Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-22 00:00:00

01 березня 2016 року позивач Публічне акціонерне товариство Укрсоцбанк (далі - ПАТ Укрсоцбанк) звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором на загальну суму 29868,59 доларів США, що станом на 27 січня 2016 року еквівалентно 742203 грн. 21 коп. та судовий збір в сумі 11131 грн. 05 коп. В позовній заяві зазначав, що 24 травня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку Укрсоцбанк в особі Миколаївської обласної філії, правонаступником якого є ПАТ Укрсоцбанк, і відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 640/160-ААФ03.16-2, згідно з яким останньому було надано на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошових коштів кредит для придбання автомобіля в розмірі 30000 доларів США зі сплатою 13 % річних. 23 жовтня 2008 року позивач направив повідомлення відповідачу про підвищення відсоткової ставки за користування кредитом до 13,5 % річних, яке відповідач отримав 25 жовтня 2008 року. Посилаючись на те, що відповідач не виконав умови договору, та станом на 27 січня 2016 року за ним рахується заборгованість в сумі 29868,59 доларів США, що становить по курсу НБУ станом на 27 січня 2016 року 742203 грн. 21 коп., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 10559,64 доларів США, заборгованості за відсотками в сумі 10007,71 доларів США, пені за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 5546,74 доларів США, пені за несвоєчасне повернення відсотків в сумі 3754,49 доларів США, просив стягнути з нього на свою користь дану заборгованість та понесені судові витрати. 04 липня 2016 року у даній справі ухвалене заочне рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Укрсоцбанк до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволені. Ухвалою суду від 06 грудня 2019 року постановлено замінити публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», його правонаступником акціонерним товариством «Альфа-Банк» по цивільній справі № 477/414/16-ц за позовом публічного акціонерного товариства Укрсоцбанк до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. 26 січня 2022 року відповідач [PERSON] звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 04.07.2016 року за позовом Публічного акціонерного товариства Укрсоцбанк до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою суду від 31 січня 2022 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення прийнято до розгляду та призначено судове засідання. Ухвалою суду від 21 березня 2024 року заяву відповідача [PERSON] про скасування заочного рішення задоволено. Заочне рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 04 липня 2016 року у цивільній справі № 477/414/16-ц скасовано і\~призначено новий судовий розгляд в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 14 травня 2024 року закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду. Сторони в судове засідання викликалися, але не з`явилися. Від представника АТ «СЕНС БАНК» (до зміни назви АТ «АЛЬФА БАНК») надійшла заява про розгляд справи без його участі. Також просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений відповідно до положень статті 128, 130 ЦПК України. Оголошення про виклики [PERSON] в судові засіданні публікувалося на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до вимог статті 12-1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», оскільки судом була встановлена зміна [PERSON] реєстрації місця проживання з [ADDRESS] . Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, дійшов наступного висновку. Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Частиною 3 статті 12 ЦПК України та частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 24 травня 2007 року між банком і відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 640/160-ААФ03.16-2, згідно з яким останній отримав у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 30000 доларів США зі сплатою 13 % річних з кінцевим терміном повернення 23 травня 2012 року. Зазначений кредит надано позичальнику для оплати придбаного автомобіля марки SUBARU, 2007 р.в.. моделі FORESTER 2.0, сірого кольору, згідно з договором купівлі-продажу №24/3 від 24 травня 2007 року, укладеним з ЗАТ Акко-Інвест. Пунктом 1.3 даного Договору в якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченою заставою вимоги позову передбачено укладення з [PERSON] договору застави транспортного засобу, визначеного п.1.2. цього Договору, заставною вартістю 183600,02 грн. Положенням п.2.8 Договору передбачено, що у разі зміни процентних ставок на кредитному ринку України, в тому числі внаслідок прийняття компетентними державними органами України рішень, що прямо або опосередковано впливають на стан кредитного ринку України, а також за рішенням Правління або комітету з управління активами та пасивами АКБ Укрсоцбанк, кредитор має право ініціювати зміну процентної ставки за надання кредиту, визначеної цим Договором. Разом з тим, згідно положення п.2.8.1 цього Договору про намір змінити розмір процентів за користування кредитом, кредитор зобов`язаний повідомити позичальника не пізніше ніж за 7 робочих днів до дати початку їх введення. Так, 23 жовтня 2008 року позивач направив відповідачу [PERSON] повідомлення про підвищення відсоткової ставки за користування кредитом до 13,5 % річних, яке останній отримав 25 жовтня 2008 року. Як вбачається з розрахунку заборгованості останній платіж було здійснено відповідачем [PERSON] в грудні 2008 року, тобто після отримання відповідного повідомлення про підвищення відсоткової ставки, що свідчить про прийняття її розміру. Зі змісту положення п.3.3.7 Договору позичальник зобов`язався своєчасно та в повному обсязі погашати ануїтентні платежі та можливу неустойку в термін, визначений п.1.1.1 цього Договору. Разом з тим, п.4.1 Договору встановлено, що у разі прострочення термінів сплати ануїтентних платежів, визначених п.1.1.1 цього Договору, позичальник зобов`язаний сплатити кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення, що діє у період прострочення, що діє у цей період. Відповідно до п. 7.3 Кредитного договору, цей договір набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання Сторонами прийнятих на себе зобов`язань. Банк повністю виконав взяті на себе зобов`язання, що підтверджується даними виписки по особовому рахунку, а позичальник навпаки, порушив умови договору в частині вчасного повернення кредиту, процентів, в зв`язку з чим станом на 27 січня 2016 року за ним рахується заборгованість в сумі 29868,59 доларів США, що еквівалентно (за курсом НБУ станом на 27 січня 2016 року) 742203 грн. 21 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 10559,64 доларів США; заборгованості за відсотками в сумі 10007,71 доларів США; пені, що нарахована за період з 26 січня 2015 року по 25 вересня 2015 року): за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 5546,74 доларів США, за несвоєчасне повернення відсотків в сумі 3754,49 доларів США. Під час здійснення зазначеного розрахунку заборгованості приймався до уваги курс гривні до долара США 24,8490 грн. за 1 долар США станом на 27 січня 2016 року. За правилами статей 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статі 611 ЦК України). Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 628 ЦК України\~встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі статтею 638 цього ж Кодексу, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої\~статті 12 Цивільного процесуального кодексу\~ цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. За загальними правилами доказування, визначеними\~статтями12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, в поданій до суду заяві про скасування заочного рішення [PERSON] просив суд до позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк», яке в подальшому було змінено на АТ «Альфа-Банк», застосувати наслідки пропуску строку позовної давності, оскільки з моменту настання строку погашення останнього платежу за кредитом, минуло більше ніж три роки. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Згідно зі ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила ( ч.1 ст.261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки, відповідно до кредитного договору, погашення кредиту та сплата нарахованих процентів за користування кредитом визначено щомісячними платежами, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Аналогічного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12. Отже, оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів щомісячно, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. п.7.3 Кредитного договору передбачено, що договір набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань. Суд звертає увагу на те, що таке тлумачення не може розглядатися як установлення строку дії договору, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України. Згідно з цією нормою права строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Відповідно до п.1.1 кредитного договору, кінцевим терміном повернення кредиту зі сплатою процентів є 23.05.2012 р., тому в \~даному випадку підлягають застосовуванню вимоги\~ст.257 ЦК України\~про трирічний строк позовної давності. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] останній платіж за кредитним договором був сплачений у 2008 році, а за умовами кредитного договору кінцевим терміном повернення кредитних коштів є 23.05.2012 р., проте позивач звернувся до суду з позовом лише в лютому 2016 р., тобто більше ніж через три роки з моменту настання строку погашення останнього платежу за кредитом, тому до вимог позивача мають бути застосовані наслідки пропуску строку позовної давності. Відповідно вимог\~ст. 266 ЦК України\~зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини друга та четверта\~статті 267 ЦК України). Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, №22083/93, №22095/93, §51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No.2), №66610/09, §43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). За таких обставин, оскільки позивачем заявлено позов після спливу позовної давності, у відповідності до вимог ч.5 ст.267 ЦПК України не наведено перед судом обґрунтованих доводів про поважність причин пропуску трирічного строку на звернення до суду, а також про наявність обставин зупинення, переривання, чи досягнутої домовленості між сторонами про збільшення строку позовної давності, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову за спливом позовної давності. Відмовляючи у задоволенні позову, у відповідності до ст.141 ЦПК України, у суду відсутні підстави для покладення на відповідача судових витрат. На підставі ст.ст. 4, 5, 12, 13, 89, 141, 197, 259, 263-265, 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

Outcome: dismissed