Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-09 00:00:00

Описова частина. Короткий зміст позовних вимог. Позивач звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, в якій просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором на загальну суму 1 368,04 дол. США в еквіваленті (за курсом 28,19 грн відповідно до службового розпорядження НБУ від 29 січня 2021 року) 38 565,05 грн., а також судові витрати, посилаючись на те, що між АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі за текстом - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») і [PERSON] укладено кредитний договір № ODH0AE00001608 від 27 вересня 2006 року, відповідно до умов якого позивач зобов`язався надати [PERSON] кредит у розмірі 28 998,00 дол. США на термін до 28 вересня 2011 року, включно. Також, зобов`язання за вказаним договором були забезпечені договором поруки, поручителями по якому виступили відповідачі: [PERSON] , [PERSON] , які зобов`язалися відповідати по зобов`язанням [PERSON] , які виникли з умов зазначеного вище кредитного договору. Позивач свої зобов`язання за вказаним договором виконав повністю та надав [PERSON] обумовлену суму кредиту, а [PERSON] належним чином свої зобов`язання не виконував, внаслідок чого рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2012 року було звернено стягнення на предмет застави. Позивач послався на те, що з відповідачів в рахунок погашення заборгованості на підставі рішення суду від 21 вересня 2012 року було звернено стягнення по кредитному договору за період з 27 вересня 2006 року по 13 липня 2012 року. Але, за період після подання позовної заяви до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2012 року, а саме з 20 липня 2012 року по 29 січня 2021 року, перед банком знову виникла заборгованість у розмірі 1368,04 дол. США. З цих підстав позивач вирішив звернутися до суду стосовно стягнення відсотків та пені за кредитним договором. Короткий зміст відзиву на позов. До суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Афанасьєва А.О. надійшов відзив на позов, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову, пославшись на те,\~що сума заборгованості по процентам нічим не підтверджується, відсутні письмові докази про наявність заборгованості та її розміру; не вказано, яка сума коштів зарахована в рахунок реалізованого майна за рішенням суду від 19 липня 2012 року; позивачем не надано розрахунок із зазначення розміру залишу заборгованості на момент подачі позову до суду у травні 2021 року. На думку представника відповідачки, законом не передбачено стягнення процентів річних та суми інфляції у разі, якщо не заявляється вимога про стягнення основної суми боргу. Також, представник відповідачки вважає, що по вимогам, які заявляє кредитор, сплинули строки позовної давності, що являється окремою підставою для відмови у задоволенні позову. Позиція учасників справи. Представниця позивача, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового засідання, у судове засідання не з`явилась, але до суду від неї надійшла заява, в якій просила суд про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. (т. 2 а. с. 8). Відповідачка [PERSON] та її представник, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового засідання, у судове засідання не з`явились, але до суду від представника позивачки надійшла заява, в якій просив суд про розгляд справи за його відсутності та за відсутності відповідачки [PERSON] , позовні вимоги не визнав в повному обсязі, просив у задоволені позову відмовити (т. 1 а. с. 220). Відповідачі [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання неодноразово повідомлялись належним чином. Так, судом, відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України, надсилалися судові повістки про виклик до суду за адресою місця проживання відповідачів, зареєстрованих у встановленому законом порядку, однак згідно з поштовими конвертами з судовими повістками, що повернулися до суду з довідками відділення «Укрпошти» з позначками «адресат відсутній за вказаною адресою», що свідчить про неможливість вручення відповідачам [PERSON] , [PERSON] судових повісток та відповідно до пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України, в такому випадку вважається, що судові виклики вручені відповідачам належним чином. Мотивувальна частина. Позиція суду. Розглянувши позовну заяву, дослідивши та оцінивши надані сторонами письмові докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню і такий висновок суду ґрунтується на наступному. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 27 вересня 2006 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» і [PERSON] укладено кредитний договір № ODH0AE00001608 (далі за текстом кредитний договір) зі сплатою процентів за користування кредитом 10,56% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення - 28 вересня 2011 року, включно (т. 1 а. с. 14-16). 29 вересня 2006 року з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] , [PERSON] укладені договори поруки № 1608/Р, 1608/Р2, за умовами яких останні поручилися за виконання зобов`язань [PERSON] перед банком (т. 1 а. с. 18, 19). У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2012 року у справі № 2/0417/5851/2012 позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про звернення стягнення на предмет застави задоволено частково, а саме звернуто стягнення на рухоме майно за договором застави для задоволення грошових вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за кредитним договором № ODH0AE00001608 в розмірі 391401,86 грн, та вирішено питання про розподіл судових витрат. Рішення суду набрало законної сили та виконано (т. 1 а. с. 5). Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права. Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд зазначає,\~що відповідно\~до вимог\~частини 1\~статті 44\~ЦПК України\~учасники судового\~процесу повинні\~добросовісно користуватися\~процесуальними правами,\~зловживання процесуальними\~правами не\~допускається. Судом вжито всіх можливих заходів для повідомлення відповідачів\~про розгляд\~справи,\~забезпечено всі\~процесуальні права\~у спосіб,\~передбачений ЦПК\~України. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до норм частини 2 статті 247 ЦПК України. Згідно з частиною 1 статті 15, частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У статтях 12, 81 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів), відповідно до вимог частини 1-3 статті 89 ЦПК України. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, на підставі частини 4 статті 82 ЦПК України. Відповідно до\~частин 1,\~2статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог. Висновки суду за результатами розгляду справи. Подання позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у липні 2012 року про звернення стягнення на рухоме майно, незалежно від способу стягнення, змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору № ODH0AE00001608 від 27 вересня 2006 року. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, ухвалене від 21 вересня 2012 року у цивільній справі № 2/0417/5851/2012 про звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав (не виконав, чи виконав не в повному обсязі), не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні, оскільки строк дії договору змінився. У такому випадку кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Судом встановлено, що кредитор АТ КБ «ПРИВАТБАНК» скористався своїм правом на пред`явлення вимоги до позичальника і поручителів про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором, а також отримав судовий захист своїх прав, що підтверджується рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2012 року у справі № 2/0417/5851/2012 (т. 1 а. с. 5). Враховуючи, що позивач пред`явив вимоги до позичальника і поручителів про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором, звернувшись до суду, та отримав судовий захист своїх прав на підставі вказаного рішення суду, суд дійшов висновку, що положення абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики та нарахування процентів поза межами строку дії договору. Строк дії кредитного договору до 28 вересня 2011 року (т. 1 а. с. 14). Аналогічна правова позиція відображена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), у постанові ВС від 17 жовтня 2018 року у справі № 205/8476/14-ц (провадження № 61-4184св18). За наявності судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, відсутня підстава для нарахування процентів за кредитним договором, оскільки строк дії договору змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні, а права та інтереси кредитодавця в цих правовідносинах забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічна правова позиція викладена Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, нарахування передбачених договором процентів після спливу такого строку є безпідставним. Враховуючи викладене вище, суд дійшов до висновку, що з ухваленням судового рішення у справі № 2/0417/5851/2012, яким частково задоволено вимоги кредитора, припинені правовідносини між сторонами за кредитним договором, зокрема зобов`язань щодо повернення кредитних коштів у повному обсязі та сплати нарахованих процентів, невиконання яких тягне відповідальність, встановлену статтею 625 ЦК України. Позовні вимоги про стягнення коштів за тілом кредиту в даному позові АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не заявляв. Первісний кредитор АТ КБ «ПРИВАТБАНК» змінив строк виконання основного зобов`язання, пред`явивши до позичальника і поручителя вимогу про стягнення кредитної заборгованості у 2012 році, за раніше винесеним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2012 року. Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частин 3, 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. І лише, якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. В даному випадку, суд не надає оцінки пропуску строку позовної давності, з огляду на безпідставність заявлених позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» по суті спору та відмову в задоволенні позову саме за таких обставин. Розподіл судових витрат між сторонами. Враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, витрати позивачів по сплаті судового збору не підлягають відшкодуванню. На підставі статей 6, 207, 625, 1048, 1049, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed