Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-17 00:00:00

Стислий виклад позиції учасників процесу 22 серпня 2024 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача Радехівської міської ради Львівської області, про встановлення факту та визнання права власності в порядку спадкування. Позов обґрунтований тим, що [INFO] у с. Немилів Радехівського району (після адміністративної реформи - Червоноградського району) Львівської області померла родичка позивача - [PERSON] . На момент своєї смерті [PERSON] проживала та була зареєстрована в житловому будинку на [ADDRESS] , разом із померлою були зареєстровані родичі: [PERSON] - її батько, [PERSON] , [PERSON] - позивачка у справі та [PERSON] . Заповідальне розпорядження на випадок своєї смерті спадкодавець не складала, від так мало місце спадкування за законом. У склад спадкової маси після смерті [PERSON] , окрім іншого, увійшли земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 2,8378 га, що розташовані на території Немилівської сільської ради Радехівського району (після адміністративної реформи - Червоноградського району) та зазначені в Державному акті на право приватної власності на землю, серії І-ЛВ № 030241, що виданий 11 серпня 2000 року, тобто після смерті [PERSON] . Наголошує, що вона шляхом прийняття на відповідальне зберігання належних померлій [PERSON] оригіналів правовстановлюючих документів, проживання із померлою та здійснення опіки над спадковим майном, фактично прийняла спадкову масу, належну родичці, що кореспондує вимогам ст. 549 ЦК УРСР. Відповідний факт прийняття на зберігання правовстановлюючих документів та опікування земельними ділянками підтверджується також відомостями викладеними у довідці Радехівської міської ради № 313 від 08.08.2023. Тобто, відповідно, хоч вона і вступила в оперативне управління спадковим майном [PERSON] , проте із-за відсутності належних правовстановлюючих документів, спадкових прав у встановленому законом порядку не оформила. Відповідно до відомостей викладених у витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію смерті №00042303706 [PERSON] , який був чоловіком [PERSON] , помер [INFO] . Окрім цього, [INFO] у с. Немилів Радехівського району Львівської області помер дід позивача [PERSON] , який був братом померлої [PERSON] . Раніше у с. Немилів Радехівського району Львівської області померла і баба позивача [PERSON] , проте, дотепер не збереглися ні свідоцтво про смерть, ні інші документи про дату її смерті. [INFO] у с. Немилів Радехівського району Львівської області помер і батько позивача [PERSON] . [INFO] у с. Немилів Радехівського району Львівської області помер і брат позивача [PERSON] . Також, [INFO] у с. Немилів Радехівського району Львівської області померла мати позивача [PERSON] . Відповідно до довідки Радехівської міської ради № 74 від 26.01.2024, [PERSON] дійсно є батьком [PERSON] . Відповідно до відомостей викладених в довідці Радехівської міської ради № 318 від 08.08.2023, [PERSON] постійно до дня смерті, тобто до [INFO] , проживала і була зареєстрована в [ADDRESS] , разом із нею проживала та була зареєстрована, зокрема, родичка [PERSON] - позивачка у справі. Окрім цього, відповідно довідки Центрального державного історичного архіву України м. Львів №Р-93 від 06.11.2023, дошлюбне прізвище [PERSON] - « [PERSON] », що підтверджує родинний зв`язок позивачки із померлою. Зміна прізвища на « [PERSON] » після шлюбу підтверджується також архівною довідкою Центрального державного історичного архіву України м. Львів №Р-94 від 06.11.2023. Відповідно до довідки Радехівської міської ради № 317 від 08.08.2023, померла [PERSON] була одинокою, оскільки дітей в неї не було. Таким чином, наведеним доводиться, що спадкоємців за законом, окрім як позивач, не має. Лише нещодавно позивач звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки, проте їй, як спадкоємцю, у письмовій формі було повідомлено, що свідоцтво про право на спадщину на земельні ділянки не може бути видане з підстав відсутності належних правовстановлюючих документів, оскільки Державний акт, серії [NUMBER] , був виданий після смерті [PERSON] , а також у зв`язку із тим, що відсутні докази родинних відносин спадкоємця зі спадкодавцем. Відсутність правовстановлюючих\~документів,\~унеможливлює реалізацію\~майнових прав\~позивача,\~як спадкоємця\~у позасудовому\~порядку,\~а тому\~вона вимушена\~звернутися з\~позовом до\~суду (а. с. 3 - 7). Заяви та клопотання учасників процесу та інші процесуальні дії у справі Суд своєю ухвалою від 23 серпня 2024 року прийняв до розгляду позовну заяву та відкрив провадження у справі, ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче судове засідання (а. с. 1 - 2). Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Просила позов задовольнити. Представник відповідача Радехівської міської ради подав до суду заяву, у якій зазначив, що позовні вимоги визнає у повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення та просить розгляд справи проводити без його участі (а. с. 78). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористався відповідач. Установлені судом фактичні обставини справи 05 січня 1996 року у с. Немилів Радехівського району (після адміністративної реформи - Червоноградського району) Львівської області померла родичка позивача [PERSON] , що видно із Свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] від 06.01.1996 (а. с. 15). На момент своєї смерті [PERSON] проживала та була зареєстрована в житловому будинку [ADDRESS] , разом із померлою були зареєстровані родичі: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - позивачка у справі та [PERSON] , що видно з копії довідки Радехівської міської ради № 318 від 08.08.2023 (а. с. 21). Заповідальне розпорядження на випадок своєї смерті спадкодавець не складала, від так мало місце спадкування за законом. У склад спадкової маси після смерті [PERSON] , окрім іншого, увійшли земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 2,8378 га, що розташовані на території Немилівської сільської ради Радехівського району (після адміністративної реформи - Червоноградського району) та зазначені в Державному акті на право приватної власності на землю серії І-ЛВ № 030241, що виданий 11 серпня 2000 року (а. с. 34, 34 зворот), тобто після смерті [PERSON] . Позивач шляхом прийняття на відповідальне зберігання належних померлій [PERSON] оригіналів правовстановлюючих документів, проживання із померлою та здійснення опіки над спадковим майном, фактично прийняла спадкову масу, належну родичці, що кореспондує вимогам ст. 549 ЦК УРСР. Відповідний факт прийняття на зберігання правовстановлюючих документів та опікування земельними ділянками підтверджується також довідкою Радехівської міської ради № 313 від 08.08.2023 (а. с. 23). Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію смерті №00042303706 (а. с. 20 - 20 зворот) [PERSON] , який був чоловіком [PERSON] , помер [INFO] . Окрім цього, [INFO] у с. Немилів Радехівського району Львівської області помер дід позивача [PERSON] , який був братом померлої [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] від 15 листопада 2023 року (а. с. 24). Раніше у с. Немилів Радехівського району Львівської області померла і баба позивача [PERSON] , проте, дотепер не збереглися ні свідоцтво про смерть, ні інші документи про дату її смерті. [INFO] у с. Немилів Радехівського району Львівської області помер і батько позивача [PERSON] , що видно із Свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] від 09 лютого 2010 року (а. с. 31). [INFO] у с. Немилів Радехівського району Львівської області помер і брат позивача [PERSON] (копія Свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] від 13 червня 2016 року, а. с. 32). Також, [INFO] у с. Немилів Радехівського району Львівської області померла мати позивача [PERSON] , що видно із Свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] від 13 квітня 2021 року (а. с. 28). Відповідно до довідки Радехівської міської ради № 74 від 26.01.2024 (а. с. 74), [PERSON] дійсно являвся батьком [PERSON] (а. с. 27). Окрім цього, відповідно да архівної довідки Центрального державного історичного архіву України м. Львів №Р-93 від 06.11.2023 (а. с. 16 - 17), дошлюбне прізвище [PERSON] - « [PERSON] », що підтверджує родинний зв`язок позивачки із померлою. Зміна прізвища на « [PERSON] » після шлюбу підтверджується також архівною довідкою Центрального державного історичного архіву України м. Львів №Р-94 від 06.11.2023 року (а. с. 18 - 19). Відповідно до довідки Радехівської міської ради № 317 від 08.08.2023 (а. с. 22), померла [PERSON] була одинокою, оскільки дітей в неї не було. Позивач звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки, проте їй, як спадкоємцю, у письмовій формі було повідомлено, що свідоцтво про право на спадщину на земельні ділянки не може бути видане з підстав відсутності належних правовстановлюючих документів, оскільки Державний акт серії [NUMBER] був виданий після смерті [PERSON] , а також у зв`язку із тим, що відсутні докази родинних відносин спадкоємця зі спадкодавцем (копія Постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 29.06.2023, а. с. 67 - 67 зворот). Крім того, в судовому засіданні суд установив, що спадщину, що залишилася після смерті [PERSON] , позивач прийняла шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном, оскільки проживала з нею за однією адресою без реєстрації, що підтвердили своїми показами свідки [PERSON] , [PERSON] , не довіряти показам яких у суду немає підстав ( а.с. 80 -81). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому відповідно до ст. 12, 229 ЦПК України такі докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Зміст спірних правовідносин Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивача права на спадкування за законом і неможливістю реалізації цього права через відмову нотаріуса у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину. Позиція суду Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 13, 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з таких підстав. Норми права, які застосував суд, та мотивована оцінка наведених сторонами аргументів Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). Щодо позовних вимог про встановлення фактів, що мають юридичне значення До правовідносин, які стосуються встановлення фактів, що мають юридичне значення, і які виникли між сторонами, суд застосовує норми Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК України). Так, за змістом ч. 2 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, а саме факт прийняття спадщини. Суд зважає на роз`яснення, викладені у пунктах 1, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995. Так, обставини, що позивач [PERSON] шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном прийняла спадщину після смерті [PERSON] , не спростовані відповідачем та доведені позивачем належними та допустимими доказами у судовому засіданні. Отже, вимоги позивача про встановлення такого юридичного факту необхідно задовольнити. Щодо позовних вимог про визнання права власності в порядку спадкування До спірних правовідносин, які виникли між сторонами щодо спадкування, суд застосовує норми Цивільного кодексу України (ЦК України) та Цивільного кодексу Української РСР (ЦК УРСР). Пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникало відповідно до норм ст. 529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року (набрання чинності ЦК України), застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Таким чином, на спадкові правовідносини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , поширюються норми ЦК УРСР, оскільки спадщина відкрилася до 1 січня 2004 року. На підставі ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно зі ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно зі статтями 549, 554 ЦК Української РСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 та 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 305/235/17. Таким чином, [PERSON] , відповідно до вказаної вище норми ст. 549 ЦК УРСР вважається такою, що прийняла спадщину після смерті спадкодавця, вступивши у фактичне володіння та управління спадковим майном. Як зазначив ВС КЦС у постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 227/3750/19, належним способом захисту, якщо вбачаються перешкоди в оформленні спадкових прав в нотаріальному порядку, є звернення сторони до суду із позовом про визнання права власності в порядку спадкування. Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права. За правилами статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Положення ст. 81, 131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. Враховуючи, що відповідач визнав позов у повному обсязі, та, що позивач [PERSON] прийняла спадщину в установленому законом порядку, але отримати свідоцтво про право власності в порядку спадкування за законом на земельні ділянки в нотаріальній конторі не може, суд дійшов висновку, що позовні вимоги сторони позивача про визнання права власності на спадкове майно є законними та обґрунтованими і, відповідно такі потрібно задовольнити. Щодо розподілу судових витрат На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача (п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позов у повному обсязі, 50 % судового збору необхідно стягнути з відповідача на користь позивача, а саме 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок.

Outcome: approved