Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-05 00:00:00

13 червня 2024 року [PERSON] , [INFO] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] , звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] , [INFO] , місце реєстрації [ADDRESS] , про стягнення аліментів. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. В обґрунтування позовної заяви зазначає, що 17 квітня 2010 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. Під час шлюбу в сторін народилися двоє дітей [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгород Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] видане Ужгородським міським відділом державної актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Закарпатській області. 25 березня 2024 року шлюб між сторонами було розірвано. На даний момент діти проживають разом з матір`ю та перебувають на її повному утриманні. Відповідач жодної участі у вихованні дітей не приймає, коштів на утримання не надає. Позивач вважає, що відповідач може сплачувати аліменти на утримання дітей у визначеному нею розмірі - в твердій грошовій сумі в розмірі 4 000 грн. щомісячно, на кожну дитину окремо, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 червня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судовеому засідання 06 вересня 2024 року: - позивач позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, зазначила, що вони з відповідачем вказану суму обумовили, однак останній не може зявитись у судове засідання, тому як їй відомо подав відповідну заяву. відповідач не з`явився, через канцелярію суду подав заяву згідно з якою просить призначити аліменти на дітей в повному обсязі прожиткового мінімуму. На підставі ст. 223 ЦПК України, суд приходить до всиновку, про можливість розгляду справи у відсутності відповідача, який повторно в судове засідання не з"явився, причини неявки не повідомив, заяв про розгляд справи без його участі не подав, разом з тим обізнаний про розгляд справи, про що свідчить його заява в якій він висловив свою позицію, щодо позову. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи. Судом встановлено, що 17 квітня 2010 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. Під час шлюбу в сторін народилися двоє дітей [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгород Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] видане Ужгородським міським відділом державної актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Закарпатській області. 25 березня 2024 року шлюб між сторонами було розірвано. На даний момент діти проживають разом з матір`ю та перебувають на її повному утриманні. Відповідач жодної участі у вихованні дітей не приймає, коштів на утримання не надає. Позиція суду та оцінка доводів учасників справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Згідно із ст.48 Конституції України, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно з ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XІІ) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Статтею 3 Конвенції. про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини Право дитини на належне утримання передбачено низкою норм законодавства України. Так, частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч. 7, ч.8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства"кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. У відповідності дост.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У статті 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Таким чином, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину є встановленою Законом гарантією для забезпечення інтересів дитини. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік»\~установлено, що з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років - з 2563 гривні; - дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень.. При цьому,\~статтею 184\~СК України\~врегульовано питання\~щодо визначення\~розміру аліментів\~у частці\~від заробітку\~(доходу)\~матері,\~батька дитини , яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Оскільки на теперішній час діти постійно проживають разом з позивачем, суд вважає, що позивач має право на отримання аліментів від батька дітей, який повинен виконувати свій обов`язок щодо їх утримання належним чином. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При визначенні розміру стягуваних аліментів, суд враховує стан здоров`я відповідача, який є здоровим молодим працездатним чоловіком (протилежного не доведено), можливість заробляти своєю працею на утримання дитини, крім того відповідач зазначає, що погоджується на виплату аліментів в обсязі прожиткового мінімуму. Закон не містить вимоги визначення точного розміру аліментів суто як половини відповідного розміру прожиткового мінімуму на дитину, відповідні розміри прожиткового мінімуму є не абсолютними величинами (базою) для визначення розміру аліментів, а можуть слугувати лише певним орієнтиром при вирішенні питання, яким суд не зв`язаний з огляду на фактичні обставини справи. На переконання суду, з урахуванням фактичних обставин справи, розмір аліментів в розмірі 3500 гривень які підлягають індексації відповідно до закону, щомісяця на кожну дитину окремо, буде узгоджуватися з вимогами закону, відповідатимуть інтересам дітей, і не порушуватимуть як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача. Такий розмір аліментів забезпечуватиме реальну, ефективну участь платника аліментів у забезпеченні потреб дітей. Необхідно також враховувати, що за наявності для того підстав, істотної зміни обставин тощо, сторони не позбавлені права ставити в подальшому питання про зміну розміру стягуваних аліментів, зміну способу стягнення, участь у додаткових витратах і т.ін., а також вирішувати питання про аліменти на дітей відповідно до положень ст.ст.\~189,\~190 СК України. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Виходячи із вищенаведеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 3500 (три тисячі п`ятсот) грн. 00 коп., що підлягає індексації відповідно до закону, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду, а саме з 13 червня 2024 року до повноліття дітей. Згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору. У зв`язку з чим, на підставі ч.6 ст.141 ЦПК України з відповідача належить стягнути в дохід держави судовий збір в сумі 1211 грн. 20 коп.. На підставі наведеного та

Outcome: approved