Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, який в подальшому представник позивача - адвокат Вечерова Є.ВМ. уточнила, та просить суд; зменшити розмір аліментів, визначених рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 13.04.2021 року, ухваленим у справі №496/3889/19, які стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , з 16\~990 грн. до 1416,50 грн., щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини, тобто до [INFO] ; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. В обґрунтування позову зазначено, що рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 13.04.2021 року у справі №496/3889/19, яке було залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду від 27.10.2021 року, з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 16\~990 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого Законом України «Про державний бюджет», щомісячно, з подальшою індексацією, починаючи з 03.10.2019 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Обставини, зазначені під час ухвалення судом рішення у справі №496/3889/19, яке набрало законної сили 27.10.2021 року, суттєво змінилися, а саме у позивача суттєво зменшився розмір доходу, який він отримує, а тому [PERSON] змушений ставити питання щодо розміру аліментів. Зі змісту відомостей, наданих Державною прикордонною службою України на адвокатський запит №46 від 04.09.2023 року вбачається, що починаючи з 08.09.2021 року [PERSON] не виїжджав з України. Відсутність циклічних рейсів позивача за професією обумовлена одночасно кількома факторами. По-перше складнощами виїзду за межі України під час діє воєнного стану, як особі призовного віку чоловічої статі. За загальним правилом на період дії воєнного стану чоловікам - громадянам України, віком від 18 до 60 років, а також жінкам-військовозобов`язаним обмежено виїзд за межі України, крім військовозобов`язаних, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації відповідно до ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». По друге, спливом 10.08.2023 року строку дії диплома старшого механіка суден №02024/2018/08 від 17.08.2018 року, як підстави для працевлаштування за фахом відповідно до отриманої кваліфікації. По-третє, через тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, встановлене в постанові державного виконавця від 14.05.2021 року до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі, позивач змушений був шукати роботу виключно в межах України, а тому ця робота об`єктивно є роботою не за фахом і з набагато нижчим рівнем заробітної плати порівняно із заробітною платою, яку позивач до цього зазвичай отримував у валюті, працюючи моряком на іноземних суднах за кордоном. Складнощі у працевлаштуванні в Україні під час дії воєнного стану додатково обумовлені напруженою соціально-економічною обстановкою у державі (скороченням робочих місць і темпів виробництва, простоєм багатьох підприємств тощо), а також відсутністю стажу та досвіду роботи позивача не за фахом. Так, згідно довідки Державного центру зайнятості Одеської філії Одеського обласного центру від 21.04.2023 року №155 з 17.04.2023 року [PERSON] перебував на обліку як безробітний в Одеському МЦЗ (Одеському регіоні). Саме за безпосереднього сприяння Державного центру зайнятості з 23.05.2023 року [PERSON] було прийнято водієм автотранспортних засобів Одеської філії ТОВ «Технофорум», де він продовжує працювати і зараз. Наразі позивач перебуває у трудових відносинах з Одеською філією ТОВ «Технофорум», де офіційно працює водієм автотранспортних засобів за основним місцем роботи на умовах повного робочого часу з окладом у 10 000 грн., що може бути підтверджено наказом про прийняття на роботу №44-к від 22.05.2023 року та довідкою з ТОВ «Технофорум» від 06.10.2023 року №11. Таким чином,\~робота водієм\~в ТОВ\~«Технофорум» -\~основне законне\~джерело засобів\~для існування\~ [PERSON] ,\~його загальний\~дохід становить\~10\~000\~грн.,\~а тому\~він об`єктивно\~не може\~продовжувати сплачувати\~аліменти на\~дитину в\~розмірі 16\~999\~грн.,\~які були\~присуджені судом,\~коли позивач\~ходив в\~рейси,\~займаючи посаду\~другого механіка,\~із заробітною\~платою у\~розмірі 6992\~доларів США.\~Також,\~згідно відповіді\~на адвокатський\~запит з\~Біляївського відділу\~ДВС в\~Одеському районі\~Одеської області\~Південного міжрегіонального\~управління Міністерства\~юстиції (м.\~Одеса)\~щодо наявності\~у Єдиному\~реєстрі боржників\~інформації відносно\~ [PERSON] \~від 08.09.2023\~року №33373/21.12.,\~у позивача\~відсутнє будь-яке\~нерухоме майно,\~за рахунок\~якого можна\~було би\~погасити наявну\~заборгованість зі\~сплати аліментів\~на утримання\~малолітньої дитини.Наразі наявні об`єктивні обставини, які спонукали позивача влаштуватися на роботу із низьким рівнем заробітної плати в Україні. Згідно із ч.2 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», граничний розмір відрахувань за виконавчими документами із заробітної плати боржника у разі стягнення аліментів не повинен перевищувати 50 відсотків. Вищевикладеній нормі закону кореспондує п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України «»Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3, згідно із яким розмір аліментів не повинен перевищувати 50 % заробітної плати платника аліментів. Однією з важливих обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів є прожитковий мінімум, встановлений державою для дітей відповідного віку. 17.11.2023 року малолітній дитині [PERSON] виповнилося 7 років. Згідно ч.2 ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», для дітей віком від 6 до 18 років з 01.01.2023 року прожитковий мінімум становить 2833 грн. Враховуючи розмір доходів позивача, він просить знизити розмір аліментів на утримання малолітньої дитини в твердій грошовій сумі з 16\~990 грн. до 1416,50 грн., щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого державою на утримання дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили. У зв`язку з викладеним, позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Адвокат Чумаченко С.О. в інтересах [PERSON] надав відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування відзиву зазначив, що позивач приховує від суду ту обставину, що з аналогічних підстав він вже звертався з позовом до Біляївського районного суду Одеської області у справі № 496/413/22. Заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 21.09.2022 року по справі № 496/413/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, суд задовольнив позовну заяву [PERSON] та вирішив зменшити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на підставі рішення Біляївського районного суду Одеської області від 13.04.2021 року на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з 16990 грн. до 5000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, з дня набрання цим рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Постановою Одеського апеляційного суду від 11.04.2023 року апеляційну скаргу [PERSON] в особі представника [PERSON] задоволено; заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 21.09.2022 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів відмовлено. Постанова Одеського апеляційного суду 11.04.2023 року в касаційному порядку не оскаржувалась та набрала законної чинності. З моменту ухвалення та набрання законної сили постановою Одеського апеляційного суду від 11.04.2023 до моменту пред`явлення позовної заяви по даній справі минуло лише 4 місяці. Єдина відмінність між обставинами щодо необхідності зменшення розміру аліментів зазначеними у позові по справі № 496/413/22 та у позові по даній справі є те, що у справі № 496/413/22 позивач доводив те, що він працює охоронцем в ПП «Ланжерон-Охорона», а в цій справі намагається довести, що він працевлаштований водієм в ТОВ «Технофорум» з окладом 10 000 грн. Більш того, у порівнянні з обставинами справи № 496/413/22 матеріальне становище позивача навіть покращилося, адже у вказаній справі позивач доводив, що його посадовий оклад становить 6540 грн., а в цій справі позивач зазначає, що його посадовий оклад становить 10 000 грн. Проте, в ухвалі від 30.10.2023 року по справі № 496/3889/19 про визнання протиправними дій головного державного виконавця Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лебедєва Є.Є. по виконавчому провадженню №68059399 при винесенні постанови від 05.06.2023 року про скасування тимчасового обмеження боржника ( [PERSON] ) у праві керування транспортними засобами, суд дійшов наступних висновків та встановив наступні обставини: з розрахунку заборгованості, складеного головним державним виконавцем Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лебедєвим Є.Є. 27.07.2023 року вбачається, що заборгованість [PERSON] по аліментах станом на 27.07.2023 року складає 712678,61 грн. (а.с.38). Так, відповідно до довідки ТОВ «Технофорум» №5 від 23.05.2023 року [PERSON] працює на підприємстві ТОВ «Технофорум», Одеська філія ТОВ «Технофорум» на посаді водія автотранспортних засобів Одеської філії ТОВ «Технофорум» з 23.05.2023 року з окладом 10000 грн. по теперішній час (а.с.35). На підставі вказаних вище обставин, постановою головного державного виконавця Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лебедєва Є.Є. від 05.06.2023 року скасовано тимчасове обмеження [PERSON] у праві керування транспортними засобами (а.с.36-37). Так, боржником [PERSON] не оспорюється наявність заборгованості зі сплати аліментів, проте останній зазначає, що робота водієм в ТОВ «Технофорум», яка, відповідно, передбачає керування транспортним засобом, є основним законним джерелом засобів для його існування та сплати ним аліментів. Однак, суд критично оцінює такі доводи боржника, виходячи з наступного. Так, відповідно до посвідчення особи моряка, яке дійсне до 30.07.2024 року, боржник [PERSON] є моряком та, перебуваючи у рейсах, займав посаду другого механіка із заробітною платою у розмірі 6992 доларів США, що встановлено постановою Одеського апеляційного суду від 11.04.2023 року, а тому в силу положень ч. 5 ст. 82 ЦПК України, ці обставини доказуванню не підлягають. Як зазначила колегія суддів апеляційного суду (у постанові від 11.04.2023 у справі № 496/413/22) і з нею погоджується суд, наразі у боржника [PERSON] немає жодних перешкод для роботи за своєю спеціальністю відповідно до отриманої професії та кваліфікації, заробітна плата від якої, зокрема, дозволить йому забезпечити рівень життя своєї єдиної дитини, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку в межах визначеного судовим рішенням розміру аліментів. Суд вважає, що боржник не підтвердив належними доказами наявність об`єктивних обставин, які вдруге спонукали його влаштуватися на роботу із низьким рівнем заробітної плати. Той факт, що постановою заступника начальника відділу ДВС боржника було тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України є цілком суб`єктивним фактором, адже боржник має заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, ця заборгованість не погашена та продовжує зростати навіть при частковому погашенні її із відрахувань із офіційної заробітної плати боржника, в свою чергу боржник не намагається усунути зазначені порушення чинного законодавства, натомість, не погоджуючись із розміром аліментів, стягнутих з нього судовим рішенням, всіляко намагається уникнути такої сплати шляхом подачі чисельних позовів про зменшення розміру аліментів, зменшення розміру заборгованості зі сплати аліментів, що вбачається із ЄДРСР, та створивши підстави для застосування до нього ч. 10 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження». Доводи представника боржника про те, що у [PERSON] закінчився строк дії робочого диплома моряка, який давав йому право працювати на посаді старшого механіка суден суд до уваги не приймає, адже, як встановлено судами різних інстанції під час розгляду чисельних спорів колишнього подружжя [PERSON] , боржник працював на посаді другого механіка, а не старшого механіка суден. Суд зауважує, що несплата аліментів за рішенням суду це, в першу чергу, порушення прав особи, на користь якої ухвалене рішення, і в даному випадку права боржника при наявності в нього обов`язку виконати рішення суду не порушуються. Разом з тим, очевидним фактом є те, що рішення суду на час розгляду скарги боржником самостійно не виконано та доказів відсутності заборгованості по сплаті аліментів не представлено. Встановлені головним державним виконавцем обмеження мають тимчасовий характер, і як вказано, в т.ч. в оскаржуваній постанові, такі обмеження встановлені до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. На думку суду, обмеження у праві керуванням транспортними засобами, встановлене головним державним виконавцем, ґрунтується на законі і переслідує легітимну мету такого обмеження (виконання судового рішення, яке в добровільному порядку не виконується), таке законне обмеження є справедливими і пропорційними до мети, заради якої воно застосовано, а саме захист прав стягувача шляхом примусового виконання рішення суду, ухваленого на його користь. Інше обмеження, встановлене головним державним виконавцем, теж направлено на спонукання боржника до виконання судового рішення і воно буде діяти до моменту повного виконання рішення суду. Суд звертає увагу боржника, що обов`язковість судового рішення виступає невід`ємним елементом сучасної демократичної держави. Виконання судового рішення, з одного боку, є проявом того реального рівня захисту прав свобод та інтересів особи, який може забезпечити держава, а з іншого - обов`язком особи щодо якої постановлений такий акт судової влади. Таким чином, виходячи із системного аналізу норм права та доказів, досліджених судом під час судового розгляду, суд дійшов висновку, що дії головного державного виконавця Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лебедєва Є.Є. під час винесення постанови про скасування тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 05.06.2023 року не відповідали вимогам Закону України «Про виконавче провадження», який спрямований на забезпечення належного виконання рішень, в т.ч. щодо стягнення аліментів, з метою зменшення заборгованості зі сплати аліментів, а також забезпечення захисту інтересів та належного утримання осіб, які отримують аліменти, а тому їх слід визнати протиправними, а постанову, яка, до речі містить невірне обґрунтування в частині посилання на норму Закону України «Про виконавче провадження» - скасувати, зобов`язавши вирішити питання про встановлення тимчасового обмеження боржника [PERSON] у праві керування транспортними засобами. Відповідачка повністю погоджується з вищенаведеними висновками, викладеними у постанові Одеського апеляційного суду від 11.04.2023 у справі № 496/413/22 та висновками Біляївського районного суду Одеської області, викладеними в ухвалі від 30.10.2023 у справі № 496/3889/19, а також вважає, що позивач штучно формує уяву суду про погіршення свого майнового стану й щодо безальтернативного джерела доходів. Розміру заробітної плати Позивача у сумі 6992 доларів США, щомісячно, яку він отримував під час перебування у рейсах працюючи моряком цілком вистачало для погашення заборгованості, що утворювалась у виконавчому провадженні, проте, позивач (боржник) цілеспрямовано не погашав зазначену заборгованість, що і призвело до накладення обмеження у праві виїзду за межі України у ВП № 68059399 від 14.05.2021 року. Витрати платника аліментів не можуть не враховуватись при з`ясуванні дійсного матеріального становища платника аліментів. Позивач не надав жодної інформації про наявність у нього рахунків у фінансових (банківських) установах та про стан цих рахунків у період з 03.10.2019 року (дати перебування у рейсі) по день пред`явлення позову, не надав виписки про доходи та витрати на цих рахунках, інформацію про укладення, розірвання договорів вкладу (депозиту) тощо. Відповідач не погоджується з тим, що наявні об`єктивні обставини, які спонукали позивача влаштуватись на роботу із низьким рівнем заробітної плати в Україні. Представник відповідача вважає, що позивач ухиляється від виконання судового рішення, що підтверджується наступним. Маючи значну заборгованість зі сплати аліментів (на даний час більше мільйона гривень) відповідач просить стягувати з нього 1136 грн. аліментів, щомісячно, що становить лише близько 1/9 частки від його заробітної плати. Крім того, з огляду на посилання позивачем на ч.2 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», позивач не просить стягувати з нього 5000 грн., щомісячно для погашення заборгованості зі сплати аліментів, а просить стягнути мізерну суму, стягнення якої не забезпечить погашення заборгованості зі сплати аліментів, що утворилась на теперішній час. Зменшення розміру аліментів унеможливить виконання рішення суду та погашення заборгованості, що утворилась у виконавчому провадженні. Сам позивач у позовній заяві також зазначає про неможливість роботи за своєю професією не з огляду на неможливість виїзду за межі України під час воєнного стану як особі призовного віку, а лише з огляду на внесення його до реєстру боржників та наявності тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон. Вказане цілком є суб`єктивним фактором з боку [PERSON] , який перешкоджає останньому працювати за спеціальністю відповідно до отриманої професії та кваліфікації, і як пояснив позивач в суді апеляційної інстанції, він не сплачував аліменти у визначеному рішенням суду розмірі, оскільки оскаржував таке рішення і був не згоден з ним, після чого цілеспрямовано не погашав заборгованість, що утворилась. Постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2022 року №992 «Про внесення зміни до Правил перетинання державного кордону громадянами України», яка набрала чинності 06.09.2022 року - дозволено виїзд моряків закордон для роботи на морських суднах. Пунктом 2-12 (абз. 1) Правил перетинання державного кордону громадянами України, затв. Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57, в редакції від 06.09.2022 року встановлено: 2-12. У разі введення на території України воєнного стану громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років мають право перетинати державний кордон України, якщо вони прямують для роботи на морських суднах, суднах внутрішнього плавання у складі екіпажів таких суден або для проходження практичної підготовки на суднах. В ч.3 абз.2 п.2-12 Правил перетинання державного кордону громадянами України окремо визначено та роз`яснено, що перетинати державний кордон України, виїжджати закордон під час воєнного стану мають право чоловіки віком від 18 до 60 років: «інші особи, які прямують для роботи на морських суднах, суднах внутрішнього плавання у складі екіпажів таких суден та які здобули відповідну освіту та кваліфікацію до 24.02.2022 року і випускники закладів освіти, які завершили навчання у період воєнного стану», а також «особи, які прямують для роботи на суднах у складі екіпажів суден, що здійснюють рейси до/з морських портів України, та які здобули відповідну освіту та кваліфікацію до 24.02.2022 року і випускники закладів освіти, як завершили навчання у період воєнного стану» (ч. 2 абз. 2 п. 2-12 Правил перетинання державного кордону громадянами України). [PERSON] є: - моряком (що зазначив сам позивач, вбачається з матеріалів справи та встановлено рішенням про стягнення аліментів по справі №496/3889/19 та постановою апеляційного суду про залишення рішення першої інстанції без змін); - здобув відповідну освіту та кваліфікацію до 24.02.2022 року (працював моряком); - має посвідчення особи моряка чинне до 30.07.2024 року серія та № [NUMBER] ; - має послужну книжку моряка (встановлено чинними рішеннями по справі №496/3889/19); - ходить періодично в рейси, працює моряком на морських суднах (вбачається з послужної книжки моряка позивача, встановлено чинними рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 13.04.2021 року по справі №496/3889/19 про стягнення аліментів з [PERSON] , залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду). Позивач у судове засідання не з`явився, але представник позивача - адвокат Чебаненко О.А. надала до суду заяву, в якій просила судове засідання провести без участі позивача та представника, ухвалити рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Відповідач у судове засідання не з`явилася, була повідомлена належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання, про причини неявки суд не повідомила. Представник відповідача - адвокат Чумаченко С.О. через підсистему «Електронний суд» надіслав клопотання, в якому просив відкласти розгляд справи, призначений на 10.09.2024 року на 09:00 год., у зв`язку з його участю в судовому засіданні, призначеному на 10.09.2024 року на 12:00 год. в Одеському апеляційному суді. Водночас, судом встановлено, що інтереси [PERSON] під час розгляду даної справи представляє 2 адвоката, а саме: [PERSON] та [PERSON] (ордери на надання правничної (правової) допомоги наявні в матеріалах справи). Проте, [PERSON] та представник відповідача - адвокат Кокарєв А.В. не повідомили суд про причини неявки у судове засідання, призначене на 10.09.2024 року на 10:00 год., будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення судового засідання. Частиною 1 ст. 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Учасники судового процесу та їхні представники, відповідно до ч.1 ст. 44 ЦПК України, повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Цивільний процесуальний обов`язок сторони це належна поведінка сторони в цивільному судочинстві, що вимагається та забезпечується процесуальним законом, а також кореспондує суб`єктивному процесуальному праву суду. Процесуальні права надані законом тим особам, які беруть участь у процесі для сприяння суду при розгляді справ, для сприяння їх правильному вирішенню, і кожного разу, коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію не з цією метою, а задля досягнення якихось сторонніх цілей (для введення суду в оману, для затягування розгляду, для створення перешкод опоненту) вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто зловживає ним. Вказана правова позиція взаємоузгоджується із правовою позицією Верховного Суду, визначеною у постанові від 07.08.2019 у справі №910/11287/16. Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 01.10.2020 року по справі №361/8331/18 зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Верховний Суд роз`яснив, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. За таких обставин, з метою забезпечення дотримання розумних строків розгляду справи, приймаючи до уваги забезпечення судом можливості сторонам у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, а також те, що основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторони чи її представника, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, а нез`явлення в судове засіданні представника сторони по справі, який був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи у судовому засіданні, суд вважає, що проведення судового засідання у відсутності відповідача та її представників є можливим, а законні підстави для відкладення розгляду справи відсутні. Враховуючи викладене, суд відхиляє клопотання представника відповідача - адвоката Чумаченко С.О. про відкладення судового засідання та вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача, яка належним чином повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання та за відсутності іншого представника відповідача - [PERSON] . Судом, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.04.2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . [INFO] народився [PERSON] , батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 03.02.2020 року по справі №496/3393/19 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 13.04.2021 року по справі №496/3889/19 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 16 990 гривень, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи від дня пред`явлення позову до суду, а саме з 03.10.2019 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Постановою Одеського апеляційного суду від 27.10.2021 року по справі №496/3889/19 апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення; рішення Біляївського районного суду Одеської області від 13.04.2021 року залишено без змін. 06.01.2022 року головним державним виконавцем Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кольца О.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №68059399 з виконання виконавчого листа №496/3889/19, виданого Біляївським районним судом Одеської області 23.11.2021 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] . Постановою заступника начальника Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ярового В.М. від 14.05.2021 року в рамках виконавчого провадження №65343520, відкритого на виконання виконавчого листа №496/3889/19, виданого Біляївським районним судом Одеської області 23.04.2021 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , встановлено тимчасове обмеження [PERSON] у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно виконавчого листа №496/3889/19, виданого 23.04.2021 року. Відповідно до довідки Державного центру зайнятості Одеської філії Одеського обласного центру №155 від 21.04.2023 року, [PERSON] перебував на обліку як безробітний в Одеському МЦЗ (Одеському районі) з 17.04.2023 року. Наказом директора ТОВ «Технофорум» №44-к від 22.05.2023 року [PERSON] прийнято на посаду водія автотранспортних засобів Одеської філії ТОВ «Технофорум» з 23.05.2023 року за основним місцем роботи на умовах повного робочого часу з посадовим окладом 10\~000 грн. на місяць. Згідно довідок ТОВ «Технофорум» №8 від 16.08.2023 року, №11 від 06.10.2023 року, від 19.12.2023 року [PERSON] працює на підприємстві ТОВ «Технофорум», Одеська філія ТОВ «Технофорум» на посаді водія автотранспортних засобів з 23.05.2023 року з окладом 10\~000 грн., з повним робочим часом з 08:00 год. до 18:00 год. Підприємство знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 17.08.2018 року [PERSON] було видано підтвердження, що засвідчує видачу диплома на підставі положень міжнародної конвенції про підготовку і дипломування моряків та несення вахти 1978 року, з поправками. [PERSON] отримав диплом №02024/2018/08, відповідно до якого, законний власник цього підтвердження може працювати на посаді старшого механіка суден. Термін дії диплома до 10.08.2023 року. З листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України №91-42443/18/23-Вих від 05.09.2023 року вбачається, що після 08.09.2021 року [PERSON] не виїжджав за межі території України. Відомості надавалися за період з травня 2021 року по 05.09.2023 року. Відповідно до листа Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) №33373/21.12 від 08.09.2023 року, за [PERSON] зареєстрований мотоцикл Fada FD150T-15, д.н.з. [NUMBER] ; об`єкти нерухомого майна зареєстрованими не значяться. В межах виконавчого провадження ВП №68059399 відносно боржника [PERSON] діють обмеження: у праві виїзду за межі України, у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії та у праві полювання. Згідно звіту Одеської філії ТОВ «Технофорум» про здійснення відрахувань та виплат Одеської філії ТОВ «Технофорум», з заробітної плати [PERSON] відраховуються грошові кошти на сплату аліментів та перераховуються [PERSON] , а саме: з червня 2023 року по вересень 2023 року перераховано 16\~100 грн. (ВП №68059399 та ВП №69003257). Станом на 02.10.2023 року розмір заборгованості [PERSON] зі сплати аліментів у виконавчому провадженні №68059399 становить 723\~758, 35 грн., що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості. 08.12.2023 року адвокатом Чебаненко О.А. було надіслано адвокатський запит до ПП «Альфа Навігейшн» з проханням надати відомості про те, чи звертався за період з 2021 року по 2023 рік [PERSON] щодо сприяння в його працевлаштуванні до судновласників для роботи на іноземних судах та якщо так, надати про це відомості; надати відомості про те, чи спроможний [PERSON] , відносно якого існують обмеження у праві виїзду за кордон, накладених постановами державного виконавця від 14.0.52021 року та від 01.02.2022 року, працевлаштуватися до судновласників для роботи на іноземних судах, з якими співпрацює ПП «Альфа Навігейшн». 08.01.2024 року на вищевказаний адвокатський запит ПП «Альфа Навігейшн» було надано відповідь за вих. №360, відповідно до якої, [PERSON] отримував послуги від вказаного підприємства останній раз - 24.02.2021 року. Станом на дату надання відповіді [PERSON] не отримував послуги по працевлаштуванню від вказаного підприємства. 08.12.2023 року адвокатом Чебаненко О.А. було надіслано адвокатський запит до Державної податкової інспекції у Біляївському районі Одеської області Державної податкової служби з проханням надати відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи в період з 1 кварталу 2021 року по 3 квартал 2023 року відносно [PERSON] 19.12.2023 року на вищевказаний адвокатський запит Головним управління ДПС в Одеській області були надані відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи, за період з 1 кварталу 2021 року по 3 квартал 2023 року, з яких вбачається, що у період з грудня 2021 року по березень 2022 року [PERSON] отримував заробітну плату у ПП «Ланжерон-Охорона»; у період з квітня 2023 року по травень 2023 року [PERSON] перебував на обліку в Одеському ОЦЗ, отримував соціальні виплати; у травні 2023 року отримував заробітну плату у ТОВ «Технофорум» (3043,48 грн.); у червні 2023 року отримував соціальну допомогу в Одеському ОЦЗ (33,33 грн.); у період з червня 2023 року по вересень 2023 року отримував заробітну плату у ТОВ «Технофорум» (по 10\~000 грн. щомісячно). Вказані обставини також підтверджуються довідкою Пенсійного фонду України форми ОК-7. 08.12.2023 року адвокатом Чебаненко О.А. було надіслано адвокатський запит до Адміністрації Державної прикордонної служби України з проханням надати інформацію про перетин Державного кордону України [PERSON] за період з 01.01.2021 року до дня надання інформації, із зазначенням відомостей про пункт перетину, країну слідування, документ, за яким було здійснено перетин. 21.12.2023 року на вищевказаний адвокатський запит Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України за вих. №91-62989/18/23-Вих було надано витяг з бази даних щодо осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території, з якого вбачається, що після 08.09.2021 року [PERSON] не виїжджав за межі території України. Відповідно до відомостей щодо рахунків боржника від 11.12.2023 року, на ім`я [PERSON] відкриті рахунки в АТ «ПУМБ» та АТ КБ «ПриватБанк», на яких відсутні грошові кошти. [PERSON] було надіслано повідомлення районної адміністрації Району Емсланд (Німеччина), переклад якого здійснено з німецької мови на українську мову, про нове визначення розміру допомоги згідно Закону про сплату аліментів [PERSON] , [INFO] . Відповідно до\~інформації з\~Державного реєстру\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~Реєстру прав\~власності на\~нерухоме майно,\~Державного реєстру\~Іпотек,\~Єдиного реєстру\~заборон відчуження\~об`єктів нерухомого\~майна щодо\~суб`єкта №363302340\~від 25.01.2024\~року,\~Біляївським відділом\~державної виконавчої\~служби в\~Одеському районі\~Одеської області\~Південного міжрегіонального\~управління Міністерства\~юстиції (м.\~Одеса)\~28.01.2022\~року в\~рамках виконавчого\~провадження №68059399 винесено постанову про арешт нерухомого майна боржника [PERSON] . Відомості про наявність у [PERSON] нерухомого майна відсутні. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 30.10.2023 року по справі №496/3889/19 скаргу [PERSON] на дії та рішення органу ДВС було задоволено; визнано протиправними дії головного державного виконавця Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лебедєва Є.Є. по виконавчому провадженню №68059399 при винесенні постанови від 05.06.2023 року про скасування тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; скасовано постанову головного державного виконавця Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лебедєва Є.Є. про скасування тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 05.06.2023 року по виконавчому провадженню №68059399; зобов`язано державного виконавця Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в провадженні якого знаходиться виконавче провадження №68059399, вирішити питання про встановлення тимчасового обмеження боржника [PERSON] у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. Поставою Одеського апеляційного суду від 11.04.2023 року по справі №496/413/22 апеляційну скаргу [PERSON] в особі свого представника [PERSON] було задоволено; заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 21.09.2022 року скасовано та ухвалено нове судове рішення; у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів відмовлено. З листа Головного сервісного центр МВС від 12.12.2023 року №31/2335АЗ-28630-2023 вбачається, що за [PERSON] були зареєстровані транспортні засоби, які відчужувались ним, а саме: 11.07.2018 року зареєстровано автомобіль Volkswagen Tiguan 1968 (2017 року випуску), 24.10.2019 року транспортний засіб перереєстрований на нового власника; 10.03.2016 року зареєстровано автомобіль ЗИЛ-ММЗ 554 6000 (1990 року випуску), 10.11.2021 року транспортний засіб перереєстрований на нового власника; 02.09.2014 року зареєстровано автомобіль Audі A6 (1996 року випуску) та 13.05.2014 року зареєстровано автомобіль Audі A6 (1996 року випуску), 20.11.2021 року транспортні засоби перереєстровані на нового власника; 20.02.2008 року зареєстровано транспортний засіб Fada FD150T-15 (2007 року випуску), станом на 11.12.2023 року інформація про відчуження транспортного засобу відсутня. Відповідно до довідок Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області №840, №841 від 16.04.2021 року, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , в будинку, який належить його батьку [PERSON] . До складу сім`ї позивача входять: [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] є інвалідом 2 групи, що підтверджується посвідченням № [NUMBER] від 22.02.2018 року, виданим Біляївським УСЗН Одеської області та довідкою до акта огляду медичко-соціальною експертною комісією серії 12 ААА №891714 від 13.02.2018 року. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року (далі - Конвенція) передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У відповідності до ст. 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч.2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Відповідно до ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Частиною 1 ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За результатами розгляду справи та дослідження наданих доказів, судом встановлено, що [PERSON] є батьком - [PERSON] , [INFO] , а тому у відповідності до закону повинен нести обов`язок матеріального забезпечення дитини. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст. 181 СК України). Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. У п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України від15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03.06.2020 року у справі № 760/9783/18-ц, від 16.09.2020 року у справі № 565/2071/19 та від 28.05.2021 року у справі № 715/2073/20. Верховний Суд України в постанові від 05.02.2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. У постанові Верховного Суду від 13.05.2020 року у справі № 219/1704/17 вказано, що за загальним правилом тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову, покладається на позивача. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів [PERSON] зазначив, що обставини, враховані під час ухвалення судом рішення у справі №496/3889/19, яке набрало законної сили 27.10.2021 року, суттєво змінилися, а саме у позивача суттєво зменшився розмір доходу, який він отримує. Суд вважає доведеним той факт, що з моменту ухвалення рішення суду про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] (13.04.2021 року) матеріальний стан позивача погіршився, адже на момент ухвалення рішення суду від 13.04.2021 року [PERSON] був моряком, працював на посаді другого механіка іноземного судна із заробітною платою близько 7000 доларів США, проте станом на час звернення з вказаним позовом до суду [PERSON] працює на території України та отримує заробітну плату у розмірі 10\~000 грн. Довідки ТОВ «Технофорум» щодо працевлаштування [PERSON] на вказане підприємство суд приймає як належні та допустимі докази, що підтверджують погіршення матеріального становища позивача.\~ Суд також враховує той факт, що на час розгляду справи в Україні діє воєнний стан, що суттєво вплинуло на ринок праці в Україні та спричинило неможливість виїзду за кордон чоловіків, які підлягають мобілізації, що зумовило неможливість працевлаштуватися позивачу за місцем основної роботи. Разом з тим, не заслуговують на увагу доводи представника відповідача про те, що [PERSON] має змогу працювати за професією за кордоном, оскільки судом встановлено, що термін дії диплома №02024/2018/08, на підставі якого [PERSON] мав можливість працювати на посаді старшого механіка суден, закінчився 10.08.2023 року. Крім того, як зазначено самим представником відповідача та встановлено постановою Одеського апеляційного суду у постанові від 11.04.2023 року по справі №496/413/22, посвідчення особи моряка, видане на ім`я [PERSON] , було дійсне до 30.07.2024 року, отже на теперішній час позивач позбавлений можливості працювати за кордоном на іноземних судах. Відомостей про продовження строку дії документів, які б надали [PERSON] можливість працевлаштуватися за кордоном та працювати на іноземних судах, судом не встановлено. Водночас, представник відповідача стверджував, що [PERSON] ходить періодично в рейси, працює моряком на морських судах, проте такі доводи спростовані листами Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України №91-42443/18/23-Вих від 05.09.2023 року та Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України за вих. №91-62989/18/23-Вих, з яких вбачається, що після 08.09.2021 року [PERSON] не виїжджав за межі території України. У поданому відзиві представник відповідача зазначив, що позивач приховує ту обставину, що з аналогічних підстав він вже звертався з позовом до Біляївського районного суду Одеської області у справі № 496/413/22 про зменшення розміру аліментів. Заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 21.09.2022 року по справі № 496/413/22 суд задовольнив позовну заяву [PERSON] та вирішив зменшити розмір аліментів до 5000 грн. Постановою Одеського апеляційного суду від 11.04.2023 року апеляційну скаргу [PERSON] в особі представника [PERSON] задоволено; заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 21.09.2022 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів відмовлено. Зі змісту постанови Одеського апеляційного суду від 11.04.2023 року по справі №496/413/22 вбачається, що підставою для скасування заочного рішення Біляївського районного суду Одеської області від 21.09.2022 року та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, зокрема стало те, що спостерігалася циклічність рейсів за професією [PERSON] , у позивача не було перешкод для роботи за своєю професією, так як він мав відповідні документи. Проте, позивачем доведено, що наразі змінилися обставини та його матеріальне становище, оскільки як встановлено у ході розгляду справи, строк дії документів, які надавали можливість [PERSON] працювати за кордоном на іноземних судах та отримувати відповідну заробітну плату, закінчився. Надані позивачем докази суд визнає належними і допустимими, а також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для зменшення розміру аліментів, які стягуються з [PERSON] . Враховуючи встановлені обставини, суд вважає можливим зменшити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , визначених рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 13.04.2021 року по справі №496/3889/19, оскільки розмір аліментів, які стягуються з позивача (16\~990 грн.) є значно більшим, ніж розмір його заробітної плати (10\~000 грн.). Проте, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне. У позовній заяві [PERSON] просив суд зменшити розмір аліментів з 16\~990 грн. до 1416,50 грн. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» установлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років у розмірі 3196 гривень. На момент ухвалення рішення по справі сину позивача та відповідача - [PERSON] , [INFO] , виповнилося 6 років. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Враховуючи положення ч.2 ст. 182 СК України, розмір заробітної плати [PERSON] , виходячи з позиції якнайкращого забезпечення інтересів дитини, суд вважає можливим визначити розмір аліментів на утримання дитини у розмірі одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що становить 3196 гривень. На думку суду, такий розмір аліментів на утримання дитини є справедливим, необхідним та достатнім, забезпечить належний фізичний та духовний розвиток дитини, не суперечитиме законодавчо встановленому мінімальному розміру аліментів на дитину та відповідатиме потребам [PERSON] . Стягнення аліментів у такому розмірі відповідатиме вимогам закону та не порушить прав сторін. Враховуючи все вищевикладене, позовна заява [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів підлягає частковому задоволенню. Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] документально підтверджені судові витрати на сплату судового збору у розмірі 1073,60 грн.

Outcome: partial