Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-15 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на порушення відповідачем договірних зобов`язань по сплаті коштів за наданий кредит та в послідуючому уточнивши свої вимоги просить стягнути з останньої на користь ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» заборгованість за договором №230506-14753-3 від 06.05.2023 станом на 21.03.2024 року у розмірі 31 250,00 грн., яка складається з: 5000 грн. - заборгованість за кредитом, 26 250,00 грн. - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2 кредитного договору за ставкою 3,5% за кожен день користування кредитом за період з 06.05.2023 року по 03.10.2023 року (включно), а також судові витрати у розмірі 2422,40 грн. та 9000 грн. - витрат на правову допомогу у розмірі 9000 грн.. Ухвалою від 12 квітня 2024 року відкрито спрощене провадження по вищезазначеній справі. 22 квітня 2024 року від представника позивача до суду надійшла заява про зменшення позовних вимог, у якій зазначено, що у позовній заяві та розрахунку заборгованості було допущено описку при розрахунку заборгованості відповідача. Так, у зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язання за договором №230506-14753-3 від 06.05.2023 року станом на 21.03.2024 року, заборгованість відповідача становить 31250,00 грн., яка складається з 5000 грн. - заборгованість за кредитом, 26250,00 грн. - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2 кредитного договору за ставкою 3,5% за кожен день користування кредитом за період з 06.05.2023 року по 03.10.2023 року (включно). 30 травня 2024 року від представника відповідачки, адвоката Сікорської І.С. надійшов відзив на позов, де остання просить відмовити у задоволенні позову з наступних підстав. В матеріалах справи міститься витяг з інформаційно-телекомунікаційної системи анкета-заява на кредит, яка являє собою надрукований текст із зазначеними і ній даними. Вказана анкета не містить підпису відповідача, зокрема й електронним цифровим підписом. Будь-які належні та достовірні докази, які свідчать про те, що вказана анкета заповнена саме відповідачем, в матеріалах справи відсутні. Таким чином, надана позивачем анкета не може бути належним та достовірним доказом внесення/зазначення своїх персональних даних саме відповідачем та як наслідок, належним доказом приналежності йому номера телефона та номеру банківської картки, зазначених позивачем. Надана позивачем «Хронологія дій щодо укладання кредитного договору» складена одноособово та навіть не підписана, тому в розумінні положень чинного законодавства України не може бути належним та достовірним доказом прийняття (акцепту) відповідачем пропозиції (оферти) щодо укладення договору про надання кредиту №230506-14753-3 на умовах, визначених офертою. За цих обставин не вбачається доведеним факт прийняття (акцепту) відповідачем пропозиції (оферти) щодо укладення договору про надання кредиту №230506-14753-3 на умовах, визначених офертою. Належність відповідачу банківської картки, на яку перераховувались кредитні кошти не підтверджується належними та допустимими доказами. Наявна в матеріалах справи фотографія не є розрахунковим документом в розумінні положень чинного законодавства України та відповідно не може бути належним доказом, який підтверджує факт здійснення операції, зокрема, перерахування відповідачу грошових коштів у зазначеному позивачем розмірі. Будь-яких належних та достовірних доказів перерахування відповідачу грошових коштів у зазначеному позивачем розмірі, зокрема квитанцій, чеків, платіжних доручень, платіжних інструкцій, банківських виписок по рахунку, тощо позивачем до суду не надано. Доказів вчинення відповідачем часткових оплат (конклюдентних дій щодо визнання договору і щодо правомірності вимог позивача) позивач не надав. Крім того, нарахований позивачем розмір відсотків є явно неспівмірним з сумою основного боргу, становить надмірний та невиправданий майновий тягар для відповідача, порушує принципи добросовісності та розумності. Витрати на правову допомого є неспівмірними зі складністю справи, часом витраченим на виконання робіт, обсягом виконаних робіт та ціною позову. 06.06.2024 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, де останній просив долучити до матеріалів справи примірник договору №230506-14753-3 від 06.05.2023 року що був підписаний відповідачем з датою його створення та накладенням електронного підпису позивача після підписання відповідачем, а також протокол створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису, однак до своєї відповіді на відзив представник позивача даних документів не долучив, а лише зазначив, що вони мітяться в архіві Agreement_230506-14753-3.pdf.p7s.zip. Долучено до відповіді на відзив було лише протокол створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого підпису [PERSON] директора ТОВ ФК «Ріальто». Щодо нарахованих відсотків, представник позивача зазначив, що оскільки відповідачка не повернула своєчасно суму кредиту то останні були нараховані відповідно до п.1.2 кредитного договору в розмірі 3,5% від суми кредиту за кожен день користування. Строк надання кредиту відповідно до п.1.3 Кредитного договору становить 150 днів. Щодо нарахування витрат на правову допомогу, то в матеріалах справи наявні всі необхідні документи, які підтверджують витрати позивача на правову допомогу, зокрема щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, яка була сплачена позивачем. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Так, в матеріалах справи наявний кредитний договір №230506-14753-3 від 06.05.2023 між сторонами. Відповідно до п.п. 1.1, 1.2, 1.3, 1.6, 3.3 кредитного договору, товариство надає позичальникові грошові кошти в розмірі 5000 гривень (далі - Кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в строки, визначені цим договором. Процентна ставка за користування кредитом становить 3,5% від суми кредиту за кожний день (річна процентна ставка становить 1277,50% користування кредитом у межах строку, визначеного в п. 1.3 цього Договору. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Строк надання кредиту становить 150 днів зі сплатою кредиту в кінці строку користування згідно додатку №1. Для мінімізації загальних витрат позичальника за кредитом Товариство рекомендує позичальнику здійснити повне погашення кредиту згідно наступного розрахунку: 06.05.2023 року - дата видачі кредиту, 05.06.2023 року дата платежу процентів першого періоду, 5000 грн. сума кредиту, 5250,00 нараховані проценти за користування кредитом разом до сплати 10250,00 грн. Товариство здійснює переказ суми кредиту на електронний платіжний засіб [NUMBER], що належить позичальникові. У випадку порушення строків повернення кредиту, встановлених цим договором, позичальник сплачує товариству плату за неправомірне користування грошовими коштами за процентною ставкою - 3,5% від суми несвоєчасно повернутих грошових коштів переданих позичальнику за цим договором за кожний день користування (річна процентна ставка становить 1277,50%). У вказаному вище кредитному договорі міститься позначення про підписання відповідачкою договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором - 038411, який відправлено на телефон [NUMBER], введено 06.05.2023 протягом 27 секунд після відправлення. (а.с.12-14). Відповідно до роздруківки Рау №571787566 ТОВ «Ріальто» проведено транзакцію по перахуванню грошових коштів у сумі 5000 грн. за договором 230506-14753-3 від 06.05.2023 року на картку № [NUMBER] . (а.с.17) Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором (а.с.17) станом на 11.03.2024 року загальна сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором становить 41225,00 грн. з яких: 5000 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту, прострочена заборгованість по несплаченим процентам становить 5250,00 грн., заборгованість по несплаченим процентам за неправомірне користування грошовими коштами згідно п. 3.3 договору становить 30975,00 грн. (а.с.17) Як стверджує представник позивача у своїй заяві, даний розрахунок є помилковим та сума заборгованіості [PERSON] за кредитним договором складає 31250 грн., з яких: 5000 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту та 26250 грн. прострочена заборгованість по несплаченим процентам. Однак, суд не приймає обидва розрахунки заборгованості як належні та допустимі докази наявності заборгованості відповідачки перед позивачем, оскільки останні зроблені представником позивача, який згідно довіреності представляє інтереси позивача в судах та нічим не підтверджує свої повноваження складати бухгалтерські розрахунки заборгованості по кредитним договорам та й останні не містять посилань на первинні бухгалтерські документи відповідно до яких вони зроблені. Оскільки первинні облікові документи щодо заборгованості [PERSON] , оформлені у порядку, визначеному статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік», а саме банківська виписка, яка має статус первинного документу, що підтверджено переліком типових документів, затвердженим наказом Мінюсту від 12 квітня 12 року № 578/5, суду надані не були, підстав вважати, що існує заборгованість відповідачки перед фінансовою компанією, немає. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона(боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ч.ч.1, 3 ст. 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов?язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Частиною першою ст. 512 ЦК України, встановлено, що якщо зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною першою статтею 528 ЦК України передбачено, що виконання може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання не впливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто. У цьому разі кредитор зобов`язаний прийняти виконання, запропоноване за боржником іншою особою. Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов`язань. Статтею 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно ст. 1087 ЦК України, розрахунки за участю фізичних осіб, не пов`язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, можуть провадитися у готівковій або безготівковій формі. Розрахунки між юридичними особами, а також розрахунки за участю фізичних осіб, пов`язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, провадяться в безготівковій формі. Розрахунки між цими особами можуть провадитися також готівкою, якщо інше не встановлено законом. Граничні суми розрахунків готівкою для фізичних та юридичних осіб, а також для фізичних осіб - підприємців відповідно до цієї статті встановлюються Національним банком України. Відповідно до ст. 1088 ЦК України, під час здійснення безготівкових розрахунків допускається застосування платіжних інструкцій, передбачених законодавством України, банківськими правилами та звичаями ділового обороту. Сторони у договорі мають право обрати будь-який вид безготівкових розрахунків на свій розсуд. Безготівкові розрахунки провадяться через банки, небанківських надавачів платіжних послуг, в яких відкрито відповідні рахунки, якщо інше не випливає із закону та не обумовлено видом безготівкових розрахунків. Порядок здійснення безготівкових розрахунків регулюється цим Кодексом, законом та банківськими правилами. Згідно ч. 4 ст. 8 Закону України «Про електронну комерцію», фізична особа повинна надати інформацію про себе, необхідну для вчинення електронного правочину, створення електронного підпису, ідентифікації в інформаційній системі суб`єкта електронної комерції, шляхом введення (створення) особою спеціального набору електронних даних, а також вчинення інших дій у такій системі. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 4, 6, 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір, крім визначених цивільним кодексом України істотних умов для відповідного виду договору, може містити інформацію про: технологію (порядок) укладення договору; порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору; можливість та порядок внесення змін до умов договору; спосіб та порядок прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); порядок обміну електронними повідомленнями та інформацією між сторонами під час виконання ними своїх зобов`язань; технічні засоби ідентифікації сторони; порядок внесення змін до помилково відправленого прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); посилання на умови, що включаються до договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до іншого електронного документа і порядок доступу до такого документа; спосіб зберігання та пред`явлення електронних документів, повідомлень, іншої інформації в електронній формі та умови доступу до них; умови виготовлення та отримання паперових копій електронних документів; можливість вибору мови, що використовується під час укладення та виконання договору; інші відомості. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та ЗУ «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно - телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно ч. 1 ст. 14 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», електронна ідентифікація здійснюється з використанням засобів електронної ідентифікації та процедури автентифікації відповідно до схем електронної ідентифікації. Будь-які документи, що підтверджують особу позичальника в матеріалах справи відсутні. Саме тільки зазначення в кредитному договорі персональних даних відповідача не підтверджує проходження ним верифікації та ідентифікації згідно вимог законодавства, що відбулося за відсутності копій (електронних чи паперових) особистих документів, які б підтверджували електронну ідентифікацію фізичної особи відповідача. Таким чином належні, допустимі і достатні докази укладання відповідачем вказаного кредитного договору суду не надано тим більше, що відповідачка заперечує, як укладення спірного договору, так і отримання кредитних коштів. В той же час, витяги з інформаційно-телекомунікаційної системи https://monetka.ua про хронологію дій щодо укладення кредитного договору №230506-14753-3 від 06.05.2023 року не містять дати їх створення та, не містять відомостей про конкретні інтернет сторінки веб-сайту надавача платіжних послуг, на яких міститься хронологія дій щодо укладення зазначеного вище договору та анкета-заява для його створення та ці документи створено адвокатом Руденком К.В., який представляє інтереси ТОВ « ФК «Ріальто» в судах згідно довіреності та нічим не підтверджує свої повноваження на створення даних витягів. Таким чином, згідно наявних у справі документів, адвокат Руденко К.В. надає товариству юридичні послуги, а не здійснює ведення фінансово-бухгалтерського обліку кредитної діяльності підприємства, як і не здійснював її на підприємстві кредитора, оскільки докази про це в матеріалах справи відсутні. Сама анкета-заява на отримання кредиту, яка б мала бути складена і підписана електронним підписом відповідача, електронна ідентифікація (автентифікація) якого здійснена з дотриманням вимог Закону, в матеріалах справи відсутня. Згідно п. 1.6 Договору, товариство здійснює переказ суми кредиту на електронний платіжний засіб [NUMBER], що належить позичальникові. У той же час, у матеріалах справи відсутні й суду не надано які належні, допустимі і достатні докази перерахування кредитних коштів саме позичальнику - відповідачу у справі відповідно до вимог ст.ст. 526, 1054, 1088 ЦК України, оскільки відповідачка заперечує щодо отримання кредитних коштів. Відтак, позивачем не доведено, що позичальнику надано кредитні грошові кошти в строк, у розмірі та на умовах встановлених договорами. Повні й необхідні реквізити карткового рахунку позичальника (на який мало бути здійснено перерахування кредитних коштів) матеріали справи не містять. Ні в змісті кредитного договору, ні в будь-яких інших документах оформлених при наданні кредитних коштів, всупереч викладених вище вимог Закону, повні й необхідні реквізити карткового рахунку відповідача не зазначено. Номер платіжної картки є частково зашифрованим і всіх позначень 16ти значного номеру картки не містить. Банківські реквізити позичальника, згідно матеріалів справи є невизначеними. У той же час, наявної у кредитора інформації щодо карткового рахунку позичальника свого часу було достатньо для виникнення спірних правовідносин та здійснення відповідних платіжних операції з переказу кредиту, докази про що вже мають існувати у кредитора згідно вимог Закону України «Про платіжні послуги». Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін (ст. 12 ЦПК України), в силу якого сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. При цьому кожна сторона в силу статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вимогами ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Згідно правового висновку Верховного Суду викладеного в постанові від 21 липня 2021 року в справі 287/363/16, при оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування з важливим елементом змагальності судового процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про недоведеність. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд має право винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі (правова позиція Верховного Суду в постанові від 29 вересня 2022 року в справі 857/7/22). Оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами ні факту укладення електронного кредитного договору, ні факту перерахування кредитних коштів саме відповідачці, а також не надано обґрунтованого розрахунку заборгованості по кредитному договору з використанням первинних бухгалтерських документів та зважаючи на те, що відповідачка не визнає позовних вимог, в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. Крім того, відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Згідно ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на те, що позов не підлягає задоволенню, витрати на професійну правничу допомогу та судовий збір покладаються на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed