Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-10 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якої діє представник адвокат Фельський С.Л., звернулась до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 21 червня 2013 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 455. У шлюбі у них народились діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження дітей. Наразі відносини між сторонами припинені, разом не проживають. До Шевченківського районного суду м. Запоріжжя подано позовну заяву про розірвання шлюбу між ними. Діти проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні. Так, син [PERSON] є дитиною з інвалідністю до 18 років, постійно потребує догляду, вагомих фінансових витрат на лікування, проходить постійні реабілітації, лікування та обстеження. До того ж, діти потребують гарного харчування у зв`язку з розвитком та постійними хворобами, їм потрібен новий одяг, придбання допоміжних матеріалів для навчання доньки, тощо. Зазначає, що відповідач коштів на утримання дітей не надає, участі в їх житті не приймає. Позивач вважає, що має право на вимогу сплати аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягувати з дня подачі заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05.08.2024 прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, розгляд справи призначено без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач [PERSON] 11.09.2024 надав суду заяву, за змістом якої він не заперечує проти позовних вимог, просить розглядати справу без його участі. Згідно ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. Клопотань від учасників справи не надходило. Дослідивши докази по справі, встановивши такі факти та відповідні правовідносини, суд встановив наступне. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень, викладених у ст.ст.13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21.06.2013 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 21.06.2013 міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 455. Сторони мають спільних неповнолітніх дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] , виданого 14.01.2014 року Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 57; та сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] , виданого 17.12.2018 року Вознесенівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області, актовий запис № 1589. Згідно із вказаними свідоцтвами про народження позивачка є матір`ю дітей, відповідач - батьком. Діти утримуються за рахунок позивача, домовленості між батьками щодо способу утримання дітей не досягнуто, що не заперечується сторонами. Як визначено ст.155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності і не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 166 ЦПК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ст. 180 СК України на батьків покладений обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Зі змісту частини 1 статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Суд враховує те, що відповідачем не було надано доказів, які б свідчили про неможливість надавати матеріальну допомогу неповнолітнім дітям. Жодних документів, які б підтверджували непрацездатність відповідача, незадовільний стан здоров`я або будь-яких доказів на спростування доводів позивача в частині стягнення з нього аліментів суду надано не було. Навпаки, відповідачем було подано заяву про визнання позову. Однак, при визначенні розміру аліментів, суд виходить із засад розумності та справедливості, та враховуючи положення сімейного законодавства приходить до висновку, що суми в розмірі 1/3 частки від всіх видів заробітку (доходу) відповідача буде відповідати вимогам закону, не порушить прав сторін, а також є достатньо для належного утримання та розвитку неповнолітніх дітей. Суд не вбачає підстав для стягнення аліментів у більшому розмірі, оскільки позивачем не доведено належними та достатніми доказами, можливість відповідача сплачувати аліменти у розмірі 1/2 частини від всіх видів його заробітку (доходу), а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до п.3. ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно частці задоволених позовних вимог в сумі 605 грн. 60 коп. Згідно зі ст.430 ЦПК України суд вважає можливим допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial