Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-16 00:00:00

30.05.2024 представник позивача звернулась до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії. В прохальній частині позову представник просить суд: - стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача суми заборгованості за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 17486,08 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 3028,00 грн. І. Стислий виклад позиції позивача. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що [PERSON] \~власник квартири, який мешкає за адресою [ADDRESS] . АТ «ДТЕК Дніпроенерго» за даною адресою надає комунальні послуги з постачання теплової енергії, а відповідач ними користується. 30.06.2021 року АТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» (виконавцем послуг) на своєму офіційному веб-сайті http://dniproenergo.com.ua у постійному відкритому доступі мережі інтернет було розміщено публічну пропозицію (оферту) про укладення індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії. Споживач про свою відмову укласти і свою незгоду із умовами опублікованого договору до АТ «ДТЕК Дніпроенерго» не направляв, а тому споживач вважається таким, що прийняв пропозицію виконавця щодо укладення договору. Оскільки протягом 30 днів з опублікування даного договору у засобах масової інформації боржник не повідомив про відмову від укладення даного договору, та не надав своїх заперечень чи будь-яких інших зауважень, слід вважати, що ним вчинено дію, яка засвідчує його волю до отримання пропозиції щодо укладення договору. Таким чином, між АТ «ДТЕК Дніпроенерго» та відповідачами виникли відносини, що породжують цивільні права та обов`язки. Розрахунки за спожиті послуги проводилися несвоєчасно, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 01.05.2024 року становить 17486,08 грн., у тому числі: за послугу з постачання теплової енергії та плату за абонентське обслуговування за період з 01.10.2017 р. по 31.04.2024 р. у розмірі 17368,28 грн.; за внески за встановлення, обслуговування та зміну вузлів обліку з 01.07.2020 р. по 31.04.2021 р. у розмірі 117,80 грн. (а.с. 2-6). Представник позивача повідомлений про розгляд справи належним чином, шляхом направлення судової повістки поштою. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін на адресу суду не надходило. Від відповідача [PERSON] , повідомленого про розгляд справи належним чином, шляхом направлення поштою судової повістки, клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву на адресу суду не надходило. В матеріалах справи міститься рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою про вручення відповідачам (а.с. 29). 30.07.2024 від відповідача надійшло клопотання про застосування строків позовної давності (а.с. 30-31). ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. Відповідно до ч. 2-6 ст.\~19\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет позову, зокрема, те що дана справа є малозначною справою і ціна позову не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Обставини справи, що згідно ч. 3 ст. 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. Відповідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 04 червня 2024 року у справі відкрито провадження, справу призначено до розгляду по суті у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (а.с. 26-27). Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, квартира за адресою: [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] (а.с. 10). З наданої виписки з особового рахунку № [NUMBER] споживача [PERSON] за послуги з постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що за вказаним особовим рахунком існує заборгованість за період з 01.10.2017 р. по 30.04.2024 р. у сумі 17486,08 грн. (а.с. 8-9). ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення. Згідно з ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що до житлово-комунальних послуг належать: комунальні послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Статтею 67 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до ст. 68 ЖК України, наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до положень ст.ст. 509, 526, 530 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, у тому числі сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов`язку. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. За змістом ст. ст. 610, 611, 612, 623, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі і відшкодування збитків та моральної шкоди. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону, споживач зобов`язаний сплатити послуги з постачання теплової енергії, якими він фактично користувався. Відповідач [PERSON] не відшкодував вартість за послуги з постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 17486,08 грн. Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок завданих збитків відповідачем по справі суду не надано. Таким чином, [PERSON] не виконав умови договору, чим порушив право позивача на кошти за надані послуги з постачання теплової енергії. Підстав для звільнення відповідача від сплати зазначеної суми або зменшення її розміру судом не встановлено. Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Враховуючи вищевикладене, а також приймаючи до уваги, що відповідач свої зобов`язання по сплаті коштів за надані комунальні послуги не виконує, у позивача виникло право вимагати стягнення заборгованості у примусовому порядку, з урахуванням викладеного суд вважає звернення позивача з позовом до відповідача про стягнення заборгованості та судових витрат цілком обґрунтоване, та таке, що відповідає характеру та змісту цивільно-правових відносин, а отже позов підлягає задоволенню повністю. Щодо клопотання відповідача про застосування строків позовної давності суд зазначає наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.1 ст. 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Згідно з ч.3 ст. 264 цього Кодексу, після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. З матеріалів справи (виписка з особового рахунку споживача за послуги з постачання теплової енергії №20-2277) вбачається, що відповідач здійснював наступні платежі: - \~ \~ \~ \~в листопаді 2017р. - 100,00 грн.; - \~ \~ \~ \~в грудні 2017р. - 297,23 грн.; \~ \~ \~ \~ - \~ \~ \~ \~в січні 2018р. - 453,13 грн.; - \~ \~ \~ \~в березні 2018р. - 405,80 грн.; - \~ \~ \~ \~в квітні 2018р. -12,41 грн. Таким чином, перебіг строку позовної давності переривався на підставі ч. 4 ст. 267 ЦКУ у зв`язку із здійсненням боржником останньої оплати в квітні 2018 року. В силу приписів ст. 257 ЦКУ України, трирічний строк позовної давності з моменту останньої оплати закінчився в квітні 2021 року. Проте законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 року № 540-ІХ, який набрав чинності 02.04.2020 року, внесено зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України та доповнено його пунктами 12-14. Пунктом 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню короновірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Отже, строк позовної давності, згідно зі ст. 257 Цивільного кодексу України, не закінчився та продовжується на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 установлено карантин на усій території України з 12 березня 2020 року до 22.05.2020р. Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 338-р від 25 березня 2020 року «Про переведення єдиної державної системи цивільного захисту у режим надзвичайної ситуації» (із змінами, доповненнями, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 2022 року № 928) продовжено режим надзвичайної ситуації та карантин в Україні до 31 грудня 2022 року. Постановою Кабінету Міністрів України № 1423 від 23 грудня 2022 року внесені зміни до розпорядження Кабінету Міністрів України № 338-р від 25 березня 2020 року «Про переведення єдиної державної системи цивільного захисту у режим надзвичайної ситуації» і постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09 грудня 2020 року «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», та продовжено на всій території України дію карантину до 30 квітня 2023 року. Постановою Кабінету Міністрів України № 383 від 25 квітня 2023 року внесені зміни до розпорядження Кабінету Міністрів України № 338-р від 25 березня 2020 року «Про переведення єдиної державної системи цивільного захисту у режим надзвичайної ситуації» і постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09 грудня 2020 року «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», та продовжено на всій території України дію карантину до 30 червня 2023 року. Беручи до уваги вищевказані положення постанов Кабінету Міністрів України, встановлений на території України карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COViD-19) діяв з 12.03.2020 до 30.06.2023р. Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 19, у якому зазначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Крім того 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента на території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Строк дії воєнного стану в Україні продовжувався Указами Президента України та діє по сьогодні. Отже, відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259 ЦК України продовжуються на строк його дії. З наведеного вбачається, що, позовна давність за заявленими позовними вимогами, яка була продовжена на строк дії карантину, після завершення карантину є продовженою на строк дії правового режиму воєнного стану, а тому позовні вимоги викладені в даній позовній заяві підлягають задоволенню в повному обсязі та необхідно відмовити відповідачу у задоволені клопотання про застосування строків позовної давності. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, то у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2684,00 грн., сплачений позивачем при подачі позову до суду. На підставі викладеного та

Outcome: approved