Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-18 00:00:00

23 липня 2024 року адвокат Керімов А. З., який діє в інтересах [PERSON] на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії АХ № 1198644 від 18 липня 2024 року, звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб позивачки з відповідачем, зареєстрований 06 листопада 2004 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану № 2 Харківського обласного управління юстиції за актовим записом № 1263. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 06 листопада 2004 року позивачка перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від цього шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя сторін не склалося через різні погляди на життя та фактично шлюбні відносини припинені, при цьому спільне життя з відповідачем суперечить інтересам позивачки, оскільки вона не зацікавлена у збереженні шлюбу, тому просив розірвати шлюб. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 25 липня 2024 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. Позивачка та її представник у судове засідання не з`явилися, від адвоката Керімова А. З. на адресу суду надійшла заява, в якій просив розглядати справу за його відсутності та за відсутності позивачки, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій проти задоволення позовних вимог не заперечував. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з таких підстав. Суд встановив, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 06 листопада 2004 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану № 2 Харківського обласного управління юстиції за актовим записом № 1263, під час державної реєстрації шлюбу позивачка змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане 01 березня 2005 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану № 2 Харківського обласного управління юстиції. Від цього шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 23 червня 2016 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України та ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх до збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і зберігання шлюбу буде суперечити одному з них, інтересам їх дітей, що має суттєве значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, зміна шлюбного прізвища на дошлюбне залежить виключно від волевиявлення особи яка змінила своє дошлюбне прізвище на шлюбне, та не може залежати від бажання іншого з подружжя. У зв`язку з відсутністю заяви позивачки [PERSON] щодо зміни її прізвища після розірвання шлюбу, суд залишає їй шлюбне прізвище « [PERSON] ». Суд, з`ясувавши причини розірвання шлюбу та фактичні взаємовідносини подружжя, вважає подальше сімейне життя подружжя і збереження сім`ї неможливим. Позивачка та відповідач у своїх заявах підтвердили суду, що збереження родини не є можливим, клопотань про надання часу на примирення не заявили. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує, визнавши заявлені позовні вимоги, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження сім`ї суперечило б їх інтересам та інтересам неповнолітньої дитини. Позивачка не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов`язані зі зверненням до суду і розглядом цивільної справи. На підставі ч.3 ст.105, ст.ст.110, 111, 112 Сімейного Кодексу України і

Outcome: approved