Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-17 00:00:00

До Уманського міськрайонного суду Черкаської області звернувся [PERSON] з позовом до Головного управління національної поліції в Черкаській області про звільнення майна з-під арешту. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] , під час вчинення реєстраційних дій його матір`ю [PERSON] , стало відомо, що 1/2 частки квартири [ADDRESS] перебуває під арештом. Підставою виникнення обтяження у вигляді арешту слугувала постанова Уманського міськвідділу внутрішніх справ від 09 січня 2001 року без номера. Як зазначено в Державному реєстрі обтяжень, зазначеною вище постановою накладено арешт на нерухоме майно, що належить [PERSON] , без зазначення коду РНОКПП. Інших ідентифікаційних даних особи, на майно якої накладено арешт в постанові слідчого не зазначено. У листі Уманського РУП ГУНП в Черкаській області зазначено, що інформацію, щодо підстав накладення заборони на відчуження майна [PERSON] надати не можливо, оскільки Управління не володіє інформацією щодо притягнення осіб до кримінальної відповідальності (в період часу з 2001 по 2007 роки) та скерування кримінальних справ з обвинувальним висновком до суду, у зв язку з тим, що відповідні номенклатурні справи та документи за вказаний період, які б могли містити такі відомості, знищені по завершенню строків їх зберігання. 12.04.2024 він звертався до органів прокуратури та поліції з заявами про звільнення майна з-під арешту, однак йому рекомендували звернутися до суду. На підставі вищевикладеного, позивач просив скасувати арешт накладений постановою Уманського міськвідділу внутрішніх справ від 09.01.2001 б/н на частки квартири [ADDRESS] та належить [PERSON] . Ухвалою судді у справі відкрите спрощене позовне провадження, а також роз`яснено відповідачу його право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі. 05.09.2024 на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якому вказують, що позов задоволенню не підлягає, оскільки Головне управління національної поліції в Черкаській області є неналежним відповідачем у справі. Зазначають, що ГУНП в Черкаській області не є правонаступником Управління МВС України в Черкаській області та Уманського МВ УМВС України в Черкаській області. Відповідно до ч.5 ст.\~279\~ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Згідно з ч.1 ст.15, ч.1 ст.16\~ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до приписів ст.12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч.1 ст.13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , що видане 17.11.1997, квартира по [ADDRESS] належить на праві приватної, спільної власності [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №368911441 від 07.03.2024, частина квартири по [ADDRESS] на праві спільної часткової власності належить [PERSON] відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 17.01.2024. Також містяться відомості про те, що 27.04.2007 державним реєстратором Уманського міськрайонного управління юстиції внесено відомості до Реєстру про накладення арешту на нерухоме майно [PERSON] відповідно до постанови б/н, що видана 09.01.2001 Уманським міськвідділом внутрішніх справ. Позивач звернувся до Уманської окружної прокуратури із заявою про зняття арешту з майна. Як вбачається з листа Уманської окружної прокуратури від 01.05.2024, органи прокуратури не наділені повноваженнями зняття арешту з майна, і такі питання повинні вирішуватися в порядку цивільного судочинства. \~ \~ \~ \~Відповідно до листа № 4147/14 від 27.02.2024 Уманського РУП ГУНП в Черкаській області, Управління на даний час не володіє інформацією щодо притягнення осіб до кримінальної відповідальності в період часу з 2001 по 2007 рік та скерування кримінальних справ з обвинувальним висновком до суду, у зв`язку з тим, що відповідні номенклатурні справи та документи за вказаний період, які б могли містити такі відомості, знищені по завершенню строків їх зберігання. У листі Уманського РУП ГУНП в Черкаській області № 13198/49/02/14 від 19.06.2024 зазначено, що за відповідними обліками статистичних документів, будь-якими відомостями щодо накладення Уманським МВ УМВС України в Черкаській області арешту на частки квартири [ADDRESS] , Уманський РУП ГУНП в Черкаській області не володіє. За положенням ст.ст.319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03 червня 2016 при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з`ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно дотримуватися при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.04.2019 року по справі №2-3392/11 дійшла висновку, що у разі, якщо арешт накладений на майно особи, яка не є учасником кримінального провадження, розпочатого в період дії КПК України 1960 року, спір щодо зняття арешту з майна є приватноправовим і має розглядатися за правилами цивільного судочинства. Верховний Суд вважає, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. Щодо належності відповідача у справі, то суд враховує, що в постанові від 27 лютого 2020 року у справі № 826/27239/15, надаючи оцінку аргументам ГУ НП у м. Києві про те, що воно не є правонаступником УМВС, Верховний Суд звернув увагу на правові висновки Верховного Суду України, висловлені в постановах від 04 березня 2014 року у справі № 21-8а14, від 27 травня 2014 року у справі № 21-108а14. У цих постановах Верховний Суд України вказав, що ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої відмови. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган, мова йде фактично про реорганізацію. Отже, ГУ НП, з огляду на свій правовий статус, завдання і обсяг повноважень, по суті, є правонаступником УМВС. Крім того, за змістом постанови від 26 квітня 2022 року у справі № 705/2556/21 Верховний Суд відхилив доводи сторони про те, що ГУ НП в Черкаській області є неналежним відповідачем. При цьому Верховний Суд виходив з того, що 14 грудня 2018 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб -підприємців та громадських формувань внесено запис про припинення Уманського МВ УМВС України в Черкаській області (ідентифікаційний код 08676470), постанова якого зазначена, як підстава реєстрації обтяження майна. Наразі територіальним органом Національної поліції в Черкаській області, як юридичною особою публічного права, є саме ГУНП в Черкаській області, до складу якого входить відповідний підрозділ поліції в місті Умані. Отже, з урахуванням наведених вище висновків Верховного Суду, даний позов поданий до належного відповідача. Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Таким чином, оскільки накладення арешту на майно має наслідком заборону відчуження арештованого майна, то ним порушується право власника цього майна. Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить до висновку про необхідність захисту його права шляхом скасування такого арешту, оскільки позовні вимоги знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду в цій частині. З огляду на викладені обставини, досліджені докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. При зверненні до суду з вищевказаною позовною заявою позивач був звільнений від сплати судового збору, так як є інвалідом 2 групи, що підтверджується наявним в матеріалах справи пенсійним посвідченням № [NUMBER] . Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України ( ч. 6 ст. 141 ЦПК України ). Враховуючи неведене, суд приходить до висновку про можливість віднесення судових витрат за рахунок держави.

Outcome: approved