Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-11 00:00:00

У червні 2023 року представник позивача [PERSON] адвокат Некрасов Олег Васильович звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом до Товариства з Обмеженою Відповідальністю «Добронова» про стягнення 3% річних, індексу інфляції та моральної шкоди. Свої вимоги мотивував тим, що 12 листопада 2021 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області виніс рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] до Товариство з обмеженою відповідальністю «Добронова» про стягнення середнього заробітку та зобов`язав Товариство з обмеженою відповідальністю «Добронова» нарахувати та сплатити середній заробіток з 01 червня 2020 року по 05 серпня 2021 року включно. Рішення вступило в законну сило та було на виконанні у Вишневому відділі державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Як зазначає представник позивача, дане рішення до сьогоднішнього дня не виконано. Судовий виконавець у зв`язку із вичерпанням засобів стягнення боргу звернувся до поліції із заявою про вчинення злочину за статтею 386 ККУ невиконання рішення суду. Відкрито кримінальне провадження яке розслідується Бучанським районним управлінням ГУНП Київської області , кримінальне провадження №12023116380000649 за ч.1ст 175 ККУ. Крім того, вказує на те, що бездіяльністю відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Добронова»» завдано позивачу моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях, так як позивач багато часу був постійно в напруженому стані відносно ситуації, яка склалася. Враховуючи, що він проходив військову службу в АТО ці душевні страждання впливали на військову службу та могли привести к загибелі та пораненню не тільки позивача , але і його товаришів по службі. Позивач став більш подразливим та нервовим, також став погано спати, втратив апетит, виникли негаразди в родині, на службі, в результаті усього цього йому це спричинило моральні страждання. Таким чином, у зв`язку із невиконанням судового рішення по стягненню середньої заробітної плати, представник позивача просить суд: -Стягнути з Товариство з обмеженою відповідальністю «Добронова» - 3% річних за період - із 06 серпня 2021 року по 20 червня 2023 року у розмірі 4\~850,76 грн; -Стягнути з Товариство з обмеженою відповідальністю «Добронова», - індекс інфляції за період- із 06 серпня 2021 року по 31 травня 2023 року у розмірі - 30 834,23грн.; -Стягнути з Товариство з обмеженою відповідальністю «Добронова», - моральну шкоду у розмірі 30 000 грн. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 червня 2023 року у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову у цивільній справі №\~369/9368/23 за позовом [PERSON] до Товариства з Обмеженою Відповідальністю «Добронова» про стягнення 3% річних, індексу інфляції та моральної шкоди було відмовлено. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 вересня 2023 року по справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. 30 травня 2024 року представник позивача [PERSON] адвокат Некрасов Олег Васильович подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив стягнути з Товариство з обмеженою відповідальністю «Добронова»: 3% річних за період - із 06 серпня 2021 року по 30 травня 2024 року у розмірі 6\~602,43 грн; індекс інфляції за період - із 06 серпня 2021 року по 31 травня 2023 року у розмірі 33\~768 грн.; моральну шкоду у розмірі 30\~000 грн. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 серпня 2024 року підготовче провадження було закрито та призначено справу до судового розгляду, встановивши загальний порядок дослідження доказів у справі. 28\~серпня 2024\~року представник\~позивача [PERSON] \~ адвокат\~Некрасов Олег\~Васильович подав\~до суду\~заяву про\~збільшення позовних\~вимог,\~в якій\~просив стягнути\~з Товариство\~з обмеженою\~відповідальністю «Добронова»: 3% річних за період - із 06 серпня 2021 року по 28 серпня 2024 року у розмірі 7\~930,71 грн; індекс інфляції за період - із 06 серпня 2021 року по 28 серпня 2024 року у розмірі 35\~666 грн.; моральну шкоду у розмірі 30\~000 грн. У судовому засіданні представник позивача просив задовольнити позовну заяву у повному обсязі. Зазначив, що відшкодування моральної шкоди у розмірі 30\~000 грн. буде справедливою компенсацією у даній справі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату час та місце слухання справи сповіщений належним чином, причини неявки не повідомив, судом вживалися заходи щодо належного повідомлення відповідача про дату час та місце розгляду справи. Суд, заслухавши доводи представника позивача, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, приходить до наступного. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 12 листопада 2021 року заочним рішенням Баглійського районного суду м.\~Дніпродзержинська Дніпропетровської області було задоволено позовні вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Добронова» про стягнення середнього заробітку та зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Добронова» нарахувати та сплатити середній заробіток з 01 червня 2020 року по 05 серпня 2021 року включно. Згідно виконавчого листа, виданого 22 грудня 2021 року Баглійським районним судом м.\~Дніпродзержинська Дніпропетровської області, вказане судове рішення набрало законної сили 13 грудня 2021 року. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1\~ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 43 Конституції України гарантує, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно зі статтею 21 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами. Позивач при зверненні до суду та при здійсненні відповідних обрахунків посилався на ст. 625 Цивільно процесуального кодексу України, про що суд зазначає наступне. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 711/4010/13-ц (провадження № 14-429цс19) наведено такі висновки щодо застосування норм права. Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги п`ятої ЦК України. Отже, приписи цього розділу поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги п`ятої ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги п`ятої ЦК України). Тобто, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Суд вважає, що вимога позивача про стягнення 3% річних, індексу інфляції за час затримки виконання рішення суду є безпідставною, оскільки відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, приписи статті 625 ЦК України не застосовуються до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулює спеціальне законодавство. Суд , звертає увагу на те, що у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висловленого у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15 висновку Верховного Суду України про те, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України "Про виконавче провадження", і до них не можна застосовувати норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) (див. пункт 32.1 постанови від 16 травня 2018 року). Однак Велика Палата Верховного Суду не відступала від висловленого у зазначеній постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15 іншого висновку Верховного Суду України про те, що припис частини 2 статті 625 ЦК України до трудових правовідносин не застосовується. Трудове законодавство передбачає спеціальні правила відповідальності роботодавця за порушення відповідних норм, зокрема можливість стягнення з роботодавця середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, виконання рішення суду. Правовий висновок щодо відсутності підстав для застосування приписів статті 625 ЦК України до трудових правовідносин, які регулює спеціальне законодавство, також наведено в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 757/14073/16-ц (провадження № 61-29305сво18). Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина 1 статті 12 ЦПК України). Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частинами 1, 3 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Крім того, суд зазначає, що відомості про звернення рішення до примусового виконання та докази, того що рішення суду, за період, за який позивач просить стягнути три відсотки річних та інфляційні втрати не виконане, позивачем не надані. Враховуючи викладене, оскільки, припис частини 2 статті 625 ЦК України до трудових правовідносин не застосовується, суд, з`ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині. Що стосується вимоги позивача про стягнення моральної шкоди у розмірі 30\~000 грн., суд зазначає наступне. За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. А згідно з ч. 3 цієї статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Правові позиції щодо відшкодування спричиненої працівнику моральної шкоди викладена у постанові Верховного Суду України від 25 квітня 2012 року у справі № 6-23цс12, яких притримується Верховний Суд (зокрема, у постанові Касаційного цивільного суду від 13 серпня 2020 року у справі № 127/16375/19 (провадження 61-7321св20). Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. Зокрема, відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушення нормальних життєвих зв`язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Кодекс законів про працю України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а ст. 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин. Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, а має самостійне юридичне значення. Тобто, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати. Беручи до уваги характер та обсяг страждань, яких позивач зазнав у зв`язку з порушенням його прав із боку відповідача щодо тривалого невиконання ним судового рішення, суд приходить до висновку, що протиправними діями відповідача позивачу завдано моральної шкоди, та, з урахуванням принципів розумності та справедливості, на його користь із відповідача підлягає стягненню 5\~000 грн. у відшкодування моральної шкоди. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність і взаємний зв`язок у сукупності, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди.

Outcome: partial