Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-15 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути зі [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти за здійснення оплати комунальних послуг в розмірі 57 130,82 грн.; судові витрати покласти на відповідача. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.02.2019 виданого державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори він отримав у спадщину частки квартири за адресою: [ADDRESS] . Іншим власником частини вищезазначеної квартири став [PERSON] . Власником особових рахунків є [PERSON] , який помер [INFO] (заповідач). В квартирі [ADDRESS] зареєстровані п`ять осіб, а саме: він та його малолітній син (2019 р.н.), відповідач та двоє його дітей (2011, 2015 р.н.). З червня 2019 року відповідач не сплачує комунальні послуги, а на пропозиції щодо вирішення вказаного питання відповіді не отримано. На вимогу про позасудове врегулювання спору відповіді отримано не було. Сплачена ним сума за комунальні послуги з червня 2019 року по липень 2023 року складає 123 949,39 грн. Чинне законодавство визначає обов`язок для співвласника, незалежно від фактичного проживання, сплачувати комунальні послуги на утримання житла. Оскільки позивач та відповідач є співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS] , тому відповідно до вимог закону зобов`язані відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності брати участь у витратах на утримання квартири, зокрема сплати комунальних послуг. Зазначив, що за період з червня 2019 року по липень 2023 року ним було сплачено суму комунальних послуг у розмірі 123 949,39 грн., з яких 61 974,70 грн., тобто від загальної суми відповідно частки в квартирі, ним сплачена за відповідача. Оскільки відповідач не виконав свої зобов`язання щодо сплати за житлово-комунальні послуги за період червень 2019 року по липень 2023 року, чим порушив його права та інтереси, оскільки він вимушено поніс збитки, пов`язані з оплатою житлово-комунальних послуг та послуг з утримання, замість відповідача, а тому в силу положень ст. 544 ЦК України має право на зворотну вимогу. Таким чином, з відповідача підлягають стягненню 50 відсотків витрат на утримання спільного майна, а саме квартири за адресою: [ADDRESS] у розмірі 61 974,70 грн. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06.09.2023 відкрито провадження у цій справі за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін, яким роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. Копію вказаної ухвали з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідачем отримано не було, а конверт із вказаними документами повернувся до суду із відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання». Позивач копію зазначеної ухвали отримав 08.09.2023, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа. Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками кожен по частині квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.02.2019, зареєстрованого в реєстрі за № 10-170 (а. с. 11). За [PERSON] зареєстровано право приватної спільної часткової власності на частину квартири [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. 06.09.2018 [PERSON] було видано технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] . Згідно витягу з Реєстру територіальної громади м.Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] станом на 17.02.2021 зареєстрованими значились 5 осіб. Місце проживання [PERSON] та [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а. с. 17). Відповідно до розрахунку сплати комунальних послуг [PERSON] по квартирі за адресою: [ADDRESS] за період з червня 2019 року по липень 2023 року, останнім було сплачено 123 949,39 грн. 05.06.2023 позивачем була направлена відповідачу вимога про сплату грошових коштів за комунальні послуги, у якій останній просив відшкодувати сплачені ним кошти в порядку досудового врегулювання спору, що складає 50 відсотків витрат на утримання спільного майна, а саме квартири за адресою: [ADDRESS] у розмірі 57 130,82 грн. Статтею 13 ЦК України встановлено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За змістом ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Відповідно до частини першої статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 360 ЦК України передбачає зобов`язання співвласника, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном, тобто нести витрати, які є об`єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані. Якщо хтось із співвласників відмовиться брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Це, зокрема, витрати, об`єктивно необхідні для належного функціонування спільного майна, тобто для підтримання його технічних, санітарно-гігієнічних, екологічних та естетичних характеристик будинку, які визначають його експлуатаційні якості. При цьому тлумачення вказаної статті свідчить, що управління, утримання та збереження спільного майна не охоплює собою житлово-комунальні послуги. Це зумовлено тим, що житлово-комунальні послуги надаються на підставі договору про надання таких послуг. Більше того, житлово-комунальні послуги надаються не квартирі, як об`єкту права власності, а певному суб`єкту - власнику (співвласнику, наймачу, суб`єкту сервітуту тощо) квартири, який проживає в ній. По своїй суті надання житлово-комунальних послуг направлене на задоволення потреб власника (співвласника, наймача, суб`єкта сервітуту тощо) квартири і споживаються саме відповідним суб`єктом, а не для управління, утримання та збереження квартири, що перебуває в спільній частковій власності. Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 20.06.2018 у справі № 725/3790/16-ц, провадження № 61-11120св18. Як встановлено судом, [PERSON] є власником частини вказаної квартири, а тому разом із [PERSON] повинен виконувати обов`язок по утриманню майна згідно своєї частки та нести тягар відповідальності перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними з цим майном. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог Ї відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України). Аналіз наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес). Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Такої правової позиції дійшов Верховний Суд у постанові від 13.03.2019 по справі № 521/3743/17-ц. На підтвердження оплати комунальних послуг [PERSON] надано копії квитанцій про сплату комунальних послуг з відповідними відмітками про їх сплату, а також виписки по картковому рахунку [PERSON] , які свідчать про перерахування ним коштів на оплату комунальних послуг. [PERSON] на вимогу позивача про сплату грошових коштів за комунальні послуги у досудовому порядку врегулювання спору будь-яких дій не здійснив, що свідчить про нехтування останнім обов`язку солідарного утримання належного йому майна. На підставі частини 1, 5 і 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до положень статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду зазделегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу ( групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу ( групи доказів). Таким чином, на підставі вищевикладеного, враховуючи, що комунальні платежі є об`єктивно необхідними для належного функціонування спільного майна та збереження його експлуатаційних якостей, які покладаються на співвласника відповідно до його частки у праві спільної часткової власності, суд вважає необхідним позов задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача 57 130,82 грн. в якості відшкодування витрат на утримання квартири, що полягали у сплаті позивачем комунальних послуг, в межах заявлених позовних вимог. В порядку ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 073,60 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: partial