Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-12 00:00:00

21 березня 2024 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до Запорізької територіальної громади в особі Запорізької міської ради, про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку в порядку спадкування за законом, в якій просить встановити факт прийняття позивачем спадщини, що відкрилася [INFO] , після смерті його батька [PERSON] , визнати за позивачем право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після [PERSON] , померлого [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він народився [INFO] . Його батьками були: [PERSON] та [PERSON] . В 1976 р. батьки збудували житловий будинок [ADDRESS] . 16.05.1995р. приймальною комісією було складено акт приймання індивідуального будинку, в якому [PERSON] та [PERSON] були вказані як забудовники. 31.05.1995р. його батькові Міськжитлоуправлінням виконкому Запорізької міської Ради народних депутатів було видано свідоцтво № [NUMBER] про право особистої власності на житловий будинок. Згідно із цим свідоцтвом підтверджено належність [PERSON] на праві власності 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] . На підставі вказаного свідоцтва право власності батька на вказаний об`єкт нерухомості було зареєстровано в Запорізькому БТІ 31.05.1995р. в реєстровій книзі №286, за реєстровим № 39391, про що свідчить реєстраційний напис на свідоцтві про право особистої власності на житловий будинок. 19.04.1997 р. його батько помер. Після смерті батька відкрилася спадщина, до складу якої увійшла 1/2 частина вказаного житлового будинку. Оскільки смерть його батька сталася в 1997р., то до правовідносин спадкування застосовуються норми ЦК УРСР в редакції 1963р. Його батько з 1977 р. і по день смерті постійно проживав за адресою: [ADDRESS] . Він постійно проживає в цьому ж будинку від народження і по теперішній час. Після смерті батька він постійно проживає в будинку, частина якого належала його батькові, підтримує будинок в належному стані та обслуговує його, за адресою вказаного будинку зареєстроване його місце постійного проживання. Правовстановлюючі документи на спадкове майно після смерті батька постійно зберігаються у нього. Таким чином, він після смерті батька фактично вступив у володіння спадковим майном, і вважається таким, що прийняв спадщину; а тому набув право власності на спадкове майно. В 2024 р. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Носенко Ю.А. було заведено спадкову справу №25/2024 щодо спадкового майна [PERSON] . Постановою приватного нотаріуса ЗМНО [PERSON] від 23.02.2024р. йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] після смерті батька, оскільки він заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подав, місце проживання батька було зареєстроване за адресою: [ADDRESS] , а відповідне рішення суду надано не було. Оскільки він не може оформити своє право на спадщину в нотаріальному порядку, то вважає, що воно може бути захищено шляхом встановлення факту прийняття спадщини після смерті його батька та визнання права власності на спадкове майно. Право власності на іншу 1/2 частину спірного будинку належить йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом ЗМНО [PERSON] 10.02.2024 р. Вказана частина спірного будинку успадкована після матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільна справа розподілена та передана судді Петренко Л.В. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 березня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання. В підготовчому судовому засіданні постановлено ухвалу про витребування у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Носенко Юлії Анатоліївни належним чином завіреної копії спадкової справи № 25/2024 заведеної 13 лютого 2024 року після померлого [INFO] [PERSON] , місце смерті: Запорізька область, м. Запоріжжя, Комунарський район, та інформацію щодо наявності заповіту. 20 червня 2024 року до суду від приватного нотаріуса надійшла копія спадкової справи № 25/2024, яка заведена 13 лютого 2024 року після померлого [INFO] [PERSON] . Відповідно до ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 серпня 2024 року закрито підготовче провадження на призначено справу до судового розгляду по суті. Клопотання позивача про виклик і допит свідків, - задоволено. У судове засідання викликано свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Встановлено порядок дослідження доказів: заслухати вступне слово учасників справи, допитати свідків, дослідити письмові докази. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Представник Запорізької міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання належним чином повідомлений. Представник відповідача надав заяву про розгляд справи за відсутності представника Запорізької міської ради, при вирішенні справи покладається на розсуд суду. Свідок [PERSON] суду повідомила, що добре знає сім`ю [PERSON] , оскільки проживає по сусідству з 1983 року. [PERSON] , [PERSON] та їх син [PERSON] проживали за адресою: [ADDRESS] . Батьки позивача побудували даний будинок. Сергій єдиний син у [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] проживав за адресою: [ADDRESS] з моменту будівництва будинку до дня смерті [INFO] . [PERSON] поховали син та колишня дружина. Після смерті батька [PERSON] продовжував проживати в частині будинку яка належала його батьку, замінив покрівлю будинку, здійснював ремонт, утримував будинок тощо. Свідок [PERSON] надав аналогічні пояснення. Суд, заслухав вступне слово учасників справи, допитав заявлених позивачем свідків, дослідив матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 12 ЦПК України та частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] в м. Запоріжжі, про що в книзі реєстрації актів про народження [INFO] зроблено запис № 294. Батьками позивача вказані: батько [PERSON] , [INFO] , мати [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00041272284 від 06 вересня 2023 року. Підставою запису відомостей про батька стало свідоцтво про укладення шлюбу. В 1976 році батьки позивача збудували житловий будинок [ADDRESS] . 16 травня 1995 року приймальною комісією було складено акт приймання індивідуального будинку, в якому [PERSON] та [PERSON] були вказані як забудовники. Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок № 274 від 31 травня 1995 року [PERSON] належить на праві власності 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] . Право власності [PERSON] на вказаний об`єкт нерухомості було зареєстровано в Запорізькому бюро технічної інвентаризації 31 травня 1995 року в реєстровій книзі №286, за реєстровим № 39391, про що свідчить реєстраційний напис на свідоцтві про право особистої власності на житловий будинок. 19 квітня 1997 року, у віці 44 роки помер [PERSON] , про що відділом реєстрації актів громадянського стану міськвиконкому м. Запоріжжя 24 квітня 1997 року зроблено запис № 3764 та видано свідоцтво про смерть, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] та повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00043573476 від 13 лютого 2024 року. З наведений вище документів слідує, що [PERSON] є сином померлого [INFO] [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 29 січня 1977 року по 06 березня 1997 року, що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00043573502 від 13 лютого 2024 року, свідоцтвом по розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 06 березня 1997 року. [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , в період з 30 листопада 1977 року народження по [INFO] (помер [INFO] ), що підтверджується відомостями департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради. Разом з ним на день смерті були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . [PERSON] фактично проживав зі своєю сім`єю за адресою: [ADDRESS] , в період з 1977 року по 24 квітня 1997 року, без реєстрації місця проживання. Вони вели спільне господарство, що підтверджується актом № 14 складним головою квартального комітету № 119 в присутності свідків [PERSON] , [PERSON] . Викладені в акті обставини узгоджуються і з поясненнями допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] , [PERSON] . Вказані свідки підтвердили, що [PERSON] фактично проживав зі своєю сім`єю за адресою: [ADDRESS] , в період з 1977 року по 24 квітня 1997 року, без реєстрації місця проживання. Після розірвання шлюбу він також продовжував проживати за вказаною адресою. [PERSON] проживав з дружиною [PERSON] та сином [PERSON] . Вони вели спільне господарство. Інших дітей у [PERSON] не було. Після смерті батька [PERSON] продовжував проживати в частині будинку яка належала його батьку, замінив покрівлю будинку, здійснював ремонт, утримував будинок тощо. [INFO] [PERSON] помер. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої увійшла 1/2 частина житлового будинку [ADDRESS] . [PERSON] є сином померлого та спадкоємцем першої черги за законом. За життя [PERSON] заповіту на випадок своєї смерті не склав, що підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (заповіти /спадкові договори). Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Враховуючи, що відкриття спадщини відбулося у 1997 році, до спадкових правовідносин застосовуються положення ЦК УРСР, який діяв на момент відкриття та прийняття спадщини. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Згідно зі ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР в редакції 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За змістом ст. 549 ЦК УРСР вбачається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при вирішенні вимог про встановлення факту прийняття спадщини і місця її відкриття суд має керуватися положеннями статей 526 і 549 ЦК УРСР, згідно з якими місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місце знаходження майна або його основної частини. Діями ж, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подання ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття. Згідно з п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.06.1983 року «Про практику розгляду судами справ про спадкування» (зі змінами та доповненнями), передбачений ст. 549 Цивільного кодексу України шестимісячний строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. Якщо у вказаний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку. Відповідно до п. 113 Інструкції Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 р. N 18/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 7 липня 1994 р. за N 152/361 (діяла до 13.03.2004 року) свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст. 549 Цивільного кодексу). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанції про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. [PERSON] фактично проживав зі своєю сім`єю за адресою: [ADDRESS] , в період з 1977 року по 24 квітня 1997 року, без реєстрації місця проживання. Вони вели спільне господарство, що підтверджується актом № 14 складним головою квартального комітету № 119 в присутності свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Викладені в акті обставини узгоджуються і з поясненнями допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] з 20 лютого 1996 року зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи. Свідки [PERSON] , [PERSON] підтвердили, що позивач постійно проживав та був зареєстрований за адресою: за адресою: [ADDRESS] , проживав разом з батьком, [PERSON] . Після смерті [PERSON] , його син, [PERSON] фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, оскільки продовжував проживати за вказаною адресою, доглядав за будинком та утримував його в належному стані. Після смерті [PERSON] позивач постійно проживає в будинку, частина якого належала його батькові, підтримує будинок в належному стані та обслуговує його. Правовстановлюючі документи на спадкове майно після смерті батька постійно зберігаються у позивача. Так, [PERSON] (спадкоємець померлого), проживаючи разом із спадкодавцем [PERSON] , станом на час його смерті, фактично прийняв спадщину та вступив в управління спадковим майном. Оцінюючи надані докази з огляду на їх допустимість, належність до предмету доказування, їх достовірність, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає доведеним, що [PERSON] на момент смерті батька [PERSON] проживав на території спірної частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , а тому він вважається таким, що фактично вступив у володіння спадковим майном, відповідно до вимог ст. 549 ЦК України (1963 року). Після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , відкрилася спадщина. 13 лютого 2024 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Носенко Юлії Анатоліївни з заявою про прийняття спадщини за законом після померлого батька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується матеріалами спадкової справи № 25/2024 заведеної 13 лютого 2024 року після померлого [INFO] [PERSON] . Постановою приватного нотаріуса ЗМНО Носенко Ю.А. від 23.02.2024р. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] після смерті батька. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] не встановлено. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом порушує право позивача на спадкування та набуття права власності на спірне нерухоме майно в порядку спадкування за законом, за захистом якого вона змушена звернутись до суду, адже в позасудовому порядку їх захистити не можливо. Згідно зі статтею 392 ЦК України, особа, яка вважає, що її речові права порушені, має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Статтею 16 ЦК передбачено, що звертаючись до суду позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, які виникають у державі, в разі відсутності правовстановлюючого документа юридичний факт набуття нерухомості у власність за зверненням зацікавлених осіб може бути визнаний, а невизнані державою права спадкоємців - захищені в судовому порядку. Суд встановив, що спір виник в зв`язку з відсутністю умов для оформлення спадщини нотаріально. Відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , свідчить про те, що право власності не визнається іншою особою, а тому є підставою для визнання за позивачем права власності на частину спірного будинку, яке перейшло до нього в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , оскільки він фактично вступив у володіння спадковим майном, відповідно до вимог ст. 549 ЦК України (1963 року). Позовні вимоги [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на 1/2 частину будинку в порядку спадкування за законом після смерті батька є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved