Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-12 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача. [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] з вимогами: змінити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на її користь на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 30 % мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та стягувати у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. На обґрунтування позовних вимог зазначила, що рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 28.12.2015 стягнуто з [PERSON] на її користь на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Дочка проживає з нею та знаходиться на повному її утриманні. Її доходи не дозволяють їй належним чином забезпечити потреби дочки, дитини зростає і витрати на неї збільшуються, виховує дитину одна, піклується про неї, докладає максимальних зусиль для того, щоб в дочки було все необхідне, на даний час із-за війни втратила роботу, офіційно не працює та її заробітки носять мінливий характер, яких не вистачає на належне утримання дитини. Відповідач є військовослужбовцем та його заробіток становить значну суму, при цьому стягнення на дитину продовжує залишатися на рівні 2015 року. Відповідач має заборгованість по аліментам. Оскільки відповідач є працездатною, здоровою людиною, вважає що повинен сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки всіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зазначене стало підставою для звернення до суду із даним позовом. Аргументи учасників справи. Відповідач відзиву на позовну заяву не подав. Відповідно до частини 8 статті 178 Цивільного процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Рух справи. Ухвалою Ленінського районного суду міста Полтави від 12.07.2024 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін. Участь у справі сторін та інших учасників справи. 05.08.2024 сторони на судовий розгляд не з`явилися, у зв`язку з чим судовий розгляд відкладено до 10:30 год. 13.09.2024. 13.09.2024 сторони повторно на судовий розгляд не з`явилися. Позивач надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить розглядати справу за її відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судових повісток за його зареєстрованим місцем проживання, проте, поштова кореспонденція повернулася без вручення з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". Довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Відповідно до пункту 3 частини сьомої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Зазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у постанові від 10.05.2023 по справі № 755/17944/18 (провадження № 61-185св23) та Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постановах: від 09 серпня 2019 року у справі № 906/142/18 (провадження № 12-109гс19); від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17 (провадження № 14-507цс18). Відповідно до частини 3 статті 131 Цивільного процесуального кодексу України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин. Таким чином, суд вважає, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином відповідно до положень пункту 4 частини 8 статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до частини 4 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі викладеного, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 280 Цивільного процесуального кодексу України. У зв`язку з неявкою у судове засідання усіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, судом не здійснювалося. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , - копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] . (а. с. 5) 20.10.2021 рішенням Ленінського районного суду м. Полтави шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. (а. с. 8) Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 15.12.2015 стягнуто з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер - не відомо, на користь [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер - [NUMBER] , аліменти в розмірі 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , починаючи з 01 грудня 2015 року до досягнення дитиною повноліття. На підставі вказаного рішення видано виконавчий лист. (а. с. 4) Розрахунком заборгованості зі сплати аліментів підтверджується, що на виконанні у відділу перебуває виконавче провадження № 62626916 з примусового виконання виконавчого листа № 553/4233/15-ц від 28.12.2015, виданого Ленінським районним судом м. Полтави про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дочки, заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів, станом на 01.11.2023, становить 18 437,50 грн. (а. с. 9). [PERSON] з 01.09.2020 працює в ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" та з 05.03.2023 увільнений від виконання виробничих обов`язків на період проходження військової служби під час мобілізації, в особливий період період до ЗСУ, перебуває на військові службі в військовій частині [NUMBER] з 07.03.2023. (а. с. 11, 14) Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 зазначеної статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє їх від обов`язків щодо дитини. За змістом положень ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Отже, можна зробити висновок, що обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій статті 155 СК України. Крім того, відповідно до Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Такий припис доводить факт підвищеного захисту прав дитини. Згідно з частиною 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі, рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі, на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України. Частиною 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). З аналізу вищевказаних правових положень, які регламентують спірні правовідносини, вбачається, що саме стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів (в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі). При цьому, закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю, а тому платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, однак може звернутися до суду з позовом про зменшення їх розміру. Отже, звернення до суду позивачем з позовом про зміну способу стягнення аліментів є її правом і не залежить від зміни матеріального становища відповідача. Відповідно до статті 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, части 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умова для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Під час судового розгляду відповідачем жодним чином не спростовано, що присуджений за рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 15.12.2015 розмір аліментів - 30 % мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку залишається достатнім для гармонійного розвитку неповнолітньої дитини на теперішній час з огляду на збільшення вартості проживання, харчування та одягу для дитини, на які посилається у своєму позові [PERSON] . Також відповідачем не надано суду будь-яких доказів на підтвердження свого матеріального становища, які б свідчили про те, що зміна способу стягнення аліментів фактично призведе до збільшення їх розміру, доказів, що визначений судом розмір аліментів у частці від його доходу є для нього непосильним тягарем з огляду на існування обставин, визначених у статті 182 СК України, а також доказів, що його дохід є мінливим, що свідчило б про недоцільність зміни способу стягнення аліментів та призвело б до порушень інтересів дитини. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дітям відповідного розміру утримання має доводитися сторонами відповідно до правил ст. ст. 12, 81 ЦПК України в контексті обов`язку батьків по утриманню дітей, поєднаного з презумпцією можливості батьків його забезпечувати, що витікає із свідомого рішення батьків народити дітей, яке нерозривно пов`язано з існуючою спроможністю батьків належним чином їх утримувати. Позивач, як одержувач, довела свої вимоги про наявність підстав для зміни розміру аліментів, зокрема тому, що змінився вік дитини, а відповідно зросли витрати на її утримання, на забезпечення освіти, та гармонійного розвитку. Суд при розгляді вимог позивачки про зміну розміру аліментів враховує те, що після ухвалення попереднього рішення суду про стягнення аліментів змінився визначений положеннями СК України мінімальний розмір аліментів, відтак, попередньо визначений судом розмір аліментів цим вимогам, вочевидь, не відповідає, а тому з вказаних підстав аліменти підлягають зміні. Отже, враховуючи викладені обставини, суд вважає необхідним змінити розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що на думку суду є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Як роз`яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Згідно зі статтею 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь держави належить стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 211 грн 20 коп.

Outcome: approved