Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-16 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , третя особа [PERSON] , згідно якого просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № К149-07/Ф від 29.11.2007 року в розмірі 563527,57 грн. звернути стягнення на торгові приміщення після реконструкції з розширенням власного житлового будинку, загальною площею 203,20 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки К149/07/Ф від 30.11.2007 року) ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. У подальшому, 08.05.2019 року позивач змінив предмет позову, подавши уточнену позовну заяву, та просив стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по відсотках за договором № К149-07/Ф від 29.11.2007 року нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 27.02.2012 року по 27.02.2015 року у розмірі 112941,76 грн., заборгованість по пені за договором № К149-07/Ф від 29.11.2007 року за період з 27.02.2014 року по 27.02.2015 року у розмірі 114062,42 грн., який мотивував тим, що 29.11.2007 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № К149-07/Ф від 29.11.2007 року, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 250000,00 грн., із сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 24,10% річних, на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 28.11.2010 року. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, однак позивачальник взяті на себе зобов`язання за договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим розмір простроченої заборгованості [PERSON] по кредиту перед АТ КБ «ПриватБанк» відповідно до детального розрахунку станом на 15.07.2015 року складає 69973,71 грн. Позивач вказує, що згідно з ч.1,4 ст. 631 ЦК України, строком договору є час протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору, і як убачається з розрахунку заборгованості, порушення умов договору по поверненю кредитних коштів, сплати відсотків зі сторони [PERSON] мало місце ще до настання дати сплати останніх щомісячних платежів. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином. В договорі визначено обов`язок позичальника здійснювати погашення кредиту у порядку та строки відповідно до його умов, сплатити відсотки за користування кредитом, повністю повернути кредит до дати, зазначеної у договорі. При непогашенні кредиту в строки, зазначені в договорі, заборгованість у частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою. При порушенні позичальником зобов`язань по кредиту, він сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 4,41% на місяць розрахованих від суми простроченої непогашеної заборгованості. Отже, датою 28.10.2010 року в договорі саме визначено кінцеву дату виконання позичальником дій щодо повернення кредиту за умови відсутності порушень по сплаті та простроченої заборгованості, а не кінцевий термін спливу виконання [PERSON] своїх грошових зобов`язань за договором та припинення зобов`язань в цілому. Отримані відповідачем кредитні кошти до теперішнього часу банку не повернуті, тим самим, враховуючи, що договір не є розірваним чи припиненим відповідно до правових підстав, визначених ст. ст. 599,651,654 ЦК України, відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості по кредиту, як плату за весь час користування кредитними коштами. А тому просить стягнути з [PERSON] заборгованість по відсотках за договором № К149-07/Ф від 29.11.2007 року нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 27.02.2012 року по 27.02.2015 року у розмірі 112941,76 грн., заборгованість по пені за договором № К149-07/Ф від 29.11.2007 року за період з 27.02.2014 року по 27.02.2015 року у розмірі 114062,42 грн. Відповідно до ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 25.09.2020 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] , про звернення стягнення, було замінено первісного відповідача [PERSON] на належного відповідача [PERSON] , виключивши його з числа третіх осіб. У судовому засіданні представник позивача змінений позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги, з наведених у позові підстав. Просив відмовити відповідачу у застосуванні строку позовної давності, посилаючись на те, що датою 28.10.2010 року в договорі визначено кінцеву дату виконання позичальником дій щодо повернення кредиту за умов відсутності порушень по сплаті та простроченої заборгованості, а не кінцевий термін спливу виконання [PERSON] своїх грошових зобов`язань за договором та припинення зобов`язань в цілому. Отримані відповідачем кредитні кошти до теперішнього часу банку не повернуті, тим самим, враховуючи, що договір не є розірваним чи припиненим відповідно до правових підстав, визначених ст. ст. 599,651,654 ЦК України, відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості по кредиту, як плату за весь час фактичного користування кредитними коштами. Вказував, що враховуючи, що сплата відсотків за договором позичальником повинна здійснюватися щомісячно то і позовна давність за вимогами, пов`язаними зі стягненням заборгованості по простроченим щомісячним платежам (відсотків за користування кредитом) повинна обчислюватися за період, відповідний терміну загальної позовної давності від дати звернення до суду, якщо термін не збільшено умовами договору). Згідно умов договору, договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. А тому клопотання відповідача про застосування строків позовної давності є безпідставним. Відповідач у судове засідання не з"явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. У поданих до суду заявах, відповідач у випадку його неявки в судове засідання просить проводити судове засідання без його участі. Також у вказаних заявах відповідач просить застосувати строк позовної давності, посилаючись на те, що кредитний договір між ним та КБ «ПриватБанк» укладено строком на три роки, з 29.11.2007 року по 28.11.2010 року включно. Таким чином строк позовної давності по кредитному договору № К149-07/Ф від 29.11.2007 року збігає 31.11.2013 року, а позовна заява щодо виконання умов кредитного договору подана 24.02.2015 року, тобто, після спливу строку позовної давності. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного висновку. Згідно ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Як встановлено згідно матеріалів справи, 29.11.2007 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № К149-07/Ф від 29.11.2007 року, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 250000,00 грн., із сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 24,10% річних, на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 28.11.2010 року. Також, 30.11.2007 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] укладено договір іпотеки № К149-07/Ф згідно якого [PERSON] передала в іпотеку належне їй нерухоме майно, а саме: торгові приміщення після реконструкції з розширенням власного житлового будинку, загальною площею 203,20 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно умов п. 7.1 та п. 7.4 (в редакції викладеній у додатковій угоді № 1 до кредитного договору № К149/-07/Ф від 29.11.2007 року) кредитного договору сторони узгодили розмір і порядок одержання процентів, а саме визначили, що за користування кредитом позичальник сплачує банку відсотки у розмірі 24,1% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, а у випадку порушення позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, передбачених п.п. 1.1, 2.2.4, 2.3.3 договору позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 53,00%, розрахованих на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Також, п. 4.1 кредитного договору сторони передбачили, що при порушенні позичальником будь-яого зобов`язання, передбаченого п.п. 2.2.2, 2.2.3, банк має право нарахувати, а позичальник зобов`язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченного платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки. Розглядаючи заяву відповідача про застосування строку позовної давності суд зазначає наступне. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У відповідності до положень статтей 257,258 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як установлено згідно матеріалів справи, строк кредитного договору закінчився 28.11.2010 року. Станом на час закінчення договору прострочена заборгованість позичальника [PERSON] , згідно наданого позивачем розрахунку, становила 74898,71 грн. Востаннє [PERSON] здійснював погашення заборгованості за кредитним договором 29.11.2011 року. В той же час суд констатує, що у вказаній справі позивачем спочатку, а саме 02.03.2015 року був заявлений позов до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. 04.04.2019 року позивачем подано до суду клопотання про заміну відповідача з [PERSON] на [PERSON] , мотивуючи , що саме [PERSON] , був позичальником, однак заяви про зміну предмету позову , а саме позовних вимог до [PERSON] позивачем заявлено не було. Лише у подальшому, 08.05.2019 року позивач подав до суду уточнену позовну заяву і разом із зазначеною уточненою позовною заявою позивачем подано і клопотання про заміну відповідача з [PERSON] на [PERSON] . За змістом уточненої позовної заяви, позивач змінив предмет позову та згідно змінених позовних вимог просить стягнути з [PERSON] заборгованість по відсотках за договором № К149-07/Ф від 29.11.2007 року нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 27.02.2012 року по 27.02.2015 року у розмірі 112941,76 грн., заборгованість по пені за договором № К149-07/Ф від 29.11.2007 року за період з 27.02.2014 року по 27.02.2015 року у розмірі 114062,42 грн. З огляду на зазначене, суд доходить висноваку, що вимоги позивача до відповідача [PERSON] про стягнення з останнього заборгованості по відсотках за договором № К149-07/Ф від 29.11.2007 року нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 27.02.2012 року по 27.02.2015 року у розмірі 112941,76 грн., та заборгованості по пені за договором № К149-07/Ф від 29.11.2007 року за період з 27.02.2014 року по 27.02.2015 року у розмірі 114062,42 грн., заявлені з пропуском строку позовної давності. Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідачем по справі заявлено про застосування позовної давності. Зі свого боку, представником позивача не заявлено клопотання про поновлення строку позовної давності та не наведено поважних причин його пропуску. А тому з огляду на вищенаведене, суд доходить висновку, про те, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності На підставі вищенаведеного,

Outcome: dismissed