Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-18 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулось з позовом Акціонерне товариство «Сенс Банк» до [PERSON] , в якому просить стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» заборгованість за договором №500764416, який був укладений 18 квітня 2023 року між сторонами у розмірі 234236,63 гривень та суму сплаченого судового збору, посилаючись на наступне. 18 квітня 2023 року [PERSON] уклала з Акціонерним товариством «Альфа Банк» угоду про надання споживчого кредиту № 500764416. Відповідно до умов Кредитного договору Банк зобов`язувався надати Позичальнику кредит, а Позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором. Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання Позичальнику кредиту. Позичальник своїх зобов`язань за Кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість за Кредитним договором, яка становить 234236,63 грн. 12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів Акціонерне товариство «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30 листопада 2022 року. 10 червня 2024 року представник відповідача [PERSON] [PERSON] подав до суду відзив, в якому просив відмовити акціонерному товариству «Сенс Банк» у задоволенні позовних вимог, посилаючись на таке. З наданих позивачем документів суд позбавлений можливості встановити дійсний розмір заборгованості та встановити взагалі наявність або відсутність такої заборгованості, адже позивач не надав жодних документів станом на 14 травня 2024 року. Вказане зумовлює і те, що суд позбавлений можливості встановити дійсні обставини справи, чи існує предмет спору станом на день звернення позивача із позовом, чи дійсно порушене право позивача та в якому обсязі. 11 вересня 2024 року представник позивача Акціонерного товариства «Сенс Банк» Рудницький Юлій Ігорович подав до суду додаткові пояснення, в яких просив задовольнити позов у повному обсязі, посилаючись на таке. 18 квітня 2023 року між сторонами у справі укладено кредитний договір у формі електронного документу з використанням відповідачем електронного підпису, на підставі якого ним був отриманий кредит готівкою у розмірі 227896,77 грн, під процентну ставку - 12,99% річних. Акцепт пропозиція на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 500764416 була направлена на електронну адресу [INFO]. Підписанням електронним підписом цієї Оферти підтвердив про отримання всієї інформації про умови кредитування. Доказом отримання кредитних коштів є меморіальний ордер № 1700960786 вiд 18 квітня 2023 року. Представник позивача у судове засідання не з`явився, що підтверджується протоколом від 10 вересня 2024 року. Представник відповідача подав до суду заяву, в якій просив справу розглянути за відсутності відповідача та представника відповідача. Розгляд справи проводився в порядку спрощеного позовного провадження. Судом встановлено, що 12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів Акціонерного товариство «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30 листопада 2022 року. У своїй позовній заяві позивач посилається на укладення 18 квітня 2023 року з відповідачкою угоди про надання споживчого кредиту №500764416. В якості доказів позивачем разом з позовом було надано: паспорт споживчого кредиту, оферту на укладання угоди про надання споживчого кредиту №500764416, акцепт оферти. При цьому ані паспорт споживчого кредиту, ані оферта не містить підписів відповідачки. Вказане свідчить про недоведеність обставини укладання між сторонами договору кредиту. Також, в оферті зазначено, що підставою для Угоди є Договір про банківське обслуговування фізичних осіб в Акціонерному товаристві «Сенс Банк», проте копію самого договору позивач суду не надав, що не дає можливості суду пересвідчитися у тому, чи укладався взагалі такий договір між позивачем та відповідачем. Згідно от. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. В той час документи, надані позивачем, не можуть вважатись належними доказами, адже не підтверджують факт укладання договору та виникнення цивільно-правових правовідносин. Відсутність документів первинного бухгалтерського обліку. У постанові від 22 квітня 2024 року по справі №559/1622/19 Верховний Суд вкотре зауважив, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Виписки за картковими рахунками (за кредитним договором) можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність в оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо). Первинні документи, створені автоматично в електронній формі програмним забезпеченням інформаційно-комунікаційної системи, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови наявності накладеного електронного підпису чи печатки з дотриманням вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Позивачем разом із позовною заявою було надано 2 виписки по рахунку та меморіальний ордер. Однак, вказані документи не можна віднести до документів первинного бухгалтерського обліку. Так, вказані документи не мають обов`язкових реквізитів - підпису посадової особи, або інших даних, які дають змогу ідентифікувати особу, печатки юридичної особи. Також, такі документи не мають реквізитів електронного документа, адже суду не надано для перевірки накладений електронно-цифровий підпис. Тобто, при створенні таких документів не було дотримано вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Вказані суттєві недоліки не дають можливості віднести надані позивачем додатки ані до письмових документів, ані до електронних документів, адже такі були надані у форматі «.docx». Фактично, вказані додатки є лише текстовими файлами формату «.docx», але не документами. З урахуванням викладеного, позивач не надав суду документів первинного бухгалтерського обліку і не довів ані факт укладання договору з відповідачкою, ані рух коштів по рахунку, ані надання грошей відповідачу. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Таким чином, вказані докази не можна вважати достовірними та належними, адже вони не містять інформації яка необхідна для вирішення справи, а також на їх підставі неможливо встановити дійсні обставини справи, адже невідомо, чи відображають вони дійсні банківські операції. Окрім вимог щодо тіла кредиту та відсотків позивачем були заявлені вимоги щодо стягнення комісії. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 18 Закону «Про захист прав споживачів» № 1023 XII продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. В Додатку №1 до кредитного договору щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) визначена в розмірі 227,9 грн. щомісячно. Однак, встановивши у кредитному договорі сплату комісійної винагороди за обслуговування кредиту в розмірі 227,9 грн щомісячно, банк не повідомив, які саме послуги за вказану плату надаються позичальнику, а розмір такої комісійної винагороди, з огляду на обставини справи (зокрема, розмір кредиту та процентів), вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що дані умови кредитного договору е несправедливими. Враховуюче викладене, нарахування комісії позивачем є безпідставним. Неправомірність нарахування частини процентів. Згідно розрахунку заборгованості позивачем було нараховано проценти у період з 18 червня 2023 року по 18 липня 2023 року у розмірі 2427,6 грн, з 18 липня 2023 року по 08 серпня 2023 року у розмірі 1620,18 грн. Водночас, позивачем були надані докази про пред`явлення відповідачці досудової вимоги у порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України 05 липня 2023 року. У постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 Великою Палатою Верховного Суду зроблено правовий висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, з моменту пред`явлення до відповідача вимоги, а саме з 05 липня 2023 року, позивач не мав правових підстав для нарахування процентів за користування кредитом. Відтак, останнім днем для нарахування процентів мало бути 05 липня 2023 року, а останнім розрахунковим періодом - 18 червня 2023 року - 05 липня 2023 року. Отже, нарахування процентів у розмірі 1620,18 грн у період з 18 липня 2023 року по 08 серпня 2023 року є неправомірним, нарахування процентів у розмірі 1052,0 грн у період з 05 липня 2023 по 18 липня 2023 року є неправомірним. Таким чином, розмір заборгованості зі сплати процентів неправомірно завищено на 2 672,18 грн. Виходячи з розрахунку заборгованості, наданим відповідачем, що також зазначається і у позовній заяві, розрахунок складено станом на 08 серпня 2023 року. Також, позивачем надані текстові файли під назвою «виписка по рахунку», згідно яких такі «виписки» також сформовані станом на 08 серпня 2023 року. Розрахунок заборгованості також складено станом на 08 серпня 2023 року. В той же час, позовну заяву було подано до суду 14 травня 2024 року. Отже, з наданих позивачем документів суд позбавлений можливості встановити дійсний розмір заборгованості та встановити взагалі наявність або відсутність такої заборгованості, адже позивач не надав жодних документів станом на 14 травня 2024 року. Вказане зумовлює і те, що суд позбавлений можливості встановити дійсні обставини справи, чи існує предмет спору станом на день звернення позивача із позовом, чи дійсно порушене право позивача та в якому обсязі. За змістом ч. ч. 1, 2, 3 от. 12, ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та їх обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом Відповідно до приписів ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтями 77,78 ЦПК України визначено поняття належності та допустимості доказів. Відповідно до правил статті 78 ЦПК України про допустимість доказів обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтями 81, 82 ЦПК України встановлені правила звільнення сторони від доказування та розподілу обов`язків по доказуванню між сторонами. За загальним правилом, встановленим ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. За викладених обставин у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Outcome: dismissed