Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-16 00:00:00

Позивач - Департамент соціальної політики Черкаської міської ради - звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути з відповідача на рахунок позивача надмірно виплачені кошти по щомісячні грошовій допомозі особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного стороннього догляду, на догляд за нею, в розмірі 9\~572 грн. В обґрунтування позовних вимог у позові зазначено, що відповідачу надавалась щомісячна грошова допомога особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного стороннього догляду, на догляд за нею. За інформацією від Держприкордонслужби України 31.11.2022р. було з`ясовано, що відповідач виїхав за межі України 20.08.2022р. без особи, яка потребує догляду, і відповідно його не здійснював. У зв`язку з цим за період з 01.09.2022р. по 31.12.2022р. відповідачу було надмірно сплачено кошти відповідної допомоги в розмірі 9\~572 грн. Оскільки відповідач ігнорує вимоги позивача про повернення суми переплати, то позивач змушений звертатись до суду з вимогами про їх стягнення. 14.08.2024р. судом відкрито провадження у справі з визначенням здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання сторони не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили. Від представника позивача [PERSON] , яка діє на підставі електронної довіреності у порядку передоручення від 31.05.2024р., на адресу суду надійшло клопотання, в якому вона просить розглянути справу без участі представника Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради. Також представник позивача в цій заяві зазначив, що позовні вимоги сторона позивача підтримує в повному обсязі, наполягає на їх задоволенні та не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку. В судове засідання відповідач не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення судової повістки за зареєстрованою адресою місця проживання та шляхом розміщення повідомлення про виклик до суду через веб-портал суду, про причини неявки не повідомив. На підставі ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України судом ухвалено рішення про заочний розгляд справи. Судове засідання з розгляду справи було призначене на 11.09.2024р., проте у зв`язку з неявкою всіх учасників справи судове засідання з розгляду справи не проводилось, а розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження на підставі ч. 13 ст. 7, ч. 9 ст. 10, ст. 11, ч. 2 ст. 247, ст. ЦПК України, внаслідок чого на підставі ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення у його вступній частині зазначено не дату судового засідання, на яку було призначено судовий розгляд (11.09.2024р.), а дату складання повного тексту рішення (17.09.2024р.), що відповідає правовій позиції, сформованою Об`єднаною Палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 05.09.2022р. у справі №1519/2-5034/11. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно висновку лікарської комісії від 23.11.2021р. хворий [PERSON] потребує постійного стороннього догляду, як особа з інвалідністю ІІ групи внаслідок психічного захворювання /а.с. 4/. 25.11.2021р. відповідач звернувся до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради з заявою про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг, в якій просив призначити йому щомісячну грошову допомогу особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного стороннього догляду, на догляд за нею (далі допомога на догляд). В заяві відповідачем зазначено, що він ознайомлений з тим, що він зобов`язаний повідомити позивача про зміну обставин, які можуть вплинути на отримання ним допомоги на догляд /а.с. 7-8/. До заяви від 25.11.2021р. відповідачем додана Декларація про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги, за період з 01.05.2021р. до 01.11.2021р. /а.с. 5-6/. Рішенням позивача від 01.12.2021р. відповідачу було призначено допомогу на догляд на період з 01.11.2021р. по 30.04.2022р., який в подальшому продовжувався, а розмір допомоги з 01.12.2021р. складав 2\~393 грн. на місяць /а.с. 9, 10, 16/. 01.11.2022р. позивачем отримано інформацію з Державної прикордонної служби України про те, що відповідач 20.08.2022р. виїхав за межі державного кордону України /а.с. 11-12/. Згідно рішення управління соціальної допомоги та компенсаційних виплат Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради від 14.11.2022р. №526 та від 20.12.2022р. відповідачу припинено виплату допомоги на догляд з 01.09.2022р. у зв`язку з тим, що він перебуває за межами України з 20.08.2022р. без [PERSON] /а.с. 14/. Згідно протоколу індивідуального перерахунку від 22.12.2022р. розмір надмірно виплаченої відповідачу допомоги на догляд за період з 01.09.2022р. по 31.12.2022р. складає 9\~572 грн. /а.с. 14/. Позивач надсилав відповідачу листи від 28.12.2022р., від 30.01.2024р. з повідомленням про необхідність повернення надмірно отриманих ним сум допомоги на догляд в розмірі 9\~572 грн. /а.с. 15, 17/. Оскільки до теперішнього часу відповідач в добровільному порядку не повернув надмірно використані кошти допомоги на догляд, то позивач звернувся до суду з даним позовом. Таким чином, між сторонами існує спір щодо механізму використання коштів державного бюджету, призначених для виплати державної соціальної допомоги одиноким матерям, який регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК), Закону України «Психіатричну допомогу» від 22.02.2000р. №1489-ІII в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №1489), Порядку надання щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного стороннього догляду, на догляд за нею, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.08.2000 №1192р. (далі - Порядок №1192) тощо. Надаючи оцінку наданим суду доказам та обставинам спірних правовідносин суд виходить з наступного. Статтею 1 Конституції України передбачено, що Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава. У статтях 46 та 48 Конституції України розкриваються деякі елементи соціальної політики держави, якими передбачається, що громадяни мають право на соціальний захист та право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Одним із важливих видів соціальної допомоги, спрямованої на здійснення соціального захисту громадян, які цього потребують, є запровадження державою інституту надання державної соціальної допомоги. Відповідно до ст. 5 Закону №1489 держава гарантує грошову допомогу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, - на догляд за нею. Розмір зазначеної допомоги розраховується як різниця між трьома прожитковими мінімумами на кожного члена сім`ї та середньомісячним сукупним доходом сім`ї за попередні шість місяців, але не може бути більше, ніж прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць. Згідно п. 4 Порядку №1192 допомога на догляд надається дієздатній особі, яка зареєстрована або постійно проживає на одній житловій площі з особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, і здійснює догляд за нею. За змістом положень а. 5, 8 п. 8 Порядку №1192 виплата допомоги на догляд припиняється, зокрема, у разі зміни місця проживання особи з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу чи особи, якій надається допомога на догляд. У такому разі особи, яким надається допомога, зобов`язані в десятиденний строк повідомити органи, що провадять її виплату. Виплата допомоги припиняється з місяця, що настає за тим, у якому сталися зміни. Пунктом 13-1 Порядку №1192 передбачено, якщо внаслідок приховування обставин, що впливають на призначення і виплату допомоги на догляд було надміру виплачено суми допомоги, органи соціального захисту населення вживають таких заходів: - визначають обсяг коштів, які підлягають поверненню, та встановлюють строки їх повернення залежно від матеріального стану особи; - повідомляють отримувачу допомоги про обсяг коштів, які підлягають поверненню, та строки їх повернення. Суми коштів, які підлягають поверненню, повертаються: отримувачем допомоги самостійно; за згодою отримувача допомоги у повному обсязі за рахунок наступних виплат допомоги; за рішенням органу соціального захисту населення за рахунок сум наступних виплат допомоги у розмірі, який не перевищує 20 відсотків щомісячної суми призначеної допомоги. У разі неможливості добровільного повернення або утримання коштів, які підлягають поверненню, такі кошти стягуються у судовому порядку. За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що відповідач не повідомив Департамент соціальної політики Черкаської міської ради про зміну свого місця проживання у зв`язку з виїздом за межі України 20.08.2022р. та припинення проживання разом з особою, яка потребує постійного стороннього догляду у зв`язку з наявністю в неї інвалідності ІІ групи внаслідок психічного розладу, що мало наслідком безпідставну виплату відповідачу відповідної допомоги на догляд. За таких обставин отримання та використання відповідачем допомоги на догляд у період з 01.09.2022р. по 31.12.2022р. є неправомірним. Згідно ч. 1 ст. 1212 ЦК особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно зі статтею 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Таким чином, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. Отже, враховуючи, що відповідач отримав суми допомоги на догляд без достатньої правової підстави, оскільки її виплата протягом періоду часу з вересня по грудень 2022 року здійснювалась через порушення відповідачем свого обов`язку щодо повідомлення позивача про зміну місця проживання, а відтак обумовлена недобросовісною поведінкою відповідача, внаслідок чого завдано шкоди державному бюджету на суму коштів в розмірі 9\~572 грн., то вимоги позивача є цілком правомірними та обґрунтованими. При цьому варто звернути увагу, що відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, внаслідок чого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідачем не надано суду будь-яких заперечень проти позовних вимог та не повідомлено про обставини, які б спростували правомірність заявлених позивачем вимог та встановлені судом обставин спірних правовідносин. За таких обставин позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду в сумі 3\~028 грн. /а.с. 1/, які відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача. На підставі вищевикладеного і

Outcome: approved