Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 24 вересня 2021 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований Новокодацьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), актовий запис №185. Від шлюбу у них народилась дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 25.03.2022 року. Стосунки між подружжям розладились через різні погляди на сімейне життя та життєві цінності. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, подружні відносини та виховання дитини. Сімейне життя різко погіршилось після народження дитини. В рамках їхньої сім`ї стала неможливою побудова сімейних відносин на почуттях взаємоповаги та підтримки у складних життєвих ситуаціях, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. З 2022 року сім`я припинила своє існування, а шлюб фактично розпався та має лише формальний характер. Спір з приводу майна відсутній. Спір між батьками стосовно місця проживання дитини відсутній. Дитина після розірвання шлюбу буде проживати з позивачем. На підставі викладеного просила шлюб між ними розірвати та відновити дівоче прізвище [PERSON] . Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 серпня 2024 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24 вересня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що Новокодацьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) зроблено відповідний актовий запис №185 від 24 вересня 2021 року та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] . Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 25 березня 2022 року, виданим Новокодацьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), актовий запис №89. Згідно зі\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.2\~ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно з ч.2\~ст.114 СК України\~у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч.3\~ст.115 Сімейного кодексу України\~- документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом встановлено, що фактично шлюбні відносини між сторонами припинені. За цей час сторони не дійшли згоди щодо примирення. Спору про поділ майна та визначення місця проживання дитини між сторонами немає. Як вбачається з наведених сторонами обставин, сторони не мають наміру відновити сімейні стосунки, у зв`язку із чим суд вважає, що подальше сімейне життя та збереження сім`ї неможливі, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Водночас, щодо зміни позивачу прізвища на дівоче суд зазначає, що відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , дошлюбне прізвище позивача « [PERSON] ». При цьому, у заяві позивач просить суд змінити прізвище на дівоче « [PERSON] ». Враховуючи вимоги ст. 113 СК України, суд має можливість лише відновити дошлюбне прізвище позивача « [PERSON] » і не має законних підстав після розірвання шлюбу присвоїти їй дівоче прізвище « [PERSON] », у зв`язку з чим вимоги в частині повернення дівочого прізвища задоволенню не підлягають. Крім того, суд роз`яснює, що позивач не позбавлена можливості повернути собі як дошлюбне, так і дівоче прізвище в органах державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно з ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З урахуванням задоволення позовних вимог позивача та визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову до суду, а саме в сумі 484,48 гривень, інша частка у розмірі 50 відсотків сплаченого судового збору, підлягає поверненню позивачеві з державного бюджету.

Outcome: approved