Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-08 00:00:00

У вересні 2024 року [PERSON] звернулась до суду з заявою, в якій просить видати обмежувальний припис на строк шість місяців щодо [PERSON] , яким визначити такі тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити [PERSON] перебувати у місці спільного проживання (перебування) з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] наближатись на відстань 50 (п`ятдесят) метрів до місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Заява обґрунтована тим, що [PERSON] та [PERSON] разом проживають за адресою: [ADDRESS] . Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 31 березня 2020 року по справі № 755/372/20. [PERSON] протягом тривалого часу постійно вчиняє щодо [PERSON] домашнє насильство, застосовує фізичну силу, психологічний тиск, у зв`язку із чим [PERSON] неодноразово зверталася до правоохоронних органів. Відносно [PERSON] складено термінові заборонні приписи, зокрема 29 жовтня 2023 року. Однак, [PERSON] продовжує застосовувати фічне насильство, ображає заявника нецензурною лайкою, виганяє її з квартири, приводить знайомих, з якими зловживає спиртними напоями. Також [PERSON] погрожує позбавити [PERSON] квартири, де вони разом проживають. Крім того, Дніпровським районним управлінням поліції Головного управління Національної поліції здійснюється досудове розслідування кримінального провадження щодо [PERSON] , що розпочате на підставі заяви [PERSON] . Заявник вважає, що вона є жертвою домашнього насильства та потребує вжиття відповідних заходів реагування, визначених законом. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 06 вересня 2024 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи здійснювати за правилами окремого провадження, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні, викликано заявника та заінтересовану особу. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила. Занітересована особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до частин першої, другої статті 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу не пізніше 72 годин після надання заяви про видачу обмежувального припису до суду. Відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] . Також за вказаною адресою проживає [PERSON] , [INFO] . Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 31 березня 2020 року по справі № 755/372/20 шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 12 січня 1991 року Дніпровським в/ЗАГС, актовий запис № 60, розірвано. З листа Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві від 08 серпня 2024 року № 135845-2024 вбачається, що згідно відомостей інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» зареєстровані такі звернення [PERSON] пов`язані з вчиненням домашнього насильства: ЄО № 41827 від 28 серпня 2023 року, ЄО № 47839 від 29 вересня 2023 року, ЄО № 52642 від 28 жовтня 2023 року, ЄО № 52654 від 28 жовтня 2023 року, ЄО № 52773 від 29 жовтня 2023 року, ЄО № 62024 від 23 грудня 2023 року, ЄО № 12160 від 17 березня 2024 року, ЄО № 12246 від 18 березня 2024 року, ЄО № 14356 від 29 березня 2024 року, ЄО № 26100 від 31 травня 2024 року, ЄО № 26157 від 01 червня 2024 року, ЄО № 30257 від 20 червня 2024 року, ЄО № 37603 від 25 липня 2024 року. До матеріалів справи долучено копію Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером кримінального провадження № 12024100040002842 від 13 серпня 2024 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, відомості внесено на підставі заяви [PERSON] від 12 серпня 2024 року. З постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 27 серпня 2019 року по справі № 755/11523/19 встановлено, що провадження в адміністративній справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 173-2 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Відомостей про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173-2 КУпАП до матеріалів справи не долучено. Також 29 жовтня 2023 року відносно [PERSON] винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА № 427908 із такими заходами: заборона у будь який спосіб контактувати із постраждалою особою. Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства визначає Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Відповідно до частин другої та третьої статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: 1) подружжя; 2) колишнє подружжя; 3) наречені; 4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); 5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; 6) особи, які мають спільну дитину (дітей); 7) батьки (мати, батько) і дитина (діти); 8) дід (баба) та онук (онука); 9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка); 10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); 11) рідні брати і сестри; 12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); 13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; 14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; 15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству. Згідно із пунктом 1 частини першої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: постраждала особа або її представник. Порядок видачі судом обмежувального припису визначається Цивільним процесуальним кодексом України (частина восьма статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Відповідно до статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана: 1) особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»; 2) особою, яка постраждала від насильства за ознакою статі, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків»; 3) батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків»; 4) опікуном, органом опіки та піклування в інтересах недієздатної особи, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків». Пунктом 3 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (пункт 14 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру (пункт 17 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Згідно із пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Частинами другою-четвертою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). У пункті 9 частини перошої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно із пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Суд під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису має надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів як заявника, так і осіб, відносно яких заявник просить видати обмежувальний припис, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди також мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Згідно із частиною шостою статті 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях». За змістом частини третьої статті 12 ЦПК УКраїни, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як випливає із змісту статті 350-4 ЦПК України особа, яка звертається до суду із заявою про видачу обмежувального припису, повинна зазначити обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та надати докази, що їх підтверджують (за наявності). У разі неможливості надати докази, до заяви може бути додано клопотання про їх витребування. У поданій заяві [PERSON] зазначає, що вона систематично піддавалася фізичному та психологічному насильству з боку [PERSON] та неодноразово зверталася до органів Національної поліції України з приводу фактів психологічного та фізичного насильства над нею. Із долученого листа Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві від 08 серпня 2024 року № 135845-2024 вбачається, що згідно відомостей інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» зареєстровані такі звернення [PERSON] пов`язані з вчиненням домашнього насильства: ЄО № 41827 від 28 серпня 2023 року, ЄО № 47839 від 29 вересня 2023 року, ЄО № 52642 від 28 жовтня 2023 року, ЄО № 52654 від 28 жовтня 2023 року, ЄО № 52773 від 29 жовтня 2023 року, ЄО № 62024 від 23 грудня 2023 року, ЄО № 12160 від 17 березня 2024 року, ЄО № 12246 від 18 березня 2024 року, ЄО № 14356 від 29 березня 2024 року, ЄО № 26100 від 31 травня 2024 року, ЄО № 26157 від 01 червня 2024 року, ЄО № 30257 від 20 червня 2024 року, ЄО № 37603 від 25 липня 2024 року. Відомостей про складення протоколів про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП, матеріали справи не містять, так само як і відомостей про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення такого правопорушення. Тобто, рішення суду, які прийняті за наслідками таких звернень до матеріалів справи не долучені. Таким чином, з даного листа не вбачається вчинення домашнього насильства з боку [PERSON] щодо [PERSON] , зокрема, повторності та систематичності таких вчинків. Також з такого листа неможливо встановити форми насильства, що мали місце з боку [PERSON] . Тобто заявниця не надала суду доказів, на підставі яких можна зробити висновки про наявність ризиків домашнього насильства у будь-якому його прояві або продовження такого у майбутньому. Заявником не надано будь-яких доказів на підтвердження нанесення [PERSON] тілесних ушкоджень або вчинення ним психологічного насильства стосовно заявника. У постановах Верховного Суду від 09 червня 2022 року по справі № 216/4309/21, від 16 листопада 2022 року по справі № 214/4179/221 зазначено, що саме по собі звернення заявника до органів поліції, служби у справах дітей та внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР не є належними доказами на підтвердження факту вчинення домашнього насильства при розгляді заяви у порядку цивільного судочинства. Сама по собі відсудність кримінального провадження щодо вчинення домашнього насильства не може автоматично свідчити про відсутність домашнього насильства як і наявність кримінального провадження також не свідчить автоматично про домашнє насильство. Це фактори, які слід оцінювати у комплексі (постановах Верховного Суду від 23 лютого 2023 року по справі № 531/352/22. Суд також враховує, що [PERSON] у поданій заяві зазначає, що між нею та [PERSON] існує спір стосовно квартири, де вони проживають, а саме за адресою: [ADDRESS] . При цьому, документів, які б підтверджували право власності [PERSON] на вказане житло до заяви не додано. Таким чином, у випадку належності такої квартири на праві власності [PERSON] , покладання на останнього заборони перебування у такій квартирі створить порушення його права на користування цією квартирою, тобто матиме вплив на реалізацію ним правомочностей власника нерухомого майна. Таким чином, враховуючи, що суду не надано достатніх належних, допустимих, та переконливих доказів для оцінки ризиків вчинення насильства заінтересованою особою [PERSON] відносно заявника [PERSON] , настання наслідків його вчинення, що надавало б правову підставу для видачі обмежувального припису, суд дійшов до висновку, що в задоволенні заяви про видачу обмежувального припису слід відмовити. Відповідно до частини третьої статті 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, суд відносить на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed