Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-08 00:00:00

КП "Харківські теплові мережі" звернулось до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому просило стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання в сумі 95898,81 грн. та судовий збір в сумі 2270 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення. Однак в порушення приписів чинного законодавства свого обов`язку щодо проведення оплати за комунальні послуги з централізованого опалення не здійснюють, внаслідок чого у відповідачів перед позивачем утворилась заборгованість за період з 01.09.2013 року по 31.05.2021 року у сумі 89649,44 грн. В зв`язку з наявністю заборгованості на прострочену суму позивачем також нараховано 4462,91 грн. інфляційних втрат та 1786,46 грн. 3% річних. Відповідачами подано відзив на позовну заяву, в якому вони просять в задоволенні позову відмовити. Разом з тим відповідачами також подана заява про застосування строків позовної давності до позовних вимог в три роки. В обґрунтування заперечень зазначили, що за адресою проживання відповідачів позивач послуг з централізованого опалення не надає. В 2006 році у квартирі відповідачів було встановлено газове автономне опалення, що підтверджується довідкою КЖЕП №126 про згоду на встановлення автономного опалення; письмовим повідомленням КП «ХТМ» від 15.02.2006 року №17-417, у якому позивач повідомляє про перерахунок за одержаний дозвіл на відключення централізованого опалення; актом перевірки димових та вентиляційних каналів №13 від 15.08.2005 року; схемою прив`язки димових та вентиляційних каналів, ескізним проектом на встановлення газового обладнання від 18.01.2018 року; актом АТ «Харківміськгаз» на приймання в експлуатацію додаткових газових приладів від 18.01.2018 року. У відповіді на відзив позивач наполягав на задоволенні позовних вимог. Вказав, що відповідачами не подано до суду підтвердження того, що ними дотримана передбачена наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 року №4, зі змінами внесеними наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06.11.2007 року № 169, процедура відключення від системи централізованого опалення, а тому відсутні підстави для звільнення відповідачів від обов`язку оплати вказаних послуг. Відповідачем [PERSON] подано заперечення проти позову, в яких останній вказав, що у квартирі [ADDRESS] централізованого опалення не було, відповідачі звертались з письмовим зверненням 10.12.2002 року до позивача, однак відповіді не отримали. До встановлення автономного газового опалення квартира обігрівалась за допомогою електроприладів. Вказав, що договір про надання послуг між позивачем та відповідачами не укладався. Зазначив, що в квартирі відповідачів відсутні стояки центрального опалення, а автономне опалення було встановленоп відповідно до чинного на той час законодавства на підставі дозволу, виданого КП «ХТМ» та КЖЕП №126, згідно з робочим проектом установки двухконтурного газового котла в квартирі [ADDRESS] , узгодженим з ВАТ «Харківміськгаз» від 23.08.2005 року. У справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження. У судове засідання сторони не з`явились, повідомлялись про час та місце розгляду справи належним чином. Від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] надійшло клопотання, в якому просив суд повторно відкласти розгляд справи. В клопотанні зазначив про небезпеку для життя та здоров`я за умови явки до суду внаслідок постійних бойових дій. Між тим, суд вважає вказане клопотання про відкладення розгляду справи необґрунтованим. Представник відповідача не був позбавлений можливості прийняти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку ст. 212 ЦПК України. Таким чином, суд вважає, що подальше відкладення розгляду справи буде порушувати права позивача на своєчасний судовий розгляд та розглядає справу у відсутність представника відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. На підставі викладеного суд відмовляє у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини. З матеріалів справи судом встановлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . За адресою: [ADDRESS] послуги з централізованого опалення надаються КП "Харківські теплові мережі", що підтверджується копіями актів готовності до опалювального періоду 2019-2020 року № 171/5314 від 25.06.2019 року, 2020-2021 року № 171/6499 від 22.06.2020 року, 2021 року № 171/7085 від 03.06.2021 року. Відповідно до відомості про нарахування та оплату за послуги теплопостачання за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.09.2013 року по 31.05.2021 року наявна заборгованість у сумі 89649,44 грн. Згідно з відомістю нарахувань інфляційних втрат та 3% річних за період з 01.06.2018 року по 31.05.2021 року на заборгованість за вказаний період нараховано 4462,91 грн. інфляційних витрат та 1786,46 грн. 3% річних. Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». У відповідності до статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги з постачання теплової енергії. Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги є індивідуальним споживачем. Статтями 20,21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Частиною 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до ст. 68 Житлового кодексу України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до пп. 1 п. 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 (далі Постанова № 630), споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки. Відповідно до п. 18 Постанови № 630 розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Частиною 3 ст. 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що органи місцевого самоврядування встановлюють тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі не нижче економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво. Відповідно до положень ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Відповідно до п. 20 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2021 р. № 1022) (далі - Правила № 830), до встановлення вузла (вузлів) комерційного обліку теплової енергії обсяг споживання теплової енергії у будівлі визначається відповідно до Методики розподілу. Пунктами 31, 32, 34, 35 Правил № 830 визначено, що вартістю послуги є встановлений відповідно до законодавства тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, а для багатоквартирних будинків, обладнаних системою автономного теплопостачання, як сума тарифів на виробництво та постачання теплової енергії. Плата за послугу розраховується виходячи з розміру встановленого тарифу та обсягу спожитої послуги, визначеного та розподіленого відповідно до законодавства. Рахунок на оплату спожитої послуги надається споживачу на безоплатній основі щомісяця відповідно до статті 8 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання". Розрахунковим періодом для оплати спожитої послуги є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиту послугу), якщо інший порядок та строки не визначені договором. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів. Згідно п. 24, 25, 26 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 року №630, споживач може відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживача від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється з умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної дкументації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення. На виконання п.25 цих Правил Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України 22.11.2005 року №4 (зареєстровано в Міністерстві ютиції України 09.12.2005 року за №1478/11758) затверджено Порядок відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від ценралізованого теплопостачання. Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 року № 4 (далі Порядок № 4, втратив чинність з 17.09. 2019 року), визначено процедуру відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води житлового будинку при відмові споживачів від таких послуг. Порядком №4 установлено, що для вирішення питання відключення споживача від мережі централізованого опалення, він повинен звернутися до постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади, для розгляду питань щодо відключення споживачів від мережі з відповідною письмовою заявою. Комісія після вивчення наданих власником документів приймає відповідне рішення, яке оформляється протоколом. При позитивному рішенні заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі централізованого опалення. Проект індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі централізованого опалення виконує проектна або проектно-монтажна організація на підставі договору із заявником. Проект узгоджується з усіма організаціями, які видали технічні умови на підключення будинку до зовнішніх мереж. Відключення приміщень від внутрішньо будинкової мережі централізованого опалення виконується монтажною організацією, яка реалізує проект. По закінченні робіт складається акт про відключення від мережі централізованого опалення і подається заявником до комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання. Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 169 від 06.11.2007 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28.11.2007 року за №1320/14587, були внесені зміни до Порядку від 22.11.2005 року №4, які унеможливлювали відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяли таке відключення лише будинку в цілому. Таким чином, в період 2005 - 2019 років процедура відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води регламентувалась Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 №4. Тобто єдиною законною підставою для відключення окремих житлових будинків (квартир) від мереж централізованого опалення був відповідний акт постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води. Інших підстав законодавство не передбачало. Згідно з ч. 2 ст. 79 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд зазначає, що матеріали справи не містять відповідної проектної документації, яка б засвідчувала факт відключення квартири відповідачів від мережі централізованого теплопостачання та доказів ненадання їм послуг з постачання тепла. Всупереч вимог ст.ст.12,81 ЦПК відповідачі не надали суду належні та допустимі докази свого звернення до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про відключення належної їм квартири від мережі теплопостачання. Згідно з пунктом 22 Правил № 630 точками розподілу у багатоквартирному будинку, в яких здійснюється передача послуги централізованого опалення від виконавця споживачеві, є відгалуження від стояків у межах квартири. Підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири відповідачів підтверджується відповідними актами готовності до опалювального періоду за адресою: [ADDRESS] , та свідчить про споживання послуг КП «Харківські теплові мережі». За таких обставин суд зазначає, що позивач виконав свої зобов`язання щодо надання послуг централізованого опалення, а відповідачі, незалежно від споживання цієї послуги або відмови від її споживання, зобов`язані оплатити надані послуги. У разі наміру споживача не отримувати відповідні послуги він не позбавлений можливості у передбачений законом спосіб провести відключення квартири від мережі теплопостачання. Самовільне відключення від вказаної мережі не є підставою для звільнення від оплати за послуги з теплопостачання. Викладене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, наведеними у постановах від 11 листопада 2015 року у справах № 6-1192цс15, № 6-1706цс15 та від 19.08.2019 у справі № 226/1437/16-ц. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов згідно зіст.525 ЦК України не допускається, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. З урахуванням викладеного, суд зазначає, що відповідачі зобов`язані були своєчасно і в повному обсязі оплачувати послуги з теплопостачання; доводи відповідачів щодо неправомірності нарахування позивачем оплати за послуги з теплопостачання через фактичне невикористання ними цих послуг у зв`язку з відсутністю приладів опалення у квартирі з урахуванням наведених норм законодавства є необґрунтованими. Відносно доводів відповідачів про відсутність укладеного договору про надання послуг з теплопостачання суд зазначає, що вказані посилання є безпідставними, адже відсутність між сторонами договірних зобов`язань, не звільняє споживача від сплати за надані житлово-комунальні послуги. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року в справі № 6-59цс13 і від 20 квітня 2016 року в справі № 6-2951цс15, та у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року в справі № 750/12850/16-ц і від 06 листопада 2019 року в справі № 642/2858/16. З матеріалів справи встановлено, що відповідачі належним чином свої зобов`язання щодо оплати послуг з централізованого опалення не виконували, плату за спожиті послуги у повному обсязі не вносили, внаслідок чого у відповідачів перед позивачем за період з 01.09.2013 року по 31.05.2021 року утворилась заборгованість у розмірі 89649,44 грн. Розмір заборгованості підтверджується наданим суду розрахунком заборгованості. У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Згідно за ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена ч.2 ст. 625 ЦК України. Вказана позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 20 червня 2012 року у справі № 6-68цс12. У зв`язку із простроченням відповідачами сплати комунальних послуг, позивачем за період з 01.06.2018 року по 31.05.2021 року на заборгованість за вказаний період нараховано 4462,91 грн. інфляційних втрат та 1786,46 грн. 3% річних. З матеріалів справи вбачається, що відповідачі просять застосувати до позовних вимог наслідки пропуску строку позовної давності. Відповідно до ст. 257, п. 4 ст. 267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» 540-IX від 30 березня 2020 року розділ "Прикінцеві та перехідні положення " Цивільного кодексу України доповнено, зокрема п.12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Вказаний Закон набрав законної сили з 02 квітня 2020 року. Таким чином, позовні вимоги про стягнення заборгованості за період з 01.09.2013 року по 01.04.2017 року не підлягають задоволенню, так як пред`явлені поза межами позовної давності. В межах розгляду даної справи позивач не довів, а суд не встановив обставин, що вказували б на поважність причин пропуску позовної давності, що дає суду підстави для відмови у задоволені позовних вимог в частині стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 01.09.2013 року по 01.04.2017 року включно, що є підставою для відмови у задоволені позову в цій частині. Натомість позовні вимоги про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання за період з 02.04.2017 року по 31.05.2021 року заявлені в межах строку позовної давності. Шляхом математичних розрахунків, зроблених на підставі наданих доказів, суд приходить до висновку, що заборгованість відповідачів перед позивачем за надані послуги з теплопостачання за період з 02.04.2017 року по 31.05.2021 року становить 62599,37 грн.. Крім того, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати в розмірі 4462,91 грн. та 3% річних у розмірі 1786,46 грн.. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог суд стягує з відповідачів на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 1634,4 грн.

Outcome: partial