Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-18 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] \~ \~ \~ \~звернувся до суду із заявою про встановлення факту самостійного виховання та утримання ним малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . \~ \~ \~ \~В обгрунтування заяви зазначає, він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] до 26 липня 2021 року. Від спільного життя мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з ним та перебуває на його одноособовому утриманні та вихованні. Матір дитини [PERSON] переїхала на постійне місце проживання до Республіки Польща. Він звертався до суду з позовом про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, однак у справі №562/152/21 [PERSON] подала заяву про визнання позову в повному обсязі, тому позовну заяву в частині вимог про визначення місця проживання дітей було залишено без розгляду через відсутність спору та необхідності судового захисту. [PERSON] не має наміру повертатися в Україну та не має наміру забирати до себе жити сина [PERSON] , він є єдиним з батьків, який проживає на території України разом з сином, здійснює його виховання та утримання, тому у випадку призову його на військову службу під час мобілізації будуть порушені права його дитини. Просить суд встановити факт самостійного виховання та утримання ним малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з метою реалізації його права на відстрочку для захисту особистих і майнових прав та інтересів його дитини. \~ \~ \~ \~Заявник [PERSON] в судовому засіданні вимоги заяви підтримав у повному обсязі, пояснив суду, що з 20 лютого 2011 року до 26 липня 2021 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . З 2020 року [PERSON] проживає у Республіці Польща. З того часу малолітній син [PERSON] , [INFO] , проживає разом з ним, а дочка проживає разом з матір`ю у Польщі. У 2023 році він одружився вдруге, офіційно працевлаштований. Він піклується про сина, матеріально утримує, забезпечує сину необхідні умови для виховання та розвитку. Мати [PERSON] не має наміру повертатися в Україну та не має наміру забирати до себе жити сина [PERSON] . Встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітнього сина необхідно йому для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, з метою захисту прав та інтересів його малолітнього сина. Просить задовольнити заяву. Представник органу опіки\~та піклування\~Здолбунівської міської\~ради Рівненської\~області [PERSON] \~не заперечила щодо задоволення вимог заявника. Пояснила суду, що малолітній [PERSON] проживає разом з батьком [PERSON] та знаходиться на його утриманні та вихованні. Сім`я проживає в належних умовах, дитина забезпечена усім необхідним. Заінтересована особа [PERSON] подала до суду заяву, в якій не заперечує щодо задоволення вимог заяви про встановлення факту самостійного виховання та утримання [PERSON] сина [PERSON] ,\~ [INFO] .\~Підтверджує,\~що обставини,\~викладені [PERSON] \~в заяві\~відповідають дійсності. Просить розглянути справу за її відсутності. \~ \~ \~ \~Від представника [INFO] [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі. \~ \~ \~ \~Представник [INFO] та представник [INFO] до суду не з`явилися, про причину неявки суд не повідомили. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. За пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним. Зокрема, частиною другою цієї статті визначено, що в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Юридичні факти, які належить встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України. Частиною першою статті 316 ЦПК України передбачено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Як вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 08.05.2013 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Здолбунівського районного управління юстиції у Рівненській області, батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 26 липня 2021 року в справі № 562/1524/21 розірвано шлюб, зареєстрований 20 лютого 2011 року між [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 08 липня 2021 року в справі № 562/1524/21 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] в частині вимог про визначення місця проживання дитини залишено без розгляду. В акті обстеження матеріально-побутових умов та умов виховання сім`ї від 29 липня 2024 року зазначено, що заявник [PERSON] проживає разом з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . У малолітнього [PERSON] є своя окрема кімната, місце для сну, відпочинку та підготовки уроків. Взаємовідносини в сім`ї добрі, дружні. Батько дитини [PERSON] офіційно працевлаштований, займається вихованням та утриманням сина. Мати дитини [PERSON] з 2020 року з сім`єю не проживає, виїхала за кордон. Згідно довідки № 19-44734/18/24 від 26.06.2024, виданої Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, [PERSON] перебуває за межами України. Допитана у судовому засіданні як свідок, [PERSON] пояснила суду, що вона є сусідкою заявника [PERSON] і знає його з дитинства, часто буває у нього вдома. Ствердила, що малолітній [PERSON] проживає разом з батьком [PERSON] , стосунки в сім`ї добрі, гармонійні, дитина доглянута, забезпечена усім необхідним. Матір дитини проживає у Польщі разом з дочкою. Аналогