Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-08 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд позбавити відповідача батьківських прав стосовно дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування пред`явлених позовних вимог посилалася, що 11.11.2006 між нею та відповідачем укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Московського районного управління юстиції у місті Харкові, про що складено відповідний актовий запис за №1395. Від шлюбу в них з відповідачем народилися троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . 17.11.2020 рішенням Московського районного суду м. Харкова шлюб, укладений між нею, позивачем, та відповідачем, розірвано. 12.02.2021 вона, позивач, уклала шлюб з [PERSON] , зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), про що складено відповідний актовий запис за №141. Після реєстрації шлюбу вона обрала прізвище чоловіка - « [PERSON] ». Посилалася, що заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова 04.11.2021 було визначено місце проживання дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю - [PERSON] та стягнуто з відповідача аліменти на її користь у розмірі 1/2 частини його заробітку (доходу), але не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , щомісячно, починаючи з 13.08.2020 і до досягнення дітьми повноліття. Стягнуто з відповідача аліменти у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини його заробітку (доходу) на утримання дружини щомісячно, починаючи з 13.08.2020 і до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трьох років. 25.01.2022 постановою старшого державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Харків) Сулейманової Д.Д. відкрито виконавче провадження [NUMBER] про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/2 (однієї другої) частини його заробітку (доходу), але не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , щомісячно, починаючи з 13.08.2020 року і до досягнення дітьми повноліття. 20.01.2022 постановою старшого державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Харків) Щербини А.В. відкрито виконавче провадження № 68240329 про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини його заробітку (доходу) на утримання дружини щомісячно, починаючи з 13.08.2020 і до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трьох років. Посилалася, що згідно з розрахунком заборгованості від 08.05.2023 у виконавчому провадженні [NUMBER], сума заборгованості відповідача по сплаті аліментів станом на 01.05.2023 складала 197 154,33 грн. Згідно з розрахунком заборгованості від 04.05.2023 у виконавчому провадженні [NUMBER], сума заборгованості відповідача по сплаті аліментів станом на 01.05.2023 складала 10 645,14 грн. 30.05.2023 Харківським РУП №2 ГУ НП в Харківській області за заявою позивача внесено відомості до ЄРДР № 12023226200000408 за ч.1 ст. 164 КК України щодо злісного ухилення відповідача від сплати аліментів. На даний час досудове розслідування триває. 04.08.2023 рішенням Московського районного суду м. Харкова стягнуто з відповідача на користь позивача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у виконавчому провадженні [NUMBER] у розмірі 183 393, 33 грн. Стягнуто неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у виконавчому провадженні [NUMBER] у розмірі 10 645,14 грн. Стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 1940,38 грн. З листопада 2019 року позивач та відповідач не проживали разом та не вели спільного господарства. Позивач разом з дітьми мешкала у своїх батьків за адресою: [ADDRESS] . Зазначила, що позивач незнятої чи непогашеної судимості не має, на обліку у лікаря нарколога не перебуває. За фахом є перекладачем англійської та німецької мови. Останнє місце роботи - викладач англійської мови в Обласному дитячому неврологічному санаторії № 1 у м.Харкові. Указом Президента України 64/2022 «Про введення воєнного стану», затвердженого Верховною Радою України 24.02.2022 по всій території України введено воєнний стан, який надалі неодноразово продовжено. У зв`язку з бойовими діями у м. Харкові, позивач 25.11.2022 вимушено виїхала з України та, починаючи з 23.12.2022 разом з дітьми отримала тимчасовий захист у Федеративній Республіці Німеччина. На даний час родина проживає у місті Берлін у двох кімнатній квартирі, діти забезпечені всім необхідним, їх вихованням також займається чоловік позивача. З моменту розлучення відповідач не бачився з дітьми, ухиляється від виконання батьківських обов`язків по їх вихованню, не цікавиться їх життям, не надає жодної матеріальної допомоги. Зазначене, як на думку позивача, свідчить про те, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. За вказаних обставин, позивач просить позбавити відповідача батьківських прав стосовно їх неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Аргументи учасників справи Відповідач процесуальним правом на подання відзиву на позов не скористався, будь-яких клопотань та заяв від відповідача до суду не надходило. 15 березня 2024 року від представника третьої особи Департаменту служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області в особі директора Департаменту служб у справах дітей Малько О.П. надійшли пояснення по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. У поданих поясненнях представник третьої особи зазначив, що, як убачається із позовної заяви та додатків до неї діти разом з матір`ю на теперішній час проживають поза межами м. Харкова та України. Відповідно до Постанови КМУ №866 від 24.09.2008 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язані із захистом дитини» служба у справах дітей за місцем проживання дитини складає висновок про відповідність інтересам дитини позбавлення її батьків або одного з них батьківських прав. Якщо дитина мешкає поза межами м. Харкова, складання зазначеного висновку не в компетенції Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради. Ураховуючи викладене, Департамент служб, як представник органу опіки та піклування не має можливості надати суду обґрунтований письмовий висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . У поданих письмових поясненнях представник третьої особи просив проводити розгляд справи за відсутності представника органу опіки та піклування. Рух справи Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 04 жовтня 2024 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав, постановленою у складі судді Кононенко Т.О., вказану позовну заяву було залишено без руху, позивачці надавався строк 10 днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 09 жовтня 2024 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав, постановленою у складі судді Кононенко Т.О., прийнято до розгляду вказану цивільну справу, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого засідання. Розпорядженням керівника апарату Московського районного суду від 23.01.2024 №01-08/6 «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ» призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №643/8400/23 (провадження 2/643/398/24). Протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями Московського районного суду м. Харкова від 23.01.2024 визначено головуючого суддю - Семенову Я.Ю. Московський районний суд м. Харкова ухвалою від 25 січня 2024 року у складі судді Семенової Я.Ю. позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав прийняв до свого провадження, ухвалив розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначив проведення підготовчого засідання. Московський районний суд м. Харкова ухвалою від 24 квітня 2024 року закрив підготовче засідання у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав, призначив справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з викликом учасників справи. Московський районний суд м. Харкова ухвалою від 24 квітня 2024 року прийняв відмову представника позивача від раніше заявленого клопотання про виклик та допит свідків, про що постановив ухвалу про залишення клопотання представника позивача без розгляду без виходу суду до нарадчої кімнати. Московський районний суд м. Харкова ухвалою від 06 червня 2024 року задовольнив клопотання представника позивача - адвоката Індутного-Шматько С.М., витребував від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію щодо перетину (в`їзду та виїзду) [PERSON] Державного кордону України у період з 24.02.2022 по 01.05.2024. Участь у справі сторін та інших учасників справи Позивач [PERSON] , яка приймала участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, про обставини, які послугували підставою для звернення до суду з даним позовом, пояснила, як про це зазначено у позовній заяві. Посилалася, що вона прожила багато років у шлюбі з [PERSON] , була вимушена подати цей позов, позаяк відповідач взагалі не піклується про дітей, покинув їх напризволяще під час війни, повідомив їй, що вона сама має з усім справитися, навіть не намагався надати будь-яку допомогу, у тому числі, матеріальну. Зазначила, що останні два роки до того, як вони з відповідачем розірвали шлюб, він проявляв стосовно неї та дітей агресію. Наразі вона з дітьми та чоловіком, з яким вона уклала другий шлюб - [PERSON] проживає у Федеративній Республіці Німеччина в місті Берлін, вони проживають у двокімнатній квартирі, вони усім забезпечені, їх з відповідачем старший син закінчив середню школу, середній син відвідує початкові класи у школі, молодша дочка ходить у дитячий садочок. Зазначила, що наразі вона не працює, закінчує професійний робочий курс, невдовзі має скласти іспит та має намір шукати роботу, її чоловік [PERSON] також не працює, він допомагає їй з дітьми. Посилалася, що у липні 2021 року в них з її другим чоловіком [PERSON] народилася спільна дитина. Зазначила, що відповідач, коли вони були ще в Україні, не виходив з нею на зв`язок, навіть не намагався з нею поспілкуватися. На запитання суду зазначила, що тривалий час не отримувала від відповідача аліменти, а потім через виконавчу службу отримала аліменти в розмірі 50 000,00 гривень. Пояснила, що вона припускає, що відповідач сплатив цю суму не добровільно, а в примусовому порядку, оскільки в нього є банківська карта, на якій, можливо, є грошові заощадження, зазначила, що їй відомо, що у відповідача є статус особи з інвалідністю, він отримує пенсію близько 2 000,00 гривень на місяць. На запитання суду чи виходила вона на зв`язок з відповідачем з приводу того, щоб він спілкувався з дітьми та надавав на їх утримання матеріальну допомогу зазначила, що на контакт з відповідачем з цього приводу вона не виходила, востаннє спілкувалася з відповідачем у 2020 році, вони обговорювали питання щодо досягнення компромісу з приводу його спілкування з дітьми. У промові в судових дебатах зазначила, що вона навіть рада, що [PERSON] не спілкується з дітьми, їй так комфортніше. Представник позивача - адвокат Індутний-Шматько С.М. у судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримав, просив їх задовольнити з підстав, зазначених у пред`явленому позові. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей, отриманих судом з Реєстру територіальної громади м. Харкова згідно з вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно, скористався процесуальним правом на подання письмових пояснень, у письмових поясненнях зазначив про неможливість надати висновок щодо доцільності/недоцільності позбавлення відповідача батьківських прав стосовно дітей, зазначив про розгляд справи за відсутності представника органу опіки та піклування. За правилами п. 2 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Згідно з положеннями ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Відповідно до вимог п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи. За змістом п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Суд, ураховуючи наведені вище обставини, з`ясувавши думку присутніх у судовому засіданні в режимі відеоконференції позивача та представника позивача, вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи відповідача, представника третьої особи, проти чого у судовому засіданні не заперечували позивач та його представник. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що знаходить своє підтвердження копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 08 січня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову №3 Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 37 (а.с. 16). [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що знаходить своє підтвердження копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 30 липня 2014 року Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №1285 (а.с. 17). Матеріалами справи знаходить своє підтвердження обставина того, що [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , про що 05 січня 2018 року Московським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] , та про що складено актовий запис №15 (а.с. 18). Як убачається з копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 12 лютого 2021 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), 12 лютого 2021 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), про що 12 лютого 2021 року складено відповідний актовий запис №141. Після державної реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 15). 20 січня 2022 року старшим державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Щербиною А.В. було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження у виконавчому провадженні [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа №643/12565/20, виданого 13.12.2021 Московським районним судом м. Харкова про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі частини його заробітку на утримання дружини щомісячно, починаючи з 13.08.2020 до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трьох років (а.с. 12). 25 січня 2022 року старшим державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Сулеймановою Д.Д. було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження у виконавчому провадженні [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа №643/12565/20, виданого 13.12.2021 Московським районним судом м. Харкова про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі 1/2 частини його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , щомісячно, починаючи з 13.08.2020 і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 11). Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, номер кримінального провадження: 12023226200000408, 30.05.2023 до Харківського РУП №2 ГУ НП в Харківській області надійшла ухвала Московського районного суду м. Харкова, справа №643/3866/23, провадження №1-кс/643/586/23 від 25.05.2023 за заявою [PERSON] щодо внесення відомостей до ЄРДР відносно злісного ухилення її колишнього чоловіка [PERSON] від сплати встановлених рішенням суду аліментів (ЖЕО 11110 від 30.05.2023) (а.с. 13). Згідно зі скороченим Витягом з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» №ВР-001398309, [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Харкова, Україна, на території України станом на 21.08.2023 незнятої чи непогашеної судимості не має. Витяг надано для усиновлення, установлення опіки (піклування), створення прийомної сім`ї або дитячого будинку сімейного типу (а.с. 14). Згідно зі скороченим Витягом з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» «ВР-001793003, [PERSON] , [INFO] , уродженець м.Харкова, Україна, на території України станом на 23.11.2023 незнятої чи непогашеної судимості не має. Витяг надано для усиновлення, установлення опіки (піклування), створення прийомної сім`ї або дитячого будинку сімейного типу (а.с. 113). Як убачається з копії довідки №561 від 17.11.2022, виданої за підписом старости Потапцівського старостинського округу №3 виконавчого комітету Бобрицької сільської ради Наталії Березенко, родина [PERSON] та [PERSON] має статус «Багатодітна сім`я», що підтверджує посвідчення [NUMBER] , видане комітетом у справах сім`ї, молоді та спорту по Московському району департаменту у справах сім`ї, молоді та спорту Харківської міської ради 16 серпня 2021 року. Строк дії посвідчення до 19 липня 2032 року. Діти, які перебувають у складі сім`ї: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , 2014 року народження, [PERSON] , 2017 року народження, [PERSON] , 2021 року народження (а.с. 114). 22 листопада 2023 року старшим державним виконавцем Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кривоноженковою У.Р. було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження у виконавчому провадженні [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа №643/4064/23, виданого 13.11.2023 Московським районним судом м. Харкова про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у виконавчому провадженні [NUMBER] у розмірі 10 645,14 гривень (а.с. 121). 23 листопада 2023 року державним виконавцем Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Рояновим П.О. було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження у виконавчому провадженні [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа №643/4064/23, виданого 13.11.2023 Московським районним судом м. Харкова про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у виконавчому провадженні [NUMBER] у розмірі 183 393,33 гривень (а.с. 123). Як убачається зі змісту довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, отриманою Московським районним судом м. Харкова від 24.01.2024 з Реєстру територіальної громади міста Харкова, відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Крім нього на реєстраційному обліку за вказаною вище адресою перебувають діти сторін: [PERSON] , [INFO] , - з 13.08.2014, [PERSON] , [INFO] , - з 09.01.2018 (а.с. 94г). 15 березня 2024 року від представника третьої особи Департаменту служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області в особі директора Департаменту служб у справах дітей Малько О.П. надійшли пояснення по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. У поданих поясненнях представник третьої особи зазначив, що, як убачається із позовної заяви та додатків до неї діти разом з матір`ю на теперішній час проживають поза межами м. Харкова та України. Відповідно до Постанови КМУ №866 від 24.09.2008 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язані із захистом дитини» служба у справах дітей за місцем проживання дитини складає висновок про відповідність інтересам дитини позбавлення її батьків або одного з них батьківських прав. Якщо дитина мешкає поза межами м. Харкова, складання зазначеного висновку не в компетенції Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради. Ураховуючи викладене, Департамент служб, як представник органу опіки та піклування не має можливості надати суду обґрунтований письмовий висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . У поданих письмових поясненнях представник третьої особи просив проводити розгляд справи за відсутності представника органу опіки та піклування (а.с. 159). Як убачається з інформації Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України №19-43852/18/24-Вих від 24.06.2024, [PERSON] , [INFO] , 09 квітня 2022 року о 19-16 годині у пункті пропуску «Шегині» у напряму на виїзд перетнув кордон, як пішохід (а.с. 219). Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду Відповідно до вимог ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Згідно зі ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ч. 2, 3 ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, повинні забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (статті 164-167). Так, пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він/вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Отже, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Такі висновки суду повністю узгоджуються з позицією, викладеною Верховним Судом в постанові від 13 березня 2019 року, прийнятій по справі №631/2406/15-ц. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України», №10383/09, §100, від 16 липня 2015 року). Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява №10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18,від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі №712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною. Що стосується посилань позивача у пред`явленому позові на рішення Московського районного суду м. Харкова від 04.11.2021 про визначення місця проживання дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю, то матеріали справи не містять такого рішення суду. Клопотань про витребування такого рішення суду у встановленому законом порядку від позивача та її представника до суду не надходило, а, відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду (ч. 2 ст. 13 ЦПК України). Рішення Московського районного суду м. Харкова про розірвання шлюбу, укладеного між [PERSON] та [PERSON] матеріали справи також не містять. З приводу посилань позивача у пред`явленому позові на обставини того, що саме 25 листопада 2022 року вона з дітьми виїхала за межі України та, починаючи з 23 грудня 2022 року, разом з дітьми отримала тимчасовий захист у Федеративній Республіці Німеччина, то на підтвердження таких обставин матеріали справи доказів не містять. Також суд звертає увагу, що до позовної заяви позивачем додано фотокопії документів з їх викладом іноземною мовою без перекладу їх змісту у встановленому законом порядку (а.с. 19-23). У свою чергу, до письмових доказів, викладених іноземною мовою, повинні додаватися переклади українською мовою, засвідчені належним чином. Правильність перекладу документів юридичного характеру повинна бути нотаріально засвідченою в порядку статті 79 Закону України «Про нотаріат». Пунктом 2.1. глави 8 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України №296/5 від 22.02.2012 визначено, що якщо нотаріус не знає відповідних мов (однієї з них), переклад документа може бути зроблено перекладачем, справжність підпису якого засвідчує нотаріус за правилами, передбаченими цим Порядком. Відтак, до наданих позивачем документів, викладених іноземною мовою, не надано належно оформленого їх перекладу на державну мову, що суперечить вимогам ст. 10 Конституції України та положенням Цивільного процесуального законодавства України, а тому, з огляду на наведене, суд не може надати оцінку таким наданим позивачем доказам. Що стосується посилань позивача у судовому засіданні на те, що з боку відповідача [PERSON] мало місце погане ставлення як до неї, так і до їх з відповідачем дітей, то такі посилання позивача у ході судового розгляду справи не знайшли свого підтвердження жодними доказами, як і не містять таких доказів матеріали справи. З приводу доводів позивача та її представника у судовому засіданні про те, що факт перетину відповідачем [PERSON] державного кордону 09 квітня 2022 року свідчить про намір останнього ухилитися від виконання батьківських обов`язків, то суд зважає на те, що сам факт перетину державного кордону відповідачем про такі обставини не свідчить. Крім того, суд бере до уваги, що в судовому засіданні позивач зазначила, що вона разом з дітьми та чоловіком [PERSON] виїхали до Федеративної Республіки Німеччина через введення в Україні 24.02.2022 воєнного стану та через бойові дії у м. Харкові. Водночас, суд звертає увагу, що відповідач здійснив перетин державного кордону 09 квітня 2022 року, тобто також після введення в Україні Указом Президента України від 24.02.2022 воєнного стану, а відтак, підстави стверджувати, що перетин державного кордону відповідачем був здійснений з метою ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, у суду відсутні. Крім того, суд ураховує, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідач [PERSON] здійснив перетин державного кордону у спосіб, що суперечить вимогам діючого законодавства України. Що стосується посилань позивачки у судовому засіданні на те, що її чоловік [PERSON] , з яким вона разом з її спільними з [PERSON] дітьми та їх спільною з [PERSON] дитиною разом проживають в місті Берлін Федеративної Республіки Німеччина, то суд зауважує, що присутність у житті позивачки іншого чоловіка, який допомагає їй у вихованні дітей, не може бути підставою для позбавлення біологічного батька батьківських прав стосовно двох синів та дочки позивачки та відповідача [PERSON] . Також суд ураховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 21 травня 2024 року, прийняту у справі №303/801/23, провадження №61-16570св23, про те, що присутність у житті позивачки іншого чоловіка чи партнера, якого вона бачить у ролі батька для дитини, не може бути підставою для позбавлення біологічного батька батьківських права стосовно його сина. Що стосується копій заяв [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які додані позивачем до матеріалів справи (а.с. 115-119), то встановити, хто саме писав ці заяви не передбачається за можливе, позаяк такі надані суду заяви не засвідчені у встановленому законом порядку, а тому підстави вважати, що їх було написано саме тими особами, як про це зазначено у заявах та зазначені у заявах відомості є достовірними, у суду відсутні. Крім того, такі особи не допитувалися судом як свідки, про кримінальну відповідальність відповідно до вимог ст. 384, 385 КК України не попереджалися, до присяги не приводилися, а відтак, суд відхиляє такі докази, як такі, що не є допустимими доказами. Надаючи оцінку доказам щодо розміру заборгованості за аліментами, яка утворилася за відповідачем [PERSON] , суд зважає на те, що довідки про заборгованість відповідача за аліментами матеріали справи не містять. Крім того, суд бере до уваги, що, як підтвердила в судовому засіданні позивач, відповідач [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за аліментами сплатив на її користь 50 000,00 гривень. Що стосується зауважень позивача про те, що таку суму грошових коштів, як на її думку, було примусово стягнуто з відповідача державною виконавчою службою, оскільки, як припускає позивач, у [PERSON] є банківська карта, на якій в нього наявні заощадження, то доказів на підтвердження таких своїх припущень позивачем суду не надано, а, відповідно до вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Також позивач зазначила, що відповідач є особою з інвалідністю, проте таких доказів матеріали справи також не містять. Що стосується наданої суду 07.02.2024 постанови про відкриття старшим державним виконавцем Салтівського ВДВС у місті Харкові Східного МУ МУЮ Кривоножинковою У.Р. виконавчого провадження [NUMBER] від 22.11.2023 з примусового виконання виконавчого листа №643/4064/23 від 13.11.2023 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у ВП [NUMBER] у розмірі 10 645,14 гривень, то суд зважає на те, що таке виконавче провадження було відкрито вже після пред`явлення [PERSON] до суду даної позовної заяви, тобто вже після 22.08.2023, що свідчить про те, що позивач вже після пред`явлення до суду даної позовної заяви продовжувала збирати докази, ініціювати примусове виконання нових судових рішень. Аналогічних висновків суд доходить й стосовно постанови про відкриття державним виконавцем Салтівського ВДВС у місті Харкові Східного МУ МУЮ Рояновим П.О. виконавчого провадження [NUMBER] від 23.11.2023 з примусового виконання виконавчого листа №643/4064/23 від 13.11.2023 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у ВП [NUMBER] у розмірі 183 393,33 гривень. Надаючи оцінку наданому позивачем Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні №12023226200000408 від 30.05.2023, згідно з яким 30.05.2023 за заявою [PERSON] до ЄРДР було внесено відомості з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 164 КК України, а саме щодо ухилення колишнього чоловіка [PERSON] - [PERSON] від сплати аліментів, то суд звертає увагу, що судового рішення, яким встановлено винуватість [PERSON] за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, суду не надано. Натомість, як гарантують положення ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Відтак, наданий суду витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань суд відхиляє як неналежний доказ, позаяк обставини, зазначені у наданому суду витязі не встановлені обвинувальним вироком суду стосовно [PERSON] . Як виснував Верховний Суд у постановах від 29 квітня 2020 року у справі №522/10703/18 (провадження №61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі №760/468/18 (провадження №61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі №638/16622/17 (провадження №61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі №522/21914/14 (провадження №61-8179св19), аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Надаючи оцінку доводам позивача про наявність у відповідача заборгованості за аліментами, суд зважає на те, що матеріали справи не містять довідки про заборгованість за аліментами, також суд ураховує, що як зазначила в судовому засіданні позивач, [PERSON] було сплачено на її користь в рахунок сплати заборгованості за аліментами суму в розмірі 50 000,00 гривень. Крім того суд ураховує, що як виснував Верховний Суд в постанові від 27 лютого 2020 року, прийнятій у справі №161/8507/18, провадження №61-3670св19, постанові від 17 червня 2021 року, прийнятій у справі №466/9380/14, провадження №61-2175св20, в постанові від 02 червня 2022 року, прийнятій у справі №754/15490/18, провадження №61-7195св20, не є свідченням свідомого ухилення від виконання батьківських обов`язків стягнення з відповідача за рішенням суду аліментів, оскільки це є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Наявність заборгованості зі сплати аліментів на час звернення з позовом до суду першої інстанції не є підставою для позбавлення батьківських прав. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. З огляду на наведене, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] про позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно їх трьох дітей через недоведеність позивачем того, що позбавлення відповідача батьківських прав щодо їх двох синів та дочки відповідатиме інтересам дітей, позивач не довела в установленому порядку наявність обставин, які можуть бути підставою для застосування такого крайнього заходу впливу як позбавлення відповідача батьківських прав, а факт наявності заборгованості зі сплати аліментів не є такою підставою. Крім зазначеного вище, суд бере до уваги, що правилами ч. 5 ст. 19 СК України унормовано, що орган опіки та піклування подає суду висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. При вирішення даного спору, застосовуючи положення статті 164 СК України, суд бере до уваги, що позбавлення [PERSON] батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи не доведено. Як убачається з матеріалів справи, 15 березня 2024 року від представника третьої особи Департаменту служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області в особі директора Департаменту служб у справах дітей Малько О.П. надійшли пояснення по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. У поданих поясненнях представник третьої особи зазначив, що, як убачається із позовної заяви та додатків до неї діти разом з матір`ю на теперішній час проживають поза межами м. Харкова та України. Відповідно до Постанови КМУ №866 від 24.09.2008 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язані із захистом дитини» служба у справах дітей за місцем проживання дитини складає висновок про відповідність інтересам дитини позбавлення її батьків або одного з них батьківських прав. Якщо дитина мешкає поза межами м. Харкова, складання зазначеного висновку не в компетенції Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради. Ураховуючи викладене, Департамент служб, як представник органу опіки та піклування не має можливості надати суду обґрунтований письмовий висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . З приводу ненадання органом опіки та піклування в особі Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради на виконання вимог ст. 19 СК України висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно дітей, суд керується таким. Передбачена частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України обов`язковість висновку органу опіки та піклування у відповідних категоріях цивільних справ не може абсолютизуватися. У разі, якщо з тих чи інших причин такий висновок отримати не можна, суд має вирішити спір за наявними у справі доказами. Якщо з тих чи інших причин орган опіки та піклування відмовиться надати свій висновок у справі, де за приписами частин четвертої та п`ятої статті 19 СК України надання ним такого висновку є обов`язковим, ця обставина не означає неможливості розгляду та вирішення спору. Протилежний підхід є рівнозначним відмові у доступу до правосуддя і означав би порушення положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначений підхід має загальний характер і є цілком справедливим для випадків, коли не було отримано письмового висновку органу опіки та піклування при розгляді справ, де участь органу опіки та піклування є обов`язковою, з огляду на неможливість надати такий висновок, зокрема, у зв`язку із перебуванням дитини за межами країни, перебуванням дитини на непідконтрольній території, неможливості встановити місце фактичного перебування дитини з одним із батьків тощо. Аналогічний висновок зробив Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду в постанові від 11 грудня 2023 року, прийнятій у справі №523/19706/19, провадження №61-12112сво22, в якому виснував, що передбачена частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України обов`язковість висновку органу опіки та піклування у відповідних категоріях цивільних справ не може абсолютизуватися. У разі, якщо з тих чи інших причин такий висновок отримати не можна, суд має вирішити спір за наявними у справі доказами. З огляду на викладене вище, суд доходить висновку про можливість розгляду даної справи на підставі наданих суду доказів та без письмового висновку органу опіки та піклування. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України унормовано, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Вирішення цієї цивільної справи та ухвалення у ній відповідного законного й обґрунтованого рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Усі ці складові могли бути з`ясовані лише у процесі доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК України, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, позивач реалізував своє право на доказування і одночасно виконав обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено, як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставин. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу, позивач у разі наявності труднощів щодо витребування доказів у справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, наділений процесуальним правом звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів, водночас, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. З огляду на наведене вище, всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, наданих суду позивачем, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності та достатності, дають об`єктивні підстави вважати, що позов [PERSON] задоволенню не підлягає. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача про позбавлення відповідача батьківських прав, понесені позивачем судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за даною позовною вимогою, слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed