Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою 20.06.2024, в якій просила суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на її утримання як дружини, з якою проживає їх малолітня дитина - син [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду та до досягнення дитиною трирічного віку; допустити негайне виконання рішення в межах суми платежів за один місяць; стягнути з відповідача в дохід держави 1 211 грн. 20 коп. судового збору. В обґрунтування пред`явлених вимог [PERSON] вказала, що 29.05.2020 між нею та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Саксаганським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Від шлюбу вони мають спільного малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Шлюбно-сімейні стосунки між подружжям не склались, разом вони не проживають, спільного господарства не ведуть, єдиного бюджету не мають. На момент пред`явлення позову шлюб між ними не розірвано, оскільки їх дитині не виповнилось 1 року. Малолітній [PERSON] проживає разом з матір`ю, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, власних доходів не має, у зв`язку з чим потребує допомоги з боку відповідача. Єдиний дохід складає щомісячна державна допомога на дитину. У свою чергу, [PERSON] є здоровим та працездатним, інших аліментних зобов`язань не має, а тому має можливість надавати їй матеріальну допомогу на її утримання та зобов`язаний надавати таку допомогу в силу ст.84 СК України. Ухвалою суду від 25.06.2024 позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач [PERSON] про свою участь в судовому засіданні не заявила, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився без повідомлення причин, клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду будь-якими засобами зв`язку не подавав. На вимогу відповідача, на вказану останнім адресу електронної пошти [INFO] судом було направлено відскановані матеріали цивільної справи 12.07.2024 та отримано підтвердження про отримання. Однак, протягом встановленого процесуального строку відповідач відзив на позов не подавав, клопотань про надання додаткового строку не заявляв. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, його неявку до суду без поважних причин, не подання відзиву у встановлений законом строк, суд вважає за можливе ухвалити у справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень позивача проти заочного розгляду справи, що відповідатиме п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України. Заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Дослідивши письмові докази у справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог з огляду на таке. Судом встановлено, що 29.05.2020 між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ) було укладено шлюб, зареєстрований Саксаганським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 29.05.2020. Від шлюбу подружжя має спільну малолітню дитину - сина [PERSON] , який народився [INFO] у м. Таллін Хар`юського повіту, Естонія, свідченням чому є довідка про народження, зареєстроване в естонській установі реєстрації актів цивільного стану від 03.08.2023 №49-2023/18210 - Таллінському бюро реєстрації актів цивільного стану (в офіційному засвідченому перекладі з естонської мови на українську). Із 31.07.2023 малолітній [PERSON] на підставі рішення Посольства України в Естонській Республіці від 31.08.2023 набув громадянство України відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про громадянство України», підтвердженням чому є довідка №НГУ/5325-275 від 31.08.2023 про реєстрацію особи громадянином України. На час ухвалення судом рішення у справі шлюб між сторонами не розірвано, однак шлюбно-сімейні стосунки між подружжям припинені, разом вони не проживають, спільного господарства не ведуть, єдиного бюджету не мають. Малолітній [PERSON] мешкає разом з матір`ю [PERSON] з квітня 2024 року за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом від 13.06.2024, засвідченим підписами сусідів та головою правління ЖБК «Світанок-38». Як вказувала позивач, з народження сина вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, власного доходу не має, а тому потребує матеріальної допомоги з боку чоловіка - батька дитини [PERSON] , який добровільно таку допомогу їй не надає, що обумовило звернення до суду. Відтак, вказані обставини, не спростовані відповідачем, визначають наявність між сторонами спору про право. Згідно зі ст.75, ч.2 ст.84 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Дружина, з якою проживає дитина, має право на її утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Аналіз вказаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання матері дитини виникають за одночасної наявності таких обов`язкових умов: проживання з нею дитини, яка не досягла трирічного віку; походження дитини від чоловіка, з яким жінка перебувала в офіційно зареєстрованому шлюбі; можливість другої сторони надавати матеріальну допомогу. Так, в ході судового розгляду встановлено, що позивач, будучи матір`ю малолітнього [PERSON] , має право на її утримання відповідачем [PERSON] до досягнення дитиною трирічного віку, оскільки обсягом наданих позивачем доказів доведені факти перебування сторін в шлюбі та батьківство [PERSON] . Крім того, за своїм майновим станом позивач потребує матеріальної допомоги з боку відповідача, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, а обсяг її доходу складає виключно державна допомога на дитину у розмірі по 860 грн. на місяць. Враховуючи встановлені судом обставини, майнове становище відповідача, його можливість надавати матеріальну допомогу на утримання його дружини як матері дитини, відсутність аліментних зобов`язань по утриманню інших осіб, суд приходить до висновку про обґрунтованість пред`явлених позивачем вимог та необхідність їх задоволення в повному обсязі із стягуванням з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліментів на її утримання в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення з 20.06.2024 і до досягнення малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , трирічного віку, тобто до [INFO] . Підстав, які б дозволяли прийти до висновку про необхідність стягувати аліменти в іншому розмірі чи взагалі відмовити в їх стягненні, в ході судового розгляду не встановлено. Суд зауважує, що право на утримання дружини не припиняється також і в разі розірвання шлюбу. Відповідно до ст.85 СК України право дружини на утримання може бути припинене раніше у випадку передання дитини на виховання іншій особі, виключення відомостей про чоловіка як батька з актового запису про народження дитини та в інших випадках, передбачених законом. Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, яка на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, тому відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір в розмірі 1 211 грн. 20 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. У порядку п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved