Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-22 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ), в якому просить розірвати шлюб між сторонами, зареєстрований 24.11.2017 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 3016. В обґрунтування позову позивач зазначає, що між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований 24.11.2017 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 3016, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Після реєстрації шлюбу прізвище [PERSON] змінено на [PERSON] . У шлюбі сторони мають дитину - [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе; останнім часом шлюбні відносини між подружжям фактично припинені, спільне господарство не ведеться. Конфліктні ситуації та сварки в сім`ї мають системний характер, що негативно відображається на емоційному та моральному стані дитини; між сторонами відсутнє порозуміння та взаємоповага. Посилаючись на зазначені обставини, на підставі ст.ст. 104, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України (далі - СК України) позивач звернувся до суду з указаним позовом. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17.05.2023 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 14.08.2023 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14.08.2024 року відкладено розгляд справи на 23.09.2024 року. Позивач у судове засідання не з`явилась; про день, час, місце розгляду справи повідомлена належним чином; подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився; про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином; подав заяву про розгляд справи без його участі; проти розірвання шлюбу не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що 24.11.2017 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у м. Києві, , зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що зроблено актовий запис № 3016 та видано свідоцтво про одруження серії [NUMBER] . Після реєстрації шлюбу прізвище [PERSON] змінено на [PERSON] . У шлюбі сторони мають дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Голосіївським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві 21.12.2018 року, серії [NUMBER] . За положеннями ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Статтею 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і сторін. Як визначено у ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. За приписами ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи викладене, враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, встановивши, що між сторонами втрачене взаєморозуміння, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, примирення подружжя та збереження шлюбно-сімейних відносин неможливе, суд вважає, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. Отже, позов підлягає задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 статті 115 СК України визначено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Крім того, у позовній заяві позивач зазначає, що вона очікує понести витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правничу допомогу. У ст. 141 ЦПК України зазначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), акт виконаних робіт (детальний опис робіт, наданих послуг). Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату цих послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, акту виконаних робіт, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. За перевіркою матеріалів справи суд не вбачає доведених та документально підтверджених витрат позивача на професійну правничу допомогу. За таких обставин, суд вважає, що в задоволенні вимог позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу необхідно відмовити. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем понесені в якості судових витрат витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 211,20 грн., що підтверджується квитанцією від 13.05.2024 року № 0.0.3641238633.1. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки, суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1 211,20 грн. у відшкодування судових витрат. Враховуючи наведене,

Outcome: approved