Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-08 00:00:00

01 липня 2024 року з Комунарського районного суду м. Запоріжжя до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, за підсудністю, надійшла цивільна справа №333/4302/24 (провадження 2/336/2602/24), за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України, в інтересах якого діє адвокат Капля Юлія Сергіївна, до [PERSON] , про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 20 серпня 2021 року о 20 год. 29 хв. по вул. Чумаченка, буд. 18 у м. Запоріжжі водій [PERSON] керуючи транспортним засобом марки «IFA» державний номерний знак [NUMBER] під час паркування автомобіля не вжив заходів щодо недопущення його самовільного руху, не поставив на стоянкове гальмо, внаслідок чого автомобіль здійснив самовільний рух і скоїв наїзд на припаркований транспортний засіб «Mercedes-Benz Gle 250», державний номерний знак [NUMBER] , що належав [PERSON] . Своїми діями [PERSON] спричинив ДТП. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, таким чином [PERSON] порушив вимоги п. 15.12 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП. Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 жовтня 2021 року по справі № 333/5975/21 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. На дату скоєння вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У зв`язку з чим МТСБУ прийняло рішення здійснити регламентну виплату на користь потерпілої особи в сумі 56331,31 грн. Регламентна виплата була здійснена МТСБУ на підставі заяви про виплату страхового відшкодування від 16 вересня 2021 року, яка надійшла від потерпілого [PERSON] . Згідно зі Звітом автотоварознавчого дослідження вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Mercedes-Benz Gle 250», державний номерний знак [NUMBER] склала 56331,31 грн. На підставі Наказу про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих МТСБУ здійснило регламентну виплату потерпілому в розмірі 56331,31 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1107418 від 25.11.2021 року. Крім того, позивачем були понесені додаткові витрати на визначення розміру шкоди в розмірі 1900,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1107124 від 23.11.2021 року. Загальний розмір фактично понесених витрат МТСБУ склав 58231,31 грн. З вищенаведеного слідує, що в розумінні п.п. 38.2.1 п.38.2 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 11, 1166, 1187, 1191 ЦК України у відповідача виникло зобов`язання перед МТСБУ відшкодувати завдані збитки в порядку регресу в розмірі фактично понесених позивачем витрат. З метою досудового врегулювання спору, відповідачеві було направлено претензію про відшкодування збитків в порядку регресу, однак ніяких дій зі сторони відповідача щодо погашення заборгованості в добровільному порядку проведено не було. Таким чином, позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів у спосіб, який передбачений нормами ЦК України (п. 8 ч. 2 ст. 16). Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 липня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Роз`яснено відповідачу право на подання відзиву на позовну заяву, також роз`яснено сторонам право на подання відповіді на відзив та заперечення. Відповідач відзиву на позовну заяву не подавав. Представник позивача в судове засідання не з`явився, просив справу розглянути без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судові засідання 26 липня 2024 року о 14-15 год. та 09 вересня 2024 року о 12-45 год. не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений шляхом направлення кореспонденції за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно зі ст. 128 ЦПК України відповідач вважається повідомленим належним чином; клопотань про перенесення розгляду справи чи розгляд справи за його відсутності не надходило. Відзиву на позовну заяву від відповідача не надходило. Відповідно до положень ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Умови проведення заочного розгляду справи визначені ст. 280 ЦПК України, де передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В даному випадку наявна вся сукупність умов для проведення заочного розгляду справи, а тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 12 ЦПК України та частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 2 статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 20 серпня 2021 року, о 20-29 годині, по [ADDRESS] , [PERSON] , керуючи транспортним засобом «IFA», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під час паркування автомобіля, не вжив заходів щодо недопущення його самовільного руху, не поставив на стоянкове гальмо, унаслідок чого автомобіль здійснив самовільний рух і скоїв наїзд на транспортний засіб «MERCEDES-BENZ GLE 250», державний реєстраційний номер [NUMBER] , що стояв, належність [PERSON] . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, завдано матеріальних збитків, травмованих немає. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу MERCEDES-BENZ GLE 250», державний реєстраційний номер [NUMBER] було завдано механічних пошкоджень, а власнику вказаного автомобіля - матеріального збитку. Відповідно до постанови Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 жовтня 2021 року по справі № 333/5975/21 (провадження № 3/333/2336/21), вказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача. Суд дійшов висновку, що вина [PERSON] підтверджена дослідженими судом доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ №188808 від 20.08.2021 року; схемою місця ДТП; письмовими поясненнями [PERSON] , [PERSON] ; фотознімками з місця дорожньо-транспортної пригоди. Суддя дійшов до висновку, що в діях [PERSON] є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП порушення учасником дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів. [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення за ст.124 КУпАП у виді штрафу в дохід держави у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень. На дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно зі ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 ст. 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Власник пошкодженого транспортного засобу «MERCEDES-BENZ GLE 250», державний реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] - 21.08.2021 року повідомив, Моторне (транспортне) страхове бюро України про дорожньо-транспортну пригоду та в подальшому, 16.09.2021 року звернувся до МТСБУ із заявою про відшкодування шкоди. Відповідно до звіту№ 910 про оцінку автомобіля «MERCEDES-BENZ GLE 250», державний реєстраційний номер [NUMBER] вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу склала 64795,83 грн. На підставі Наказу про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих МТСБУ здійснило регламентну виплату потерпілому в розмірі 56331,31 грн., що підтверджується наказом та платіжним дорученням №1107418 від 25.11.2021 року. Крім того, позивачем були понесені додаткові витрати на визначення розміру шкоди в розмірі 1900,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1107124 від 23.11.2021 року. Загальний розмір фактично понесених витрат МТСБУ склав 58231,31 грн. Відповідно до преамбули Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV, цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Відповідно до п. 21.1 ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. При використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу (п. 21.3 статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). На виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» цивільно-правова відповідальність відповідача на момент настання дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована. Відповідно до п. 39.1. ст. 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України (надалі - МТСБУ, Позивач) є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до п. 39.2.1 ст. 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Основними завданнями МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом. Відповідно до підп. а) п. 41.1. ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Згідно зі ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до п. 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Власник пошкодженого транспортного засобу «MERCEDES-BENZ GLE 250», державний реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] - 21.08.2021 року повідомив, Моторне (транспортне) страхове бюро України про дорожньо-транспортну пригоду та в подальшому, 16.09.2021 року звернувся до МТСБУ із заявою про відшкодування шкоди. Позивач визначив розмір заподіяної шкоди та здійснив регламентну виплату потерпілій особі. Відповідно до звіту про оцінку автомобіля «MERCEDES-BENZ GLE 250», державний реєстраційний номер [NUMBER] вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу склала 64795,83 грн. В протоколі № 545 огляду транспортного засобу описано характер пошкоджень транспортного засобу та узгоджується з фотоматеріалами. Визначена вартість робіт, що підтверджується відповідними розрахунками. Відповідно до довідки № 1 від 22.11.2021 року розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих становить 56331,31 грн. Відповідно до наказу № 3.1/9027 від 24.11.2021 року, по справі № 78616, МТСБУ відповідно до ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» приймаючи до уваги довідку № 1 від 22.11.2021 року про розмір відшкодування шкоди та документи надані по справі МТСБУ наказало Департаменту фінансів сплатити на рахунок [PERSON] 56331,31 грн. за шкоду заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до платіжного доручення №1107418 від 25.11.2021 року грошові кошти в розмірі 56331,31 грн. перераховані на рахунок [PERSON] , призначення платежу виплата по справі № 78616, згідно наказу № 3.1/9027 від 24.11.2021р., т.з. [NUMBER] . Крім того, позивачем були понесені додаткові витрати на визначення розміру шкоди в розмірі 1900,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1107124 від 23.11.2021 року. Статтею 11 Цивільного кодексу України (надалі- ЦК України) встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) шкоди. Транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки. На підставі ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом,. механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до підпункт 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV, МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідачу було направлено претензію про відшкодування збитків в порядку регресу, однак ніяких дій зі сторони відповідача щодо погашення заборгованості в добровільному порядку проведено не було. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, то відповідач, як особа, що винна у настанні дорожньо-транспортної пригоди зобов`язана відшкодувати в порядку регресу позивачу завдану шкоду. Відповідно до положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Суд встановив, що особою, відповідальною за завдані потерпілому матеріальні збитки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди є відповідач, що підтверджено дослідженими доказами. Моторним (транспортним) страховим бюро України було виплачено на підставі наказу про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, регламентну виплату потерпілому в розмірі 56331,31 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1107418 від 25.11.2021 року. Позивачем були понесені додаткові витрати на визначення розміру шкоди в розмірі 1900,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1107124 від 23.11.2021 року. З урахуванням норм чинного законодавства з відповідача на користь позивача підлягає стягненню шкода у розмірі виплаченого відшкодування в розмірі 58231,31 грн. Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з частиною 1 статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до положень статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до цього Закону потерпілим - юридичним особам страховик, а у випадках, передбачених цим Законом, - МТСБУ відшкодовує виключно шкоду, заподіяну майну. Згідно з підпунктом 38.2.1. пункту 38.2. статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Отже, законом встановлено порядок стягнення коштів, виплачених МТСБУ на відшкодування шкоди особі потерпілій у ДТП, саме в порядку регресу, якщо така шкода спричинена власником транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Як роз`яснено у пунктах 26, 27 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», до страховика (МТСБУ), який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил статті 993 ЦК України. При вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК України), а також статтею 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК України і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Розмір страхового відшкодування визначається за правилами, встановленими у договорі страхування. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов`язанні, то з урахуванням положення статті 515 ЦК України суброгація застосовується лише до майнового страхування. Розглядаючи спір по суті, суд враховує наведені положення законів та роз`яснення пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та дійшов до висновку про застосування до спірних правовідносин регресу як порядку відшкодування шкоди. Строк позовної давності за вимогами МТСБУ не сплив. При суброгації строк позовної давності обчислюється з моменту ДТП, а при регресі - з моменту здійснення відповідної виплати страхового відшкодування. Моторним (транспортним) страховим бюро України було виплачено [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 56331,31 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1107418 від 25.11.2021 року. Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоди (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою, за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Таким чином, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України). Отже, первісне (основне) деліктне зобов`язання та зобов`язання, що виникло з регресної вимоги, не можуть виникати та існувати одночасно. Викладене узгоджується з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 05 квітня 2017 у справі № 6-2806цс16, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі № 199/1848/16 (провадження № 61-13031св18), у постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі за № 200/13392/13-ц (провадження №61-41615св18) та інших, які згідно зі ст. 263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Оскільки страхове відшкодування потерпілій у ДТП особі виплачено МТСБУ 25 листопада 2021 року, перебіг строку позовної давності необхідно обчислювати саме з цієї дати. Враховуючи, що до суду з цим позовом МТСБУ звернулося 07 травня 2024 року, цей строк позивачем не пропущено. Судом встановлено, що відповідач, [PERSON] керував транспортним засобом, який спричинив ДТП, та не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, що підтверджене дослідженими доказами. Відповідач, не відшкодував заподіяну ним шкоду, яку в подальшому відшкодував потерпілому позивач, тому позивач отримав право вимоги до відповідача в межах фактичних затрат. Враховуючи те, що внаслідок компенсації МТСБУ шкоди потерпілій стороні у ДТП, [PERSON] , позивач набув право вимоги саме у порядку регресу, а тому суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача суми такої компенсації. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачену останнім суму страхового відшкодування в розмірі 58231,31 грн. Щодо судових витрат Позивачем сплачено судовий збір в розмірі 3028,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 981077 від 26 квітня 2024 року. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до п.2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат. Судові витрати, згідно зі ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до задоволення позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено, то суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 3028,00 грн.

Outcome: approved