Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Дорогичівської об`єднаної територіальної громади Заліщицького району Тернопільської області про визнання права на земельну частку (пай). Рішенням Заліщицького районного суду Тернопільської області від 02.09.2020 року, яке залишено без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 10.12.2020 року в задоволенні позову відмовлено. Постановою Верховного суду від 25.10.2023 року касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково, вище зазначене рішення та постанову скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою суду від 24.05.2024 року вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 05.07.2024 року, ухвалою суду замінено неналежного відповідача Дорогичівську об`єднану територіальну громаду Заліщицького району Тернопільської області її правонаступником - Товстенською селищною радою Чортківського району Тернопільської області. 25.07.2024 року ухвалою суду закінчено підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд. В обґрунтування позовних вимог та додаткових письмових поясненнях позивач покликається на те, що [INFO] він народився в с.Хмелева Заліщицького району Тернопільської області. З 1975 року по 2000 рік він працював у колгоспі та селянській спілці. Відповідно до Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року, право на земельну частку (пай) мали всі особи, які входили до складу КСП на момент паювання землі і яких внесено до списку, що його додають до державного акту на право колективної власності на землю. Позивач зазначає, що на момент розпаювання він працював на посаді тракториста в колгоспі ім.Лесі Українки с.Литячі Заліщицького району Тернопільської області, однак його не включили у списки осіб на отримання земельної частки (паю), що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Таким чином, враховуючи наведене, позивач просить визнати за ним право на земельну частку (пай), як членом КСП колгоспу ім. Л.Українки село Литячі Заліщицького району Тернопільської області, розміром 1,30 умовних кадастрових гектарів, вартістю 37745,50 грн. із земель резервного фонду Дорогичівської ОТГ Заліщицького району Тернопільської області (Товстенської селищної ради). В судовому засіданні 25.07.2024 позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав та мотивів викладених в позовній заяві, додаткових письмових поясненнях. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, просив суд розгляд справи проводити без його участі. В той же час, подав відзив на позовні вимоги в якому просить в задоволенні таких відмовити. В обґрунтування відзиву зазначено, що позивачем не доведено та не подано доказів, які б підтверджували факт перебування членом колективного сільськогосподарського підприємства на час розпаювання земель, а також про включення його у списки осіб на отримання земельної частки (паю). Додатково зазначено, що селищна рада не може бути розпорядником земельної частки (паю), оскільки в силу ЗУ «Про місцеве самоврядування» не має таких повноважень. За приписами ч.2 ст.247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, заслухавши позивача, дослідивши докази, встановив наступні обставини справи. Положеннями ч.1\~ст.4 ЦПК України\~передбачено, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1\~статті 5 ЦПК України\~визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя. Відповідно до\~ст. 8 Конституції України\~в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Принципом верховенства права, визнається, що людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. З матеріалів\~цивільної справи\~вбачається,\~а саме:\~з архівної довідки Заліщицького районного трудового архіву Тернопільської області № 3-226 від 12 травня 2020 року, що [PERSON] з 1 січня 1975 року до 31 грудня 1977 року, з 1 липня 1980 року до 31 грудня 1997 року та з 1 березня 1999 року до 28 грудня 2000 року працював у колгоспі (селянській спілці) імені Лесі Українки села Литячі Заліщицького району Тернопільської області. Згідно копії дубліката трудової книжки [PERSON] серія\~ [NUMBER] від 3 березня 2020 року підтверджується факт членства у селянській спілці імені Лесі Українки села Литячі Заліщицького району Тернопільської області Загайкевича В.Б. Відповідно до довідки №273 від 05 червня 2020 року, яка видана виконавчим комітетом Дорогичівської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області, вбачається, що [PERSON] не видавали земельний пай із земель селянської спілки. Зі змісту листа Відділу у Заліщицькому районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області № 31-19-0.25-152/105-20 від 15 червня 2020 року вбачається, що сертифікат на земельну частку (пай) [PERSON] не видавали. Відповідно до частини дев`ятої статті 5 ЗК України (в редакції Кодексу від 22 червня 1993 року) кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 22 ЗК України право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право. Статтею 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»\~визначено, що право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом: громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до\~статті 2 цього Закону\~основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Отже, рішенням сільської, селищної чи міської ради неможливо встановлювати право особи на земельну частку (пай). А тому, відповідно, сільським головою не можуть бути внесені пропозиції до порядку денного сесії ради з питань, які не входять до повноважень відповідної ради. Додатково звернуто увагу, що відповідно до пункту 2\~Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям»\~право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. З аналізу зазначених норм права можна зробити висновок про те, що особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності па землю. Громадянин, якого помилково (безпідставно) не внесено до списку чи виключено з нього - додатку до державного акта на право колективної власності на землю, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів колективного сільськогосподарського підприємства з питанням щодо внесення його до списку. Якщо землі вже розпайовані, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання; у разі ж недосягнення згоди спір розглядається в судовому порядку. Згідно\~Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» № 720 від 08.08.1995 року\~- право на земельну частку /пай/ мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Відповідно до п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України «Про організацію робіт та методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв)» у разі виявлення після розробки проекту факту не включення одного чи кількох громадян, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай), до списку власників земельних часток (паїв), на підставі якого був складений проект, сільська рада чи райдержадміністрація приймає одне з рішень (розпоряджень) або про коригування проекту землеустрою організацією з метою забезпечення громадян необхідною кількістю земельних ділянок (на підставі відповідного договору); або про надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки (паю). У листі від 10 грудня 2001 року Державний комітет України по земельних ресурсах зазначає, що виходячи з\~Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям»\~право на земельну частку - пай мають тільки члени недержавного сільськогосподарського підприємства, а надання права на земельну частку - пай здійснюється не за місцем проживання, а відповідно до встановленого членства в підприємстві (за місцем роботи або виходом на пенсію). \~Із зазначеного вбачається, що позивачем доведено факт його членства у селянській спілці імені Лесі Українки села Литячі Заліщицького району Тернопільської області. Разом з тим, як член колишнього КСП «ім.Лесі Українки», має право на земельну частку /пай/ із земель колективної власності зазначеного господарства. Судом встановлено порушення прав позивача на час виділення земельної частки /паю/, а саме не включення його до списку додатку до державного акту на право колективної власності на землю, що саме по собі обумовило неотримання останнього гарантованої зазначеним вище Указом Президента земельної ділянки. В розрізі поняття ст. 1 протоколу до\~Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод»\~є захист права володіння майном особи та зауваження з приводу неможливості позбавлення особи права власності, не інакше як в інтересах суспільства. Відповідно до ч.1\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини тринадцятої\~статті 141 ЦПК України\~суд апеляційної чи касаційної інстанції здійснює розподіл судових витрат тільки у випадку зміни рішення чи ухвалення нового рішення по суті спору, не передаючи справи на новий розгляд. Велика Палата Верховного Суду в ухвалах від 30.03.2021 у справі №911/2390/18, від 19.01.2023 у справі № 500/2632/19 зазначила, що у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом з тим у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на новий розгляд до суду першої чи апеляційної інстанції, то розподіл судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи,

Outcome: approved