Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-08 00:00:00

До Кіровського районного суду надійшов вищезазначений позов [PERSON] , в якому остання посилалась на те, що є донькою [PERSON] , яка померла [INFO] . За життя останній на праві власності, окрім іншого, належала квартира [ADDRESS] . У встановлений законом шестимісячний строк вона звернулась до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Чижик І.О. із заявою про прийняття спадщини після смерті матері та про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Постановою нотаріуса від 13.12.2023 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначену вище квартиру було відмовлено, оскільки згідно із відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на квартиру було зареєстровано за відповідачем [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 20.10.2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко І.А. Посилаючись на те, що спірна квартира належала її матері [PERSON] та право власності на неї було зареєстровано за відповідачем на підставі недійсного договору купівлі-продажу, позивачка просила визнати недійсним договір купівлі продажу від 20.10.2023 року та витребувати у відповідача на її користь квартиру [ADDRESS] , а також стягнути з відповідача понесені по справі судові витрати. У наданому відзиві представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову. В обгрунтування заперечень посилався на те, що при укладенні договору купівлі-продажу квартири від 20.10.2023 року продавець запевнив, що квартира є його особистою власністю та жодна із осіб не може претендувати на це майно. На виконання умов договору покупець передав продавцю грошові кошти в сумі 769000 грн., а продавець передав у власність покупцю квартиру та звільнив останню. Серед наданих нотаріусу копій документів містився договір купівлі-продажу від 23.10.2001 року, довідка КП «ДМБТІ» №10543 від 03.10.2023 року про право власності [PERSON] на квартиру, довідка про його реєстрацію в останній з 15.11.2001 року. Також [PERSON] було подано приватному нотаріусу письмову заяву, відповідно до якої він зазначив, що квартира є його особистою власністю, набута не перебуваючи у зареєстрованому шлюбі та не проживаючи однією сім?єю без реєстрації шлюбу. Таким чином, відповідач придбав квартиру у [PERSON] , права власності якого на останню було перевірено нотаріусом, а отже відповідач є законним та добросовісним набувачем квартири. Тому правові підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу майна та його витребування у відповідача відсутні. Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 05.02.2024 року було задоволено заяву представника позивачки про забезпечення позову. Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 05.02.2024 року було відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні. Протокольною ухвалою суду від 20.06.2024 року було закрито підготовче провадження по справі та призначено її до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивачки підтримав позов та посилаючись на викладені в ньому підстави просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову з підстав, наведених у поданому відзиві. Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши доводи, викладені останніми в заявах по суті справи та дослідивши матеріали останньої, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.124 Конституції України, ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, акти цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Згідно ст.41 Конституції України та положень ст.ст.179,181,316,317,319,321 ЦК України правом власності є право особи на річ (нерухоме майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. Також відповідно до ст.41 Конституції України, ст.321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків та у порядку, встановленому законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.328 ЦК України визначено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. За змістом ст.ст.626,655,657 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Нормою ст.330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст.388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього. В свою чергу відповідно до ст.388 ЦК України визначено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 3 ст.1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є рідною донькою [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Після смерті [PERSON] позивачка 28.07.2021 року звернулась до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Чижик І.О. із заявою про прийняття спадщини після померлої матері, а в подальшому із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом, у т.ч. на спірну квартиру [ADDRESS] . Постановою приватного нотаріуса Чижик І.О. у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану вище квартиру позивачці було відмовлено, оскільки відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на квартиру не належить померлій [PERSON] . Вказане підтверджується відповідними копіями свідоцтв про народження та про смерть, які долучені до позовної заяви, а також витребуваними судом за клопотанням сторони позивача матеріалами спадкової справи №22/2021. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що 20.10.2023 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко І.А. на підставі посвідченого ним договору купівлі-продажу від 20.10.2023 року за реєстровим №1077, було внесено запис про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за відповідачем [PERSON] . З витребуваних судом матеріалів нотаріальної справи встановлено, що вказаний вище договір було укладено між [PERSON] та відповідачем. На підтвердження права власності на квартиру [PERSON] було надано нотаріусу договір купівлі-продажу, посвідчений 23.10.2001 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Василенко В.М. за реєстровим №6432, згідно якого [PERSON] продала, а [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] ). Також на договорі купівлі-продажу міститься штамп та печатка КП «ДМБТІ» щодо реєстрації права власності [PERSON] на квартиру на підставі цього договору та внесення запису в реєстрову книгу №LXVІ за реєстровим №100-555. Крім того, в матеріалах нотаріальної справи містить лист КП «ДМБТІ» №10543 від 09.10.2023 року, в якому зазначено, що станом на 31.12.2012 року в інвентаризаційній справі містяться відомості про право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 23.10.2001 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Василенко В.М. за реєстровим №6432, зареєстроване КП «ДМБТІ» та записано в реєстрову книгу №LXVІ за реєстровим №100-555. В свою чергу позивачкою надано копію договору купівлі-продажу, посвідченого 23.10.2001 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Василенко В.М. за реєстровим №6432, згідно якого [PERSON] продала, а [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] . На вказаному договорі міститься штамп та печатка КП «ДМБТІ» щодо реєстрації права власності [PERSON] на квартиру на підставі цього договору та внесення запису в реєстрову книгу №LXVІ за реєстровим №100-555. Позивачкою також надано лист КП «ДМБТІ» №1973 від 16.02.2022 року в якому зазначено, що станом на 31.12.2012 року в інвентаризаційній справі містяться відомості про право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 23.10.2001 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Василенко В.М. за реєстровим №6432, зареєстроване КП «ДМБТІ» та записано в реєстрову книгу №LXVІ за реєстровим №100-555. З наданої позивачкою копії технічного паспорту на квартиру, виготовленого станом на 12.10.2001 року, вбачається, що в останньому містяться відомості про попереднього власника [PERSON] та нового власника згідно договору купівлі-продажу від 23.10.2001 року - [PERSON] . За клопотанням представника позивача судом було витребувано в КП «ДМБТІ» інформацію щодо наявних в матеріалах інвентаризаційної справи відомостей щодо осіб, за якими було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] та на підставі яких документів, а також засвідчені копії таких документів та копію листа КП «ДМБТІ» від 09.10.2023 року за №10543. На виконання ухвали суду КП «ДМБТІ» було направлено наявну в матеріалах інвентаризаційної справи копію договору купівлі-продажу, посвідченого 23.10.2001 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Василенко В.М. за реєстровим №6432, згідно якого [PERSON] продала, а [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] . Також листом №6630 від 10.06.2024 року КП «ДМБТІ» підтвердило, що станом на 31.12.2012 року в інвентаризаційній справі містяться відомості про право власності саме [PERSON] на квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 23.10.2001 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Василенко В.М. за реєстровим №6432, зареєстроване КП «ДМБТІ» та записано в реєстрову книгу №LXVІ за реєстровим №100-555. Крім того, КП «ДМБТІ» надано копію листа КП «ДМБТІ» №10543 від 09.10.2023 року, що надавалась на запит приватного нотаріуса Зайченко І.А., відповідно до якої в останній містились відомості саме щодо [PERSON] , як власника квартири, а не [PERSON] . Таким чином, судом встановлено, що спірна квартира на підставі договору купівлі-продажу від 23.10.2001 року була придбана та належала саме [PERSON] та після її смерті була продана її братом [PERSON] за договором купівлі-продажу від 20.10.2023 року за відсутності прав на розпорядження цим майном, за документами, що мають ознаки підробки. Позивачка, як єдиний спадкоємець за законом першої черги, що прийняла спадщину у встановлений законом шестимісячний строк, набула права на спадкування майна після смерті матері [PERSON] , до складу якого входить і квартира [ADDRESS] , яка була незаконно відчужена [PERSON] . У постановах Верховного Суду від 30.07.2020 року по справі №670/23/18, від 27.01.2021 року у справі №463/1540/14-ц зроблено висновок, що у справі за позовом заінтересованої особи про визнання недійсним договору як відповідачі мають залучатися всі сторони правочину, а тому належними відповідачами є сторони оспорюваного договору, а не одна із них. У постанові Верховного Суду від 31.05.2023 року у справі №707/2462/17 (провадження №61-252св23) зазначено, що у разі пред`явлення позову не до всіх належних відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і щодо тих відповідачів, які зазначені в ньому. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Суд враховує, що за клопотанням представника позивачки судом під час підготовчого провадження була витребувані матеріали нотаріальної справи щодо посвідчення оспорюваного договору купівлі-продажу від 20.10.2023 року. Таким чином, позивачка та її представник були обізнані про особу сторін оспорюваного правочину. Разом з тим, звертаючись до суду за захистом свої спадкових прав та заявивши вимогу про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 20.10.2023 року, укладеного між відповідачем [PERSON] та [PERSON] , позивачка останнього до участі у справі в якості співвідповідача не залучила, відповідних клопотань під час розгляду справи, ані нею, ані її представником, що є адвокатом, не заявлялось. В той час, як відповідно до ст.51 ЦПК України суд позбавлений процесуальної можливості вирішувати відповідне питання за власної ініціативи, за відсутності клопотання сторони позивача. В зв`язку із цим, в задоволенні позовних вимог слід відмовити, оскільки позов пред`явлено позивачкою не до всіх належних відповідачів. Враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, понесені позивачкою по справі судові витрати покладаються на останню.

Outcome: dismissed