Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-22 00:00:00

У жовтні 2023 року [PERSON] через свого представника - адвоката Ковальчук А.С. звернувся до Святошинського районного суду міста Києва із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , який діє у власних інтересах та інтересах малолітнього сина [PERSON] , [PERSON] , який діє у власних інтересах та інтересах малолітньої доньки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у користуванні та розпорядження квартирою шляхом виселення. Позовні вимоги мотивував тим, що 12.04.2016 року рішенням Святошинського районного суду міста Києва у справі № 759/9349/15-ц було вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму заборгованості в розмірі 2 958 105,74 грн., судовий збір в сумі 3 654 грн., а всього 2 961 759,74 грн. На підставі вищевказаного судового рішення був виданий 03.08.2016 року виконавчий лист № 759/9349/15-ц, що знаходився на примусовому виконанні у Святошинському ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ), виконавче провадження № [NUMBER]. 18.08.2023 року була винесена постанова Святошинським ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, за якою було постановлено передати стягувачу [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом № 759/9349/15-ц від 03.08.2016 року, що видав Святошинський районний суд міста Києва, наступне майно: 3-кімнатну квартиру, місцезнаходження: [ADDRESS] , на загальну суму 1 452 430,00 грн., що належить боржнику: [PERSON] 22.08.2023 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чмирук О.В. було видано свідоцтво за реєстраційним № [NUMBER] , яким посвідчено, що [PERSON] належить на праві власності майно, що складається з квартири [ADDRESS] , що складається з 3 (трьох) житлових кімнат, загальна площа квартири становить 72,60 м2, житлова площа становить 42,00 м2, на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] , виданого 28.03.2007 року, оскільки майно не реалізовано/торги не відбулися і стягувач [PERSON] виявив бажання залишити за собою непродане майно, що раніше належало [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] , виданого 28.03.2007 року, право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 13696195, реєстраційний номер об`єкта 875282780386. 22.08.2023 року було внесено в Державний реєстр речових прав відомості про речове право. Вказав, що після придбання вищевказаної квартири вже більше двох місяців він позбавлений можливості користуватися та розпоряджатися нею, оскільки після реалізації квартири минулий власник - [PERSON] , а також його дружина [PERSON] , сини [PERSON] та [PERSON] , онуки [PERSON] та [PERSON] , фізична особа [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у квартирі, та ймовірно не виїхали (не виселилися) з квартири. Водночас, минулий власник квартири має інше житло, а саме: будинок, що знаходиться у [ADDRESS] , до якого він може переїхати разом із дружиною [PERSON] . Крім того, сини минулого власника також мають інше житло, а саме: у [PERSON] є квартира за адресою: [ADDRESS] ; у [PERSON] є квартира за адресою: [ADDRESS] . Тобто [PERSON] та [PERSON] мають власне житло, де ймовірніше за все і проживають разом із своїми дітьми - [PERSON] та [PERSON] . Крім того, [PERSON] є дружиною сина минулого власника, у якого є власне житло. Просив, зобов`язати відповідачів не чинити перешкоди у користуванні та розпорядженні квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом виселення останніх із квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Горбенко Н.О. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 06 листопада 2023 року позовну заяву залишено без руху (а.с. 39-40). Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 22 листопада 2023 року залучено до справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Службу у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації та відкрито провадження у справі у порядку загального позовного з призначенням підготовчого засідання (а.с. 51-52). Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 13 лютого 2024 року клопотання представника позивача про закриття провадження в частині позовних вимог відносно відповідача [PERSON] у цивільній справі № 759/21136/23 задоволено, провадження в частині позовних вимог до [PERSON] закрито, на підставі п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України (а.с. 124-125). Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 10 червня 2024 року підготовче провадження закрито, призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 194-195). В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги та просив задовольнити в повному обсязі. Відповідачі та представник відповідачів у судовому засіданні повністю заперечували щодо позовних вимог та просили відмовити за необґрунтованістю. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надавши заяву про слухання справи без присутності представника служби. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомлені про час та дату, причину неявки суду не повідомили. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Зважаючи на викладене, суд визнав за можливе провести судове засідання за відсутності учасників справи, що не з`явились. Заслухавши думку учасників процесу, суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, дослідивши наявні матеріали справи, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 18.08.2023 року головним державним виконавцем Святошинського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Бистрицькою Т.