Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-23 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Гребенюк С.М. звернувся до суду з позовом про визнання права на земельну частку (пай), в обґрунтування якого зазначив наступне. Відповідно до відповіді на адвокатський запит від 24.01.2024 відділ № 3 Управління надання адміністративних послуг ГУД у Черкаській області повідомляє про те, що згідно запису № 296 в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) із земель колективної власності КСПП ім. Кірова с. Колодисте, Уманського району на ім`я позивача [PERSON] , [INFO] було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) із земель колективної власності КСПП ім. Кірова серія ЧР №0129526 згідно розпорядження Уманської районної державної адміністрації від 18.02.1997 № 76. Відповідно до сертифікату середній розмір паю КСПП ім. Кірова с. Колодисте Уманського району складав 3,37 умовних кадастрових гектар. Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку на ім`я позивача не виготовлявся та не видавався. Сертифікат на право на земельну частку (пай) виготовлявся в єдиному екземплярі та не був скасований. Однак вказаний сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ЧР № 0129526 позивачем був втрачений. 30.01.2024 вони звернулися з адвокатським запитом до Уманської районної державної адміністрації з проханням надати дублікат сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧК № 0129526, виданого на ім`я [PERSON] 19.05.1997 року із земель колективної власності КСПП ім. Кірова згідно розпорядження від Уманської районної адміністрації від 18.02.1997 року № 76, номер запису в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) № 296, взамін втраченого. 02.02.2024 за № 01-01-33/567 Уманська районна державна адміністрація у відповіді на адвокатський запит повідомила, щодо неможливості видачі дубліката сертифікату ЧК № 0129526. Крім того, райдержадміністрація повідомила про те, що державного акту на право власності на земельну ділянку на ім`я [PERSON] не виявлено. У зв`язку із зазначеним, позивач позбавлений можливості в позасудовому порядку реалізувати своє право власності, а тому змушений звернутись до суду з цим позовом за для захисту своїх порушених прав та законних інтересів. Просить суд визнати за [PERSON] , рнокпп [NUMBER] , право на земельну частку (пай) розміром 3,37 в умовних кадастрових гектарах із земель колективної власності колишнього КСПП ім. Кірова с. Колодисте, Уманського району Черкаської області, що підтверджується сертифікатом серії ЧР №0129526, виданого згідно розпорядження Уманської районної державної адміністрації від 18.02.1997 № 76 (запис № 296 в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай). Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, на адресу суду надійшла заява від представника позивача адвоката Гребенюка С.А., у якій просить суд розгляд справи проводити у його відсутність та у відсутність його довірителя, позовні вимоги підтримує та просить суд позов задовольнити. Представник відповідача Ладижинської сільської ради в судове засідання не з`явився, на адресу суду надійшла письмова заява представника відповідача [PERSON] , у якій просить суд розглянути справу без його участі, щодо задоволення позовних вимог Ладижинська сільська рада покладається на розсуд суду та просить прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства України. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій просить суд розгляд справи проводити без участі представника Уманської районної державної адміністрації, при розгляді справи покладається на думку суду. Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України судове засідання проведено у відсутності сторін, на підставі наявних у суду матеріалів та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ч.2 ст. 247 ЦПК України. Суд, повно та всесторонньо вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, врахувавши процесуальну позицію сторін, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. За приписами ч. ч. 1 та 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним. Відповідно до пункту 1 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Згідно з пунктом 5 цього Указу, видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Згідно п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно ст.3 цього Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розд. X «Перехідні положення» ЗК України). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). За правилами Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» моментом виникнення права на земельну частку (пай) є момент виникнення відповідного права колективної власності на земельну ділянку та існує незалежно від його посвідчення сертифікатом. Згідно приписів ст.3 ЦК України встановлено неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та іншими законами. Також, відповідно з статті 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Захист прав на отримання земельних часток (паїв) при втраті сертифікату на земельну частку (пай), за аналогією закону здійснюється в порядку ст. 392 ЦК України, яка передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності в разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності - шляхом пред`явлення позову про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до частини 1 статті 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Суд встановив, що у відповідності до повідомлення міськрайонного управління в Уманському районі та м. Умані Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 24.01.2024 № К-20/0-0.365-36/38-24, відповідно до запису № 296 в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) з земель колективної власності КСПП 2м. Кірова с. Колодисте, Уманського району на ім`я позивача [PERSON] 19.05.1997 року було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) із земель колективної власності КСПП ім. Кірова серія ЧР № 0129526 згідно розпорядження від Уманської районної державної адміністрації від 18.02.1997 року № 76. Відповідно до сертифікату середній розмір паю по КСПП ім. Кірова с. Колодисте, Уманського району складав 3,37 умовних кадастрових гектар. Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку не виготовлявся та не видавався. Відповідно до сертифікату вартість земельної частки (паю) становила п`ятнадцять тисяч дев`ятсот сімдесят дві гривні. Сертифікат на право на земельну частку (пай) виготовлявся в єдиному екземплярі та не був скасований. У зв`язку із втратою оригіналу Сертифікату на право на земельну ділянку (пай) члена КСПП ім. Кірова (с. Колодисте Уманського району Черкаської області), серії ЧК № 0129526 позивач звернувся із відповідною заявою про видачу дублікату такого сертифікату до Уманської районної державної адміністрації. Згідно відповіді Уманської районної військової адміністрації Уманської районної державної адміністрації від 02.02.2024 № 01-01-33/567, розпорядженням Уманської районної державної адміністрації від 18.02.1997 № 76 затверджено вартість середньої частки і розмір земельної частки в умовних кадастрових гектарах по КСПП ім. Кірова (с. Колодисте Уманського району Черкаської області). Також повідомляють, що в розпорядженнях Уманської районної державної адміністрації даних щодо видачі сертифікату на право на земельну частку (пай) із земель колективної власності КСПП ім. Кірова, і державного акта на право власності на земельну ділянку на ім`я [PERSON] на підставі сертифікату (серія ЧК № 0129526) не виявлено. Видати дублікат вищевказаного сертифікату можливості не має. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Положеннями ст. ст. 80, 81 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, за встановлених під час розгляду справи обставин та з урахуванням зазначених норм цивільного законодавства суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачем вимог та на підставі наданих доказів, які оцінені судом як належні, допустимі, достовірність яких не викликала у суду сумнівів, та сукупність яких є достатньою, прийшов до висновку, що позов [PERSON] є обґрунтованим та підлягає задоволенню з метою поновлення законних прав позивача та його задоволення не призведе до порушення прав та законних інтересів інших осіб. На підставі викладеного та

Outcome: approved