Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-22 00:00:00

19 серпня 2024 року позивачка звернулась до Орджонікідзевського районного суду м.Харкова з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття. На обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 04.08.2016 між нею та [PERSON] зареєстрований шлюб. У шлюбі у них народилась дитина [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом з нею. 25.05.2024 на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова, шлюб між ними розірвано. Зазначає, що дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий рівень вона самостійно не може забезпечити. Відповідач офіційно працевлаштований, має постійний дохід, має нерухоме майно, транспортний засіб, здоровий, інших осіб на утриманні не має. Посилаючись на вказані обставини, позивачка звернулася до суду з відповідним позовом. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 серпня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась, через канцелярію суду 23.09.2024 подала заяву, в якій просить розгляд справи проводити у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином та своєчасно. Через канцелярію суду 23.09.2024 подав заяву, в якій просить розгляд справи проводити у його відсутність. Зазначає, що з позовними вимогами ознайомлений; позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує щодо стягнення з нього на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.08.2024 і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, заяви сторін, письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у\~разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 04.08.2016, який рішенням Орджонікідзевського районного суду від 24.04.2024 розірвано (а.с. 13). Від шлюбних стосунків сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 29.12.2016, видане Харківській міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 1769) (а.с. 12). В свідоцтві про народження [PERSON] , [INFO] , батьками записані: [PERSON] та [PERSON] . Дитина проживає з позивачкою [PERSON] . Домовленості між сторонами щодо способу утримання дитини не досягнуто. Відповідно до положень ст.\~ст. 1-3 Конвенції ООН "Про права дитини"\~в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При цьому\~Сімейний кодекс України\~виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга\~статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема\~статтею 180 СК України\~на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. У статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 141 СК України батьки мають рівні права і обов`язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. Згідно зі ст. ст. 7, 155 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до вимог\~ст.180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.\~ Статтею 181 СК України\~визначено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст. 183 Сімейного Кодексу України частина заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. В даному випадку, із позовом про стягнення аліментів звернулась позивачка, саме з нею проживає неповнолітня дитина, а тому вона має право обирати спосіб стягнення аліментів. Позивачка визначила необхідність стягнення аліментів саме у частці від доходу відповідача. Зі змісту та аналізу зазначених статей слідує, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Розмір аліментів у разі спору у всіх випадках встановлюється судом, при цьому статтею 182 СК України передбачений перелік найбільш вагомих обставин, які мають братися до уваги при визначенні розміру аліментів на дитину. А саме, зокрема - матеріальне становище дитини та загальний матеріальний стан того з батьків, з якого будуть стягуватися аліменти, свідченням чого є величина витрат на утримання себе та членів своєї родини. Суд звертає увагу сторін, що відповідно до ст. 179 СК аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Отже, суд, виходячи з закріплених ч. 9\~ст.7 Сімейного кодексу України\~принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, а відсутність також доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов`язку утримувати дитину, прийшов до висновку про існування обов`язку у відповідача матеріально утримувати свою дитину. Згідно із ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України). Основним завданням (обов`язком) суду у даній категорії справ є забезпечення і охорона прав дитини. Враховуючи надані позивачем докази, а також визнання позовних вимог відповідачем, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, які підлягають задоволенню в повному обсязі. При цьому, відповідно до вимог\~ст.192 СК України\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до вимог ч.1\~ст.191 СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позовна заява подана до суду 19.08.2024. Згідно з ч.1 статті 430\~Цивільного процесуального\~кодексу України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п. з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів. Таким чином, відповідно ст. 141 ЦПК України, п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» суд покладає на відповідача судові витрати зі сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved