Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-10 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом в інтересах малолітнього [PERSON] до Луцького відділу Державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про зобов`язання вчинити дії. Свій позов обґрунтовує тим, що [INFO] помер [PERSON] , який є батьком її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Вказує, що згідно довідки про склад спадкоємців, її син є спадкоємцем 1/3 частки у спадщині [PERSON] , однак при зверненні до нотаріуса, їй було повідомлено, що відносно майна покійного наявні обтяження та накладені арешти, через що вона не може оформити спадкові права малолітнього сина. З листа Відділу Державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції встановлено, що на майно накладено арешт на підставі виконавчих проваджень, відкритих щодо [PERSON] , встановити в межах якого виконавчого провадження був накладений арешт не виявилось можливим через його відсутність у системі. У зв`язку з чим, просить скасувати арешт із майна, що належало [PERSON] , який накладений постановою №234710006 від 04 жовтня 2012 року в.о. начальника Першого відділу Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Ліщук О.О. та припинити публічне обтяження нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень запис обтяження № 30022206 від 12.10.2012, № 30022147 від 24.06.2011, № 11327033 від 24.06.2011 Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 квітня 2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі з проведенням підготовчого засідання. 03 червня 2024 року від позивача надійшла зава про зміну предмету позову, просить зняти арешт з майна, що належало [PERSON] , який накладений постановою від 04 жовтня 2012 року в.о. начальника Першого відділу Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Романюк В.Є. (номер запису про обтяження 30022206), арешт нерухомого майна постановою про арешт майна боржника та заборону його відчуження від 23.06.2011 Головного державного виконавця Першого ВДВС Луцького МУЮ О.О.Ліщук (номер запису про обтяження 30022147), арешт нерухомого майна (номер запису про обтяження 11327033), накладений постановою Головного державного виконавця Першого ВДВС Луцького МУЮ О.О.Ліщук про арешт майна боржника та заборону його відчуження 23.06.2011 та припинити публічне обтяження нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень запис обтяження № 30022206 від 12.10.2012, № 30022147 від 24.06.2011, № 11327033 від 24.06.2011 Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 червня 2024 рок залучено до участі в справі в якості співвідповідача [PERSON] . Від представника позивача надійшла заява, в якій він просить справу розглядати за його відсутності , не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суду не повідомила. Представниквідповідача в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце слухання справи був повідомлений судом належним чином. Як визначено у частині першій статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, однак не з`явились в судове засідання, відзиву на позов не подали та враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] помер [INFO] . У відповідності до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12 грудня 2012 року, [PERSON] народився [INFO] та його батьками записані [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 15.03.2024 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься запис про арешт нерухомого майна (номер запису про обтяження 30022206), накладений постановою про арешт майна боржника та заборону його відчуження, виданий 04.10.2012 в.о. начальника першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Романюк В.Є., запис про арешт нерухомого майна (номер запису про обтяження 30022147), накладений постановою про арешт майна боржника та заборону його відчуження, ВП [NUMBER], виданий 23.06.2011 Головним державним виконавцем Першого ВДВС Луцького МУЮ О.О.Ліщук, запис про арешт нерухомого майна (номер запису про обтяження 11327033), накладений постановою про арешт майна боржника та заборону його відчуження, виданий 23.06.2011 Головним державним виконавцем Першого ВДВС Луцького МУЮ О.О.Ліщук. З матеріалів справи вбачається, зокрема з копії листа відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції матеріали вищевказаних виконавчих проваджень знищено на підставі ч.2 розділу ХІ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби. Право власності належить до основоположних прав людини, утілення яких в життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинне мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до ст. 13 міжнародного правового акту повинні бути забезпеченні можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені в ст.41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень встановлених законом. Позов про звільнення майна з-під арешту може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Пунктами 1, 2 постанови № 5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. За ст.321ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст. 1216, 1217ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 5 ст.1268ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1, 3 ст.1296ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Частиною 1 ст.1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Згідно довідки приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Мудрик О.Є. про склад спадкоємців від 08 квітня 2024 року, [PERSON] є спадкоємцем 1/3 частки у спадщині [PERSON] . Підпунктами 4.15. та 4.18. п. 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністра юстиції України за №296/5 від 22.02.2012, передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту. Згідно із ч.2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до ч.ч. 1,2,3ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. Арешт майна має тимчасовий характер і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження Після припинення кримінальної процедури відповідне втручання фактично набуває свавільного характеру, й заінтересована особа розраховує на його припинення. Адже утвердження й забезпечення прав і свобод та надання людині ефективного засобу юридичного захисту від їх порушень з огляду на положення ст. 3 Конституції України, ст. 13 Конвенції є головним обов`язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. Враховуючи ту обставину, що наявність заборони відчуження на спадкове майно позивачу не дає можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, а тому позивач набув право звернення до суду з позовом, як спадкоємець померлого власника арештованого майна. Враховуючи викладене і те, що наявність арешту на майно спадкодавця позивача суттєво обмежує його права, як спадкоємця на оформлення спадкових прав та розпорядження спадковим майном, суд дійшов до висновку про необхідність здійснити захист прав позивача шляхом зняття арешту із нерухомого майна. Підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб.

Outcome: approved