Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-22 00:00:00

Слов`янська окружна прокуратура Донецької області в інтересах Держави в особі Головного управління Дежгеокадастру у Донецькій області звернулася до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про конфіскацію на користь держави земельної ділянки, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 20.11.2012 року право власності на земельну ділянку площею 0,5000 га, яка розташована на території Донецької області, Слов`янського району, Маяківської сільської ради за межами населеного пункту з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства перейшло до [PERSON] . На підставі рішення Маяківської сільської ради Слов`янського району Донецької області від 24.03.2014 №6/34-378/9 [PERSON] затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності та змінено цільове призначення земельної ділянки кадастровий номер 1424284600:01:000:0633 площею 0,5000 га пасовищ, в [ADDRESS] з ведення особистого селянського господарства на цільове призначення - для ведення садівництва. Право власності на вказану земельну ділянку зареєстроване за [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень 29.08.2014. [PERSON] станом на дату набуття права власності на вказану земельну ділянку була громадянкою Російської Федерації. [PERSON] документована посвідкою на постійне проживання в Україні, з питань оформлення паспорта громадянина України, набуття громадянства України не зверталась. В зв`язку з викладеним позивач просить суд конфіскувати на користь держави земельну ділянку сільськогосподарського призначення громадянки РФ [PERSON] з кадастровим номером 1424284600:01:000:0633 площею 0.5 га з цільовим призначенням - для ведення садівництва, що розташована на території с. Тетянівка Святогірської міської територіальної громади Краматорського району Донецької області, шляхом припинення права власності та визнання права власності за державою в особі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, та стягнути з відповідача на користь Донецької обласної прокуратури судовий збір в розмірі 4 542,00 грн. Представник позивача, Слов`янської окружної прокуратури Донецької області, до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов просив задовольнити. Представник особи, в інтересах якої заявлено позов, Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, [PERSON] , до судового засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач, [PERSON] , до судового засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Частиною 1 ст. 44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах справи доказами та ухвалити заочне рішення. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги Слов`янської окружної прокуратури Донецької області в інтересах Держави в особі Головного управління Дежгеокадастру у Донецькій області до [PERSON] про конфіскацію на користь держави земельної ділянки, підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Відповідно до інформації Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області, за наявними обліками ГУ ДМС у Донецькій області та баз даних ЄІАС УМП ДМС України, громадянка Російської Федерації [PERSON] , [INFO] , документована посвідкою на постійне проживання в Україні від 18 лютого 2015 року. Згідно ІП «Реєстрація місця проживання» ЄІАС УМП ДМС України [PERSON] значиться зареєстрованою за місцем проживання на території Слов`янської ТГ. З питань оформлення паспорта громадянина України, паспорта громадянина України для виїзду за кордон, набуття громадянства України [PERSON] не зверталась. Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 19.08.2014 року, [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 20.11.2012 №6891 на праві власності належить земельна ділянка площею 0,5000 га, з кадастровим номером 1424284600:01:000:0633, розташована в [ADDRESS] , цільове призначення: для індивідуального садівництва, категорія земель: землі сільськогосподарського призначення, вид використання земельної ділянки: для ведення садівництва. Згідно з рішенням виконавчого комітету Маяківської сільської ради Слов`янського району Донецької області від 26.02.2014 №22, встановлено поштову адресу земельній ділянці, яка відведена для ведення особистого селянського господарства, розташованої в с. Тетянівка Слов`янського району Донецької області згідно кадастрового номера: [ADDRESS] , кадастровий номер 1424284600:01:000:0633. Рішенням Маяківської сільської ради Слов`янського району Донецької області від 24.03.2014 №6/34-378/9, затверджено [PERSON] проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності цільове призначення якої змінюється з ведення особистого селянського господарства на ведення садівництва в [ADDRESS] . Змінено цільове призначення земельної ділянки кадастровий номер 1424284600:01:000:0633 площею 0,5000 га пасовищ в [ADDRESS] , яка є власністю [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯМ №474686 від 22.10.2012 року, зареєстровано в Поземельній книзі від 21.11.2012 року, з ведення особистого селянського господарства на цільове призначення - для ведення садівництва. Згідно з інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 15.07.2024, [PERSON] є власником земельної ділянки кадастровий номер 1424284600:01:000:0633 площею 0,5000 га в [ADDRESS] , цільове призначення земельної ділянки: для індивідуального садівництва, категорія земель: землі сільськогосподарського призначення, вид використання: для ведення садівництва. Згідно з листом від 28 березня 2024 року №10-5-0.62-1056/2-24, Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області повідомило Слов`янську окружну прокуратуру, що заходів досудового характеру щодо спірної земельної ділянки не вживались, у зв`язку з обмеженим фінансуванням на судові витрати. Згідно зі статтями 13,14 Конституції України, земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Суб`єктами права приватної власності на землю відповідно до статті 80 Земельного кодексу України визначено громадян України та юридичних осіб. Проте з урахуванням змісту частини другої статті 81 та інших норм Земельного кодексу України суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства. Зокрема, іноземні громадяни та особи без громадянства відповідно до частини другої статті 81 Земельного кодексу України можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Згідно із частиною 3 статті 81 Земельного кодексу України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини. Відповідно до частини п`ятої статті 22 Земельного кодексу України набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог статті 130 цього Кодексу, а саме: іноземцям, особам без громадянства та юридичним особам заборонено набувати частки у статутному (складеному) капіталі, акції, паї, членство у юридичних особах (крім як у статутному (складеному) капіталі банків), які є власниками земель сільськогосподарського призначення. Разом з тим, за змістом частини четвертої статті 81 Земельного кодексу України, землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Згідно з пунктом «е» ч. 1 ст.ст. 140 Земельного кодексу України, однією з підстав примусового припинення права власності на земельну ділянку є не відчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. У разі невиконання вимоги щодо відчуження земельної ділянки настають наслідки, передбачені ч. ч. 2, 4ст. 145 Земельного кодексу України, а саме, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Пунктом 10 частини 1статті 346 Цивільного кодексу України визначено конфіскацію як одну з підстав припинення права власності. Згідно із статтею 354 Цивільного кодексу України до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. Обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом. Частиною 6 статті 41 Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. З огляду на характер спірних правовідносин, не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності відповідача критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, так і порушення принципу пропорційності, які сформовані у сталій практиці ЄСПЛ. Обраний спосіб захисту порушеного права власності на земельну ділянку, яку відповідач незаконно використовує, є ефективним та належним способом захисту порушених прав держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, як уповноваженого органу на здійснення функцій держави щодо конфіскації у власність держави земельних ділянок сільськогосподарського призначення та ділянок, призначених для ведення особистого селянського господарства, які незаконно використовуються іноземними громадянами, оскільки зазначений спосіб захисту чітко визначений частиною 4 статті 81 Земельного кодексу України. Таким чином, враховуючи, що [PERSON] будучи іноземною громадянкою, упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення не відчужила її, є підстави для її конфіскації у власність держави. Відповідно до ч. 4 ст. 145 ЗК України конфісковані земельні ділянки за рішенням суду підлягають продажу на земельних торгах. Ціна проданих на земельних торгах земельних ділянок, за вирахуванням витрат, пов`язаних з їх продажем, виплачується їх колишньому власнику. Статтею 153 ЗК України передбачено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. У випадках передбачених цим Кодексом та іншими законами України, допускається викуп земельної ділянки. При цьому власникові земельної ділянки відшкодовується її вартість. Щодо правомірності та пропорційності втручання прокурора у право власності відповідача необхідно враховувати наступне. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів». У практиці ЄСПЛ (зокрема рішення у справах «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986 року, «Щокін проти України» від 14.10.2010 року, «Сєрков проти України» від 07.07.2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009 року, «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини (далі Перший протокол), а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Так, звернення прокурора з вказаним позовом є законним, оскільки ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» наділено прокурора правом на звернення до суду за захистом інтересів держави у випадку коли захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження. Оскільки ГУ Держгеокадастру у Донецькій області, яке здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю, самостійно не реалізувало процесуальне право на подання позову про конфіскацію земельної ділянки, то наявні підстави для представництва прокурором інтересів держави в суді, що узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 26.05.2020 року по справі №912/2385/18. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задовольнити «суспільний», «публічний» інтерес, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Звернення прокурора з вказаним позовом до суду беззаперечно переслідує «суспільний», «публічний» інтерес, оскільки реагування прокурора у даному випадку спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання законності використання іноземним громадянином земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яке відбувається з порушенням вимог чинного законодавства. У зв`язку із вищезазначеним, в даному випадку представництво інтересів держави в суді здійснюється прокурором, який виконує субсидіарну роль, щоб ці інтереси не залишились незахищеними. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позову. Щодо заходів забезпечення позову, вжитих згідно з ухвалою суду від 28.08.2024 року, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.7, 8 ст.158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. Враховуючи, що учасниками справи не заявлено вмотивованого клопотання про скасування арешту земельної ділянки та заборони [PERSON] вчиняти певні дії стосовно спірної земельної ділянки, то такі заходи забезпечення позову продовжують діяти відповідно до положень ст.158 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, як позов задоволено у повному обсязі, тому в силу ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 3028 гривень 00 копійок та судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 1514 гривень 00 копійок, а всього 4542 гривні 00 копійок.

Outcome: approved