Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-16 00:00:00

У травні 2024 року ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" звернулося у суд з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором №L3336088 від 03.02.2019 в розмірі 42 543,19 грн., та витрати по сплаті судового збору. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03.02.2019 між ТОВ "ФК «Дінеро" та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту№ L3336088, відповідно до якого ТОВ ФК "Дінеро" надав відповідачу позику у сумі 13 000 грн. Проте позичальник не виконав умови договору про надання фінансового кредиту щодо повернення наданих коштів і внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 28 290 грн., що складається з 13 000 грн. суми основного боргу, 2 290 грн. суми процентів, нарахована пеня 6 500 грн., комісія 6 500 грн. Також позивач просить стягнути 11 703,21 грн. інфляційних втрат та 2 549,98 грн. трьох процентів річних. Всього, на загальну суму 42 543,19 грн. 01.07.2019 між ТОВ ФК "Дінеро" та ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" укладено договір про відступлення права вимоги №01072019, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги, в тому числі за договом про надання фінансового кредиту № L3336088 від 03.02.2019, за яким ТОВ "ФК "Довіра та гарантія" набуло прав кредитора стосовно відповідача. Ухвалою суду від 28.05.2024 відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. Сповіщався належним чином, проте повідомлення не було вручено та повернулось до суду за закінченням терміну зберігання. У постановах від 14.08.2020 від 13.01.2020 у справі №910/22873/17 Верховний суд зазначав, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі. Дослідивши матеріали справи, надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 03.02.2019 між ТОВ ФК "Дінеро" та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту № L3336088, відповідно до умов якого ТОВ ФК"Дінеро" надав відповідачу позику у сумі 13 000 грн. Договір про надання фінансового кредиту № L3336088 від 03.02.2019 був укладений з відповідачем у електронній формі відповідно до Закону України "Про електронну комерцію". 01.07.2019 між ТОВ ФК "Дінеро" та ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" укладено договір факторингу №010720191, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги, в тому числі за договом про надання фінансового кредиту № L3336088 від 03.02.2019, за яким ТОВ "ФК "Довіра та гарантія" набуло прав кредитора стосовно відповідача. Згідно ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Сума заборгованості відповідача за договором про надання фінансового кредиту № L3336088 від 03.02.2019 становить 28 290 грн., що складається з 13 000 грн. суми основного боргу, 2 290 грн. суми процентів, нарахована пеня 6 500 грн., комісія 6 500 грн. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до положень статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності неможливість виконання ним грошового зобов`язання і у разі прострочення на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Згідно з наданим позивачем розрахунком за період з 30.04.2021 по 30.04.2024 відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання. З урахуванням інфляційні збитки за вказаний період становлять 11 703, 21 грн., три проценти річних від простроченої суми за прострочення становлять 2 549, 98 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частино 1 ст. 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов"язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням вищевикладеного, неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням задоволення позову на підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає також 2 422,40 грн.судового збору. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved