Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-22 00:00:00

10 вересня 2024 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська було винесено рішення у цивільній справі № 203/2656/24 за позовною заявою ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» до [PERSON] про стягнення суми заборгованості, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, яким задоволено позовні вимоги та стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» заборгованість за договором № 2РР-01268 від 22 липня 2008 року в розмірі 241 188,14 грн., 3% річних у розмірі 32 280,96 грн., інфляційні втрати в розмірі 103 346,20 грн., а також понесені і документально підтверджені судові витрати у справі у вигляді судового збору в розмірі 4 522 грн. 14 вересня 2024 року представник ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» Мілованова О.М. сформувала у системі «Електронний суд» заяву про покладення на відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу, в якій просила стягнути із [PERSON] на користь ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» судові витрати на правничу допомогу у розмірі 26\~340,77 грн. відповідно до договору № 22-02-2024/17 про надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 22 лютого 2024 року. Представник заявника [PERSON] у своїй заяві просила її розглядати за відсутності представника ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс». [PERSON] у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча відповідно до ст. 130 ЦПК України про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом оприлюднення повідомлення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, заперечень проти заяви суду не представив, а тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити за його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи вищезазначене, суд вважає за доцільне розглянути заяву представника заявника у вищезазначеній цивільній справі без участі сторін. Згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши подану заяву та матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до змісту позовної заяви представником позивача було зазначено про орієнтовний розмір судових витрат та заявлено про те, що ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» зобов`язується із врахуванням ч. 8 ст. 141 ЦПК України, у випадку понесення судових витрат у цій справі повідомити про це суд, а тому питання щодо стягнення витрат на правову допомогу судом при постановленні рішення у справі не вирішувалось. Як вбачається з матеріалів справи, правову допомогу ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» у цій справі на підставі договору № 22-02-2024/17 про надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 22 лютого 2024 року надавав адвокат Грищенко О.М., який діє на підставі свідоцтва №3888 про право на заняття адвокатською діяльністю, виданого на підставі рішення № 35-8-36 Київської міської кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 29 жовтня 2009 року. Пунктами 1.1., 1.2. вищезазначеного договору передбачено, що адвокат Грищенко О.М. зобов`язується надати ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» правову допомогу щодо аналізу правовідносин між замовником та [PERSON] , які виникли у зв`язку із несвоєчасним і неналежним виконанням грошового зобов`язання на підставі договору №2РР-01268 від 22 липня 2008 року та договору № 09/06-003 відступлення права вимоги від 09 червня 2021 року, надання консультацій з приводу можливого і законодавчо доцільного стягнення з боржника обрахованого, відповідно до норм чинного законодавства України, розміру грошових коштів у вигляді заборгованості, 3%-річних та інфляційних втрат у зв`язку із неналежним, несвоєчасним і неповним виконанням боржником перед замовником зобов`язання на підставі договору № 2РР-01268 від 22 липня 2008 року та договору № 09/06-003 відступлення права вимоги від 09 червня 2021 року, консультації з питань практичного застосування норм цивільного, цивільного процесуального і виконавчого законодавства із врахуванням останніх змін та доповнень, що стосуються зазначених правовідносин і підстав їх виникнення, підготовки та написання від імені замовника до суду відповідної позовної заяви про стягнення нарахованого розміру грошових коштів у вигляді заборгованості, 3% річних і інфляційних втрат у зв`язку із порушенням, неналежним та несвоєчасним виконанням грошового зобов`язання у відповідності до договору № 2РР-01268 від 22 липня 2008 року і договору № 09/06-003 відступлення права вимоги від 09 червня 2021 року, представництві інтересів замовника у суді під час розгляду судової справи за поданим позовом, здійснення інших процесуальних заходів направлених на виконання умов та обов`язків виконавця за цим договором. Правова допомога за цим договором вважається наданою та виконаною з моменту підписання уповноваженими представниками сторін акту здачі-приймання робіт щодо надання правової допомоги. Крім того, у п. п. 3.1., 3.8. договору сторони погодили, що вартість виконання передбачених цим договором комплексу правових послуг та робіт визначається в актах здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) щодо надання адвокатських послуг, виходячи з того, що вартість однієї години роботи виконавця складає 1\~500 грн. Сторони погодили та визначили, що розміром гонорару виконавця у випадку прийняття позитивного рішення на користь замовника (у відповідності до пункту 1.1, 2.1 договору) визначається на рівні, що не перевищуватиме 12% від ціни позову замовника до [PERSON] про стягнення суми заборгованості, трьох відсотків річних і інфляційних втрат у зв`язку з неналежним та несвоєчасним виконання грошового зобов`язання на підставі договору № 2РР-01268 від 22 липня 2008 року і договору № 09/06-003 відступлення права вимоги від 09 червня 2021 року. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 вказано, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Представником заявника [PERSON] було надано суду також акт здачі-приймання виконаних робіт щодо надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 13 вересня 2024 року до договору № 22-02-2024/17 про надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 22 лютого 2024 року, відповідно до змісту якого загальна вартість послуг адвоката становить 26\~340,77 грн., що складається з 5 годин правової допомоги вартістю 1\~500 грн. та гонорару успіху в розмірі 18\~840,77 грн., що на загальну суму в розмірі 26\~340,77 грн. За таких обставин, враховуючи зміст поданих документів на підтвердження понесених позивачем судових витрат за надання правової допомоги, судом встановлено та підтверджено відповідними доказами, що позивачу було надано правову допомогу щодо процесуально-правового супроводу, розробки, підготовки та подачі позову, на що адвокатом витрачено 5 годин часу на суму 7 500 грн. Частиною 1 та пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, слід виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 06 березня 2019 року у справі №922/1163/18. Також слід зазначити, що відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих адвокатом доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналогічний висновок викладено в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі. Таким чином, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності. Так, розглядаючи надані представником позивача докази понесених витрат на правову допомогу, суд враховував правову позицію Верховного Суду і практику Європейського суду з прав людини, та дійшов висновку, що розмір заявлених до стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в сумі 7500 грн. не відповідає повною мірою критерію реальності адвокатських витрат та критерію розумності їх розміру, оскільки такі витрати не співставні з обсягом і змістом наданих послуг. При цьому суд дослідив питання обґрунтованості витрат та врахував, що справа не обтяжена кількістю доказів, які б потребували вивчення, відтак, не є складною і підготовка до її розгляду, оскільки явно не потребувала значних затрат часу та зусиль професійного адвоката. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ст. 19 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру. Частиною 1 статті 26 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Згідно з ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих за складністю доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання), розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Не погодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката. Отже, домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18. Суд враховує, що 12 травня 2020 року Велика Палата Верховного Суду ухвалила постанову у справі №904/4507/18, в якій підтвердила свій висновок, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц), і зробила висновок, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ЄСПЛ застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55). Враховуючи вищезазначене, суд вважає що при вирішенні питання про розподіл судових витрат заявлена до стягнення сума гонорару в розмірі 18\~840,77 грн. (5% від заявленої суми вимог) не може оцінюватись судом, виходячи суто з існування такої домовленості сторін у договорі про надання правової допомоги. Отже, вирішуючи питання про розподіл судових витрат у формі «гонорару успіху», суд повинен виходити не з умов договору про надання правової допомоги, який створює для сторін такого договору права та обов`язки, а й з пропорційності таких витрат фактично понесеним судовим витратам, безпосередньо пов`язаним з розглядом справи, які оцінені судом, зокрема з точки зору складності цієї справи та розумної необхідності цих судових витрат для вказаної справи. Адже саме розмір витрат, понесених позивачем на фактично надані реальні та неминучі послуги на правничу допомогу, і саме з метою досягнення певного правового результату вирішення конфлікту сторін - задоволення позову, кореспондується з витратами, які має право відшкодувати на свою користь позивач як судові витрати, понесені ним на сплату гонорару успіху, за рахунок відповідача. За таких обставин, суд вважає, що за результатами розподілу судових витрат витрати в формі «гонорару успіху» не можуть бути стягнуті в розмірі, який значно перевищує вартість фактично понесених судових та заявлених до стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, оскільки це не відповідає критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи, а також принципам справедливості, пропорційності та верховенства права. З огляду на викладене, з урахуванням складності справи, співмірності та пропорційності понесених витрат щодо предмета спору, значення справи для сторін, враховуючи обсяг наданих адвокатом послуг, суд дійшов обґрунтованого висновку, що заявником дійсно документально доведений факт понесення витрат на правову допомогу, але враховуючи, що такі витрати не є співмірними з обсягом і змістом наданих адвокатом послуг, а справа не є складною, суд вважає за потрібне частково задовольнити заяву представника заявника і стягнути з відповідача на користь ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» витрати на правову допомогу у сумі 10 000 грн., оскільки така сума є співмірною та обґрунтованою за встановлених судом обставин.

Outcome: partial