В. винесено постанову у ВП № [NUMBER] про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, за якою було постановлено передати стягувачу [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом № 759/9349/15-ц від 03.08.2016 року, що видав Святошинський районний суд міста Києва, наступне майно: 3-кімнатну квартиру, місцезнаходження: [ADDRESS] , на загальну суму 1 452 430,00 грн., що належить боржнику: [PERSON] (а.с. 10). 22.08.2023 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чмирук О.В. було видано свідоцтво за реєстраційним № [NUMBER] , яким посвідчено, що [PERSON] належить на праві власності майно, що складається з квартири [ADDRESS] , що складається з 3 (трьох) житлових кімнат, загальна площа квартири становить 72,60 м2, житлова площа становить 42,00 м2, на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] , виданого 28.03.2007 року, оскільки майно не реалізовано/торги не відбулися і стягувач [PERSON] виявив бажання залишити за собою непродане майно, що раніше належало [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] , виданого 28.03.2007 року, право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 13696195, реєстраційний номер об`єкта 875282780386 (а.с. 11). 22.08.2023 року було внесено в Державний реєстр речових прав відомості про речове право (а.с. 12). Судом також встановлено та вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 3511790436 від 25.10.2023 року, що [PERSON] є власником будинку, що знаходиться у [ADDRESS] , та земельних ділянок площею 0,0709 га, 0,1323 га та 3,24 га, на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом, серія та номер: 1209 від 21.10.2019 року; серія та номер: 1190 від 17.10.2019 року, серія та номер: 1189 від 17.10.2019 року та серія та номер: 1187 від 17.10.2019 року (а.с. 14-19). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 351785504 від 25.10.2023 року [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с. 20-21). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 351789074 від 25.10.2023 року [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с. 22-23). Звертаючись до суду з указаним позовом, позивач посилалась на те, що він є законним власником спірної квартири, придбавши її на публічних торгах та зареєструвавши в установленому законом порядку право власності на неї, але відповідачі, яка зареєстровані та проживають у спірній квартирі, чинять йому перешкоди у реалізації права на користування та володіння вказаним майном, тому підлягають виселенню. Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За положеннями ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений в здійсненні права власності (ч. 2 ст. 321 ЦК України). Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Встановлено, що при примусовому виконанні виконавчого документа - виконавчого листа № 759/9349/15-ц, виданого Святошинським районним судом міста Києва 03.08.2016 року, належний [PERSON] квартира [ADDRESS] , яка не була іпотечним майном, була реалізований державним виконавцем в межах виконавчого провадження. Встановлено, що позивач як новий власник, який придбав спірну квартиру в установленому законом порядку на прилюдних торгах, не може користуватися своєю власністю, оскільки відповідачі відмовляються виселятися з неї. Тому, суд надходить до висновку про те, що порушене право позивача, як нового законного власника спірної квартири, підлягає захисту в обраний позивачем спосіб, а саме усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення відповідачів із належної позивачу на квартири, яку відповідачі займають без законних на те підстав. Відповідачами доказів в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України на підтвердження зворотного не надано. Відповідач [PERSON] є боржником за виконавчим провадженням, за яким спірне майно було продано на прилюдних торгах у рахунок погашення боргу, не є членом сім`ї позивача, спільним побутом із ним не пов`язаний, тому суд дійшов висновку про усунення перешкод власнику у здійсненні права власності шляхом виселення відповідача зі спірного житла. Отже суд приходить до висновку, що з урахуванням того, що відповідачі не є власниками майна, членами сім`ї власника, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть спільне господарство, тому використовувати таке майно для проживання не мають права. Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 03.06.2020 року по справі № 196/476/13-ц, провадження № 61-48206св18. Окрім зазначеного, відповідно до позиції, що викладена в Постанові Верховного Суду від 16.12.2020 року по справі № 182/7347/18, провадження № 61-19252св19, ВС також зазначив, що відповідачі не є членами сім`ї позивача, а тому на них не розповсюджуються положення статті 156 ЖК Української РСР, якою визначені права членів сім`ї власника житлового будинку. Суди попередніх інстанцій не звернули увагу на те, що позивач посилався на те, що він як власник майна відповідно до статті 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у користуванні його власністю, зокрема вимагати виселення відповідачів, яким він надав право користування зазначеним житловим приміщенням тимчасово, на період його проживання за межами України. Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідачів. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами. На підставі викладеного та

Outcome: approved