Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-09 00:00:00

17.07.2024 року до Новобузького районного суду Миколаївської області надійшов цивільний позов [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Кіяновська А.В., до [PERSON] , зацікавлена особа Новобузька міська рада Баштанського району Миколаївської області, за яким позивач просить ухвалити судове рішення про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна №855 від 28.12.2000 року, укладений на Вознесенській Універсальній Товарно-Сировинній Біржі - дійсним. В обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначила, що 28.12.2000 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] та вказаний договір купівлі-продажу був зареєстрований на Вознесенській універсальній товарно-сировинній біржі. В подальшому даний договір був записаний в реєстрову книгу за №06 та зареєстрований у Новобузькій філії Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації 12.02.2001 року за № 857. З 28.12.2000 року позивачка, та всі члени їхньої сім`ї постійно проживали у зазначеному будинку. Позивачка систематично сплачує усі комунальні послуги, несе інші витрати по утриманню даного будинку (зроблено ремонт), в належному стані утримував прибудинкову територію. В 2004 році позивачка звернулась до Державного реєстратора нерухомого майна Новобузької міської ради Баштанського району Миколаївської області для внесення відомостей до Реєстру прав власності, однак їй було роз`яснено, що підтвердити право власності стане можливим лише після винесення судового рішення про визнання біржової угоди дійсною. За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.07.2024 року матеріали справи передані до провадження судді Уманській О.В. Ухвалою судді від 23.07.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом, повідомленням сторін та призначений розгляд справи по суті. Позивачка [PERSON] в судове засідання надала заяву, в якій вимоги підтримала і просила їх задовольнити. Також просила справу слухати без її участі, проти заочного порядку розгляду справи не заперечувала. Аналогічну заяву подала і представник позивача [PERSON] про розгляд справи без її участі. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`явилась, була належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду, причину неявки суду не повідомила. Зважаючи на те, що в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі відповідача, судом, зі згоди позивачки, вирішено розгляд справи проводити в заочному порядку, на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст.ст.\~280, 281 ЦПК України. При цьому, оскільки в судове засідання сторони не з`явились, суд відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, проводить слухання справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу. Дослідивши письмові докази, суд приходить такого висновку. Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна за №855 від 28.12.2000 року, зареєстрованого Вознесенською універсальною товарно-сировинною біржею в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за №855 від 28.12.2000 року, [PERSON] , як власник житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] , продала покупцю [PERSON] , належний [PERSON] житловий будинок і сторони підписали зазначений договір (а.5). В силу ст. 227 ЦК України\~в редакції Закону 1963 року (що діяла на момент укладення сторонами договору) договір купівлі-продажу будинку (квартири) повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 47 ЦК України\~в редакції Закону 1963 року, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. Договір купівлі-продажу нерухомого майна за № 855 від 28.12.2000 року, про визнання якого дійсним заявлено позивачкою [PERSON] , не був нотаріально посвідчений, але відповідно до чинного законодавства, на момент укладення угоди він підлягав обов`язковому нотаріальному посвідченню. Про те, що вказаний договір потребує нотаріального посвідчення або визнання його дійсним, як видно з доводів позивачки, їй стало відомо лише у 2024 році від державного реєстратора. Укладений між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] договір купівлі-продажу нерухомого майна не містить в собі протизаконних умов. В угоді зазначено предмет продажу, його характеристика, порядок передачі предмета продажу у власність покупця, визначена ціна продажу. Сторонами за договором було досягнуто згоди з істотних умов угоди, яка повністю була виконана, як покупцем (сплатив продавцю обумовлену між ними суму грошових коштів у розмірі 600 грн., вселилась разом зі своєю родиною в житловий будинок і користувався ним з 28.12.2000 року), так і продавцем (отримала обумовлену суму грошових коштів та передала житловий будинок покупцю у власність). [PERSON] на виконання п.8 біржової угоди, 12.02.2001 року зареєстрував своє право власності в Новобузькій філії Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації, що підтверджується відповідним реєстраційним посвідченням (а.с.6). Судом встановлено, що будь-які перешкоди для нотаріального посвідчення договору на час його укладення були відсутні, однак договір не був посвідчений нотаріально, в зв`язку із неправильним тлумаченням на той час ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», згідно якого угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, що не виключало дотримання при його укладенні вимог ст. 227 ЦК УРСР 1963 р. Відповідно до п. 4\~ Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16.01.2003 року, який діє з 01 січня 2004\~року, Цивільний кодекс України\~застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього\~Кодексу\~застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Згідно ст. 16 ЦК України 2003 р. кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Доводи позивачки, свідчать про досягнення між сторонами за угодою всіх істотних умов, що притаманні для договору купівлі-продажу, та його виконання сторонами, спрямоване на реальне настання юридичних наслідків для сторін за відповідною угодою. Відтак, зазначені обставини свідчать про наявність підстав, згідно до вимог ч.2 ст.47 ЦК України, в редакції Закону 1963 року, для визнання такої угоди дійсною. Таким чином, суд приходе до переконання, що позовні вимоги [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна є такими, що ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню.

Outcome: approved