуття грошових коштів приватним виконавцем. При виконанні професійних обов`язків, визначених законодавством України, приватний виконавець не мав передумов для звільнення позивача від сплати витрат виконавчого провадження. Підставою для стягнення витрат виконавчого провадження з боржника є факт понесення таких витрат приватним виконавцем для організації та проведення виконавчих дій, а тому відшкодування приватному виконавцю понесених ним витрат не ставиться у взаємозалежність із визнанням виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Крім того, частиною 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. З наведених норм права вбачається, що Законом України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства. Стягнення за рахунок приватного виконавця грошових коштів, отриманих останнім у вигляді основної винагороди приватного виконавця не є безпідставно набутими, оскільки підставою набуття коштів є чинна постанова приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження. Як вже зазначалося, то доказів того, що позивачем оскаржувались будь-які дії чи бездіяльність приватних виконавців під час виконавчого провадження матеріали справи не містять. З огляду на це, відсутні правові підстави для застосування ст. 1212 Цивільного кодексу України до спірних правовідносин, які виникли у зв`язку з безпідставним, на думку позивача, стягненням винагороди приватного виконавця, які не можуть вважатися безпідставно набутими коштами у розумінні ст. 1212 Цивільного кодексу України, а є витратами виконавчого провадження. Вказаного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 05.02.2020 у справі №201/8493/18. Крім того, приватний виконавець проводив виконавчі дії в межах виконавчого провадження, зокрема і примусове стягнення з позивача коштів, до часу визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, тобто діяв в межах наданих Законом України «Про виконавче провадження» повноважень. Відтак, у даному випадку відсутні законні підстави для покладання на приватного виконавця обов`язку з повернення коштів позивачеві, що були стягнуті в межах виконавчого провадження, а саме суми основної винагороди та витрат виконавчого провадження, оскільки такі кошти не були отримані стягувачем і підлягають стягнення у інший спосіб. Доводи представника позивача, що підстава набуття основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження відпала у зв`язку з визнанням виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є помилковими, оскільки основну винагороду стягнуто не на підставі даного виконавчого документу, а на підставі винесеної приватним виконавцем постанови про стягнення з боржника основної винагороди під час здійснення виконавчого провадження, а також постанови про стягнення витрат виконавчого провадження, які є чинними, тому такі кошти не можуть вважатися безпідставно набутими у розумінні ст.1212 Цивільного кодексу України. Схожих правових висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 16.01.2019 у справі № 753/15556/15-ц, в постанові від 08.09.2021 у справі № 206/2212/18, в постанові від 14.02.2022 у справі № 203/1311/19, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2018 у справі № 921/16/14-г/15. Додатково суд звертає увагу на те, що правовий статус грошових коштів в розмірі 500,55 грн., які знаходяться на рахунку приватного виконавця в позові взагалі не визначені, підстави для їх стягнення саме з приватного виконавця не зазначені. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги висунуті позивачем до приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Якименка А.О. задоволенню не підлягають. Крім того, представником відповідача адвокатом Юхименком Ю.Ю. заявлено вимогу про стягнення з позивача на користь відповідача приватного виконавця Якименка А.О. витрат на правничу допомогу на суму 4000 грн. Відповідно до положень ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження витрат надано копію договору про надання правової допомоги від 06.06.2024 укладеного між адвокатським об`єднанням «Альма Теміс» в особі керуючого партнера адвоката Юхименка Ю.Ю. та приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Якименком Андрієм Олександровичем; додаток № 1 до договору про надання правової допомоги від 06.06.2024; акт прийому-передачі наданих послуг; рахунок на оплату за договором про надання правової допомоги від 07.06.2024; копію квитанції про оплату послуг за договором про надання правової допомоги від 06.06.2024. У зв`язку з тим, що позовні вимоги позивача до приватного виконавця підлягають залишенню без задоволення, грошові кошти у розмірі 4000 грн., витрачені на оплату професійної правничої допомоги, підлягають стягненню на користь відповідача [PERSON] . Щодо витрат на правничу допомогу понесених позивачем, то у позові зазначено про їх орієнтовний розмір на суму 7000 грн.. До завершення розгляду справи будь-яких доказів на підтвердження понесення таких витрат суду не надано. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України на користь позивача належить стягнути документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору за позовну заяву пропорційно задоволеним вимогам в сумі 1019,47 грн.

Outcome: partial