Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-15 00:00:00

15 квітня 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «СЕНС БАНК», в якому просить: - встановити факт припинення іпотеки за договором іпотеки від 01 грудня 2006 року, укладеним між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційний банком та [PERSON] ; - скасувати запис про заборону відчуження нерухомого майна від 01 грудня 2006 року № 4152850 та запис про іпотеку від 16 лютого 2009 року № 4153157. Обґрунтовано позов, зокрема, тим, що 29 листопада 2006 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та позивачем було укладено договір про іпотечний кредит № 2031-06, відповідно до умов якого позивачу надано кредит у сумі 38970 доларів США зі сплатою 11% річних за користування ним з кінцевим терміном повернення кредиту не пізніше 27 листопада 2026 року. Відповідно до пункту 2.5. даного договору кредит надається позичальнику з метою сплати вартості об`єкта нерухомості, що знаходиться в процесі будівництва за адресою: [ADDRESS] . У подальшому до вказаного договору вносилися зміни та доповнення. Крім того, з метою забезпечення виконання позивачем зобов?язань за договором про іпотечний кредит № 2031-06 від 29 листопада 2006 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та позивачем 01 грудня 2006 року було укладено іпотечний договір, за яким передано в іпотеку банку квартиру [ADDRESS] . На підставі укладених договорів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон на відчуження об?єктів нерухомого майна були внесені відповідні записи про іпотеку та заборону відчуження майна. 17 грудня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» нібито було укладено договір відступлення прав вимоги, у зв`язку з чим Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» набуло право вимоги і до позивача за договором про іпотечний кредит № 2031-06 від 29 листопада 2006 року. Також, 17 грудня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» нібито було укладено договір про передачу прав за договорами забезпечення. 08 листопада 2013 року державним реєстратором - приватним нотаріусом Чорнєй Вітою Володимирівною були внесені зміни в частині іпотекодержателя, а саме: Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було замінено на Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк». Позивач заперечував і заперечує, що договір про відступлення прав вимоги від 17 грудня 2012 року був укладений і вважає цей договір фіктивним, а тому не став сплачувати платежі Публічному акціонерному товариству «Альфа-Банк» до з?ясування існування та дійсності вказаних вище договорів. У 2015 році Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернулося до суду з вимогою щодо стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором № 2031-06 від 29 листопада 2006 року, яка станом на 16 січня 2015 року становила 112912 грн. 24 коп. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 квітня 2016 року в справі № 750/3299/15-ц у задоволенні цього позову було відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 08 листопада 2016 року рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 квітня 2016 року змінено в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог. При цьому, у рішенні Апеляційного суду Чернігівської області від 08 листопада 2016 року зазначено, що апеляційним судом неодноразово було запропоновано Публічному акціонерному товариству «Альфа-Банк» надати всі оригінали договору відступлення прав вимоги від 17 грудня 2012 року з усіма додатками до цього договору, реєстру боржників, договору про передачу прав за договорами забезпечення від 17 грудня 2012 року з додатками, проте вказаних документів надано не було, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази переходу до позивача права вимоги до відповідача за договором про іпотечний кредит № 2031-06 від 29 листопада 2006 року, і відповідно відсутні підстави для задоволення заявлених вимог. Постановою Верховного Суду від 23 січня 2019 року вказане судове рішення по суті залишено без змін, але змінена мотивувальна частина шляхом виключення висновків про встановлення існування заборгованості перед банком. Таким чином, суди встановили відсутність належного права вимоги у Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до позивача та не встановили факт існування заборгованості перед Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк». Після винесення Верховним Судом рішення пройшло більше п?яти років, а тому всі передбачені чинним законодавством строки позовної давності закінчились. Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» рішенням Національного банку України від 22 лютого 2022 року ліквідовано без правонаступника. Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» змінило російських власників та назву на Акціонерне товариство «СЕНС БАНК». Таким чином, оскільки попередній іпотекодержатель ліквідований, а виникнення зобов`язання позивача перед іпотекодержателем - Акціонерним товариством «СЕНС БАНК» не доведено та, враховуючи, що наявні обтяження порушують право позивача розпоряджатися своєю власністю, а тому він звернувся до суду з вказаним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 квітня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. В установлений судом строк відповідач подав відзив на позов, в якому зазначив, що заперечує проти задоволення позову, виходячи з наступного. Так, 17 грудня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступило Публічному акціонерному товариству «Альфа-Банк» права вимоги, в тому числі за договором про іпотечний кредит № 2031-06 від 29 листопада 2006 року. Також, 17 грудня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» укладено договір про передачу прав за договорами забезпечення, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирик О.А., та зареєстрований в реєстрі за № 1421. Перехід права вимоги по договору про іпотечний кредит № 2031-06 від 29 листопада 2006 року до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» підтверджується такими документи: копією договору відступлення права вимоги від 17 грудня 2012 року, копією сторінок реєстру кредитних договорів, який є додатком № 1 до договору відступлення права вимоги від 17 грудня 2012 року (у вигляді нотаріально засвідченої виписки, яка ідентична оригіналу), копією договору про передачу прав за договорами забезпечення та копією сторінок реєстру договорів забезпечення (у вигляді нотаріально засвідченої виписки, яка ідентична оригіналу). Щодо посилання позивача на судові рішення в справі № 750/3299/15-ц як такі, що встановили факт непереходу права вимоги до позивача слід зазначити, що судовими рішеннями у вказаній справі надано оціночне судження, що позивач (банк) у відповідній справі не надав належних доказів переходу права вимоги. У жодній судовій справі судом не було встановлено преюдиціального факту непереходу права вимоги. Постановою Верховного Суду від 20 березня 2019 року в справі № 750/8986/17 частково задоволено касаційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» і рішення судів попередніх інстанцій про відмову в позові про звернення стягнення на предмет іпотеки було залишено в силі, але виключено з них твердження про преюдиціальне значення непереходу права вимоги в судових рішеннях в справі № 750/3299/15-ц. Так, станом на 07 травня 2024 року заборгованість позивача по кредитному договору становить 251843 грн. 76 коп., до якої входить: 103412 грн. 01 коп. - кредит; 103146 грн. 87 коп. - проценти; 2160 грн. - комісія; 43124 грн. 88 коп. - пеня, штраф за останній календарний рік. Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено вичерпний перелік підстав для припинення іпотеки, і жодна із підстав, визначених у статті 17 Закону України «Про іпотеку», не настала. У пункті 6.7 договору про іпотечний кредит сторони погодили збільшити строк позовної давності до 10 років, а згідно з умовами договору іпотеки строк позовної давності становить 5 років. Разом з тим, пропуск строку позовної давності не припиняє зобов`язання. Крім того, з 01 березня 2013 року до 20 квітня 2015 року позивач здійснював платежі на користь банку, тобто ним визнавалися зобов`язання, у зв`язку з чим позовна давність переривалася. Також, під час дії карантину строки звернення до суду продовжувалися на строк його дії, а також були продовжені у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, а тому він не вважається пропущеним. Позивач відповідь на відзив не подав. У судовому засіданні позивач позов підтримав та просив суд його задовольнити. Вказав, що дійсно десь з 2014 року припинив виконувати свої зобов`язання за договором про іпотечний кредит. Жодних повідомлень про відступлення прав вимоги не отримував. Представник відповідача у судовому засіданні вказав, що відповідач позов не визнає в повному обсязі та просив відмовити в його задоволенні з підстав, зазначених у відзиві. Зазначив, що відсутні визначені законом підстави для припинення іпотеки, оскільки у позивача наявні невиконані зобов`язання за договором про іпотечний кредит. Факт повної сплати позивачем грошових коштів за цим договором, як відповідачу, так і первісному кредиторові, відсутній. Твердження позивача, що пройшов строк позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за договором є безпідставними і не можуть слугувати підставою для припинення іпотеки, адже пропуск строку позовної давності не припиняє саме зобов`язання. Заслухавши доводи позивача, представника відповідача та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 29 листопада 2006 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство) та [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит № 2031-06, відповідно до умов якого позивачу надано кредит у сумі 38970 доларів США зі сплатою 11% річних за користування кредитними коштами з кінцевим терміном повернення кредиту та процентів за користування ним не пізніше 27 листопада 2026 року (а.с. 41-42). Відповідно до пункту 2.5. даного договору кредит надається позичальнику з метою сплати останнім вартості об`єкту нерухомості, що знаходиться в процесі будівництва за адресою: [ADDRESS] . З метою забезпечення виконання позивачем зобов`язань за договором про іпотечний кредит № 2031-06 від 29 листопада 2006 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство) та [PERSON] 01 грудня 2006 року укладено іпотечний договір, за яким передано в іпотеку майнові права на нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] , яка стане власністю іпотекодавця після здачі будинку в експлуатацію та отримання ним свідоцтва про право власності на нерухоме майно у порядку, встановленому законодавством. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Музикою Л.І. та зареєстрований в реєстрі за № 2145 (а.с. 49-50). Згідно з пунктом 1.7. іпотечного договору після завершення будівництва предмету іпотеки та оформлення права власності на нього в установленому законодавством порядку іпотека поширюється на вже збудовану нерухомість (квартиру [ADDRESS] ). Пунктом 7.2 іпотечного договору визначено, що він діє до повного виконання іпотекодавцем зобов`язань за договором про іпотечний кредит або до припинення права іпотеки. Крім того, 01 грудня 2006 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Музикою Л.І. на підставі статті 73 Закону України «Про нотаріат» та у зв`язку із посвідченням цього договору іпотеки накладено заборону відчуження зазначеного в договорі предмету іпотеки: квартири [ADDRESS] , яка стане власністю [PERSON] , до припинення чи розірвання договору іпотеки (а.с. 51). Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 28 березня 2024 року позивач є власником вказаної вище квартири з 13 квітня 2007 року (а.с. 10-12). 16 лютого 2009 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство) та [PERSON] укладено договір № 2/2031-06/62 про внесення змін та доповнень до договору про іпотечний кредит, за яким сторони погодили, що позичальнику надається кредит шляхом відкриття невідновлювальної мультивалютної кредитної лінії в сумі еквівалентній 468129 грн. 60 коп., і з 16 лютого 2009 року на кінець операційного дня ліміт кредитної лінії складає 230985 грн. та встановлюється тільки в національній валюті (а.с. 45). До іпотечного договору від 01 грудня 2006 року також були внесені зміни (а.с. 52-54). 17 грудня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (первісний кредитор) та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» (новий кредитор) укладено договір відступлення прав вимоги, згідно з яким первісний кредитор передає (відступає), а новий кредитор приймає кредитний портфель та зобов`язується сплатити за нього первісному кредиторові грошову винагороду (ціну продажу) на умовах, визначених цим договором (а.с. 63-73). У пункті 2.2. вказаного договору зазначено, що внаслідок передачі (відступлення) кредитного портфеля за цим договором новий кредитор набуває усіх прав вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення, включно з правом вимагати від позичальників належного виконання всіх грошових та інших зобов?язань, правом на звернення стягнення за зобов?язаннями позичальників на заставлене майно, та іншими правами вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення. При цьому передача прав вимоги за забезпеченнями, що випливають з договорів застави/поруки (якшо вони укладені у письмовій формі з нотаріальним посвідченням) та іпотечних договорів, укладених первісним кредитором з позичальниками, оформлюються окремими договорам про передачу прав вимоги за забезпеченнями, що випливають з договорів застави/поруки (якшо вони укладені у письмовій формі з нотаріальним посвідченням) та іпотечних договорів, які укладаються сторонами одночасно з підписанням реєстру позичальників. Такі договори про передачу прав вимоги за забезпеченнями, що випливають з договорів застави/поруки (якщо вони укладені у письмовій формі з нотаріальним посвідченням) та іпотечних договорів будуть укладені сторонами в дату укладання цього договору на тих самих умовах, що і цей договір. Права вимоги за забезпеченням, що випливають з договорів, укладених в письмовій формі без нотаріального посвідчення, передаються новому кредитору на підставі договору. З додатку до договору про відступлення прав вимоги від 17 грудня 2012 року слідує, що Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» набуло право вимоги, в тому числі і до [PERSON] за договором про іпотечний кредит № 2031-06 від 29 листопада 2006 року. Також, 17 грудня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (цедент) та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» (цесіонарій) укладено договір про передачу прав за договорами забезпечення, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирик О.А. та зареєстрований в реєстрі за № 1421 (а.с. 55-57). З копії додатку № 1 до вказаного договору, який є невід`ємною частиною договору про передачу прав за договорами забезпечення від 17 грудня 2012 року, слідує, що іпотечний договір від 01 грудня 2006 року з позичальником [PERSON] міститься у переліку договорів у вказаному додатку (а.с. 58 на звороті-60). Судом у судовому засіданні звірено подані копії договору відступлення прав вимоги від 17 грудня 2012 року та додатку до нього з їх оригіналами. 08 листопада 2013 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесено запис про те, що іпотекодержателем квартири [ADDRESS] є Публічне акціонерне товаристо «Альфа-Банк», номер запису про іпотеку - 3304409 (спеціальний розділ) (а.с. 10-12). 01 грудня 2022 року Акціонерне товариство «Альфа-Банк» змінило своє найменування на Акціонерне товариство «СЕНС БАНК» (а.с. 78). Рішенням правління Національного банку України «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» вирішено відкликати банківську ліцензію та ліквідувати Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (а.с. 23). Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 квітня 2016 року в справі № 750/3299/15-ц у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит № 2031-06 від 29 листопада 2006 року - відмовлено (а.с. 14-15). Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 08 листопада 2016 року рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 квітня 2016 року змінено в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог (а.с. 16-18). Постановою Верховного Суду від 23 січня 2019 року рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 08 листопада 2016 року змінено шляхом виключення із мотивувальної частини висновку про встановлення існування заборгованості у [PERSON] (а.с. 19-22). У вказаній постанові Верховний Суд зазначив, що правильним є висновок суду апеляційної інстанції, що відсутні належні та допустимі докази переходу до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» права вимоги до [PERSON] , тому і відсутні підстави для задоволення заявлених позовних вимог. Висновки апеляційного суду про недоведеність переходу права вимоги за іпотечним договором до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» є правильними та законними, підтверджуються матеріалами справи та не спростовані позивачем. Разом з тим, зі змісту оскаржуваного судового рішення слідує, що апеляційним судом встановлено існуючу заборгованість [PERSON] перед Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк». Проте, апеляційним судом залишено поза увагою, що розмір заборгованості відповідача підтверджується позивачем лише переліком відступлених вимог новому кредиту станом на 2012 рік. [PERSON] надано докази на підтвердження виконання зобов`язань за кредитним договором у період із 2009 року, документи за 2008 рік у позичальника не збереглись. Отже, належних та допустимих доказів того, що відповідачем не виконувались зобов`язання за кредитним договором первісному кредитору у 2008 році не надано. З огляду на викладене, зазначення судом апеляційної інстанції у своєму рішення про існування заборгованості [PERSON] є безпідставним, крім того, встановлення цієї обставини не мало значення для вирішення справи з огляду на те, що судом апеляційної інстанції відмовлено у задоволенні позову нового кредитора з підстав відсутності в матеріалах справи належних та допустимих доказів переходу до позивача права вимоги до відповідача [PERSON] . Крім того, рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 січня 2018 року в справі № 750/8986/17 у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовлено. Постановою Апеляційного суду Чернігівської області від 27 квітня 2018 року рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 січня 2018 року - залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 20 березня 2019 року рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду Чернігівської області від 27 квітня 2018 року змінено, виключивши з їх мотивувальних частин посилання на преюдиційне значення рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 08 листопада 2016 року як на одну із підстав відмови у задоволенні позову. У іншій частині рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду Чернігівської області від 27 квітня 2018 року - залишено без змін (а.с. 82-84). У цій постанові Верховний Суд зазначив, що суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог за відсутності у матеріалах справи належних та допустимих доказів переходу до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» права вимоги до [PERSON] за договором про іпотечний кредит та іпотечним договором. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки за недоведеністю переходу права вимоги за кредитним договором, суди попередніх інстанцій одночасно послалися на преюдиційне значення встановлених рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 08 листопада 2016 року обставин у справі № 750/3299/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - відсутності у матеріалах справи належних та допустимих доказів переходу до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» права вимоги за договором про іпотечний кредит від 29 листопада 2006 року. При цьому суди не звернули увагу, що в наведеній вище справі Апеляційний суд Чернігівської області, відмовляючи у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за відсутності належних доказів на підтвердження переходу до позивача права вимоги за кредитним договором, надав зазначеному факту правову оцінку, а не встановив обставину, яка не підлягає доказуванню під час розгляду іншої справи. За розрахунком відповідача заборгованість позивача за договором про іпотечний кредит № 2031-06 від 29 листопада 2006 року станом на 07 травня 2024 року становить 251843 грн. 76 коп. та до неї входить: 103412 грн. 01 коп. - заборгованість за кредитом; 103146 грн. 87 коп. - заборгованість за процентами; 2160 грн. - комісія; 43124 грн. 88 коп. - пеня (а.с. 80-81). Факт припинення виконання позивачем зобов`язань за договором про іпотечний кредит позивачем не заперечується. Відповідно до частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною першою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень частини першої статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із частиною першою статтті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини першої статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Нормами частини першої статті 598 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України). Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. Відповідно до частини першої статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Частиною першою статті 575 Цивільного кодексу України передбачено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи, а також застава об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості. Подільний об`єкт незавершеного будівництва може бути переданий в іпотеку лише у випадках, визначених законом. Згідно із пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до частин першої, другої статті 3 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. У частинах третій, четвертій статті 3 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) було визначено, що іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. За загальним правилом, акцесорність означає односторонню залежність забезпечувального зобов`язання від основного зобов`язання та характеризується відсутністю взаємозалежності, а також взаємної акцесорності. Тобто, саме забезпечувальне зобов`язання має похідний характер від основного та саме юридична доля забезпечувального зобов`язання наслідує юридичну долю основного, а не навпаки. Згідно зі статтею 593 Цивільного кодексу України право застави припиняється у разі: 1) припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом. У разі припинення права застави на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні дані. Відповідно до статті 17 Закону України «Про іпокету» іпотека припиняється у разі : припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Аналіз параграфа 1 глави 49 Цивільного кодексу України та приписів Закону України «Про іпотеку» дає підстави для висновку, що іпотечне зобов`язання має похідний характер від основного зобов`язання. З огляду на правову природу забезпечувального зобов`язання саме це зобов`язання має наслідувати юридичну долю основного зобов`язання. У разі припинення основного зобов`язання за українським правом так само припиняється і забезпечувальне зобов`язання, зокрема, в разі виконання боржником основного зобов`язання в повному обсязі. Отже, іпотека є акцесорним видом забезпечення виконання зобов`язання, а тому поділяє долю права вимоги, яку вона забезпечує. До вказаного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 22 травня 2024 року в справі № 754/8750/19. Оскільки іпотека є обтяженням, яке застосовується задля виконання зобов`язань, що виникли за умовами, зокрема, кредитного договору, то таке обтяження припиняється лише у випадках, установлених спеціальним законом. Згідно із частинами першою-третьою статті 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Іпотекодержатель зобов`язаний письмово у п`ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов`язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи позивачем не доведено повного виконання зобов`язань за договором про іпотечний кредит, тобто, що мало місце припинення основного зобов`язання. Інших підстав, передбачених статтею 17 Закону України «Про іпокету», які б свідчили про припинення іпотеки, судом не встановлено. Враховуючи викладене, вимоги позивача про припинення іпотеки (встановлення факту припинення іпотеки) задоволенню не підлягають. Також, не підлягають задоволенню вимоги позивача про скасування запису про заборону відчуження нерухомого майна та запису про іпотеку, оскільки такі є безпідставними та похідними від вимоги про встановлення факту припинення іпотеки. Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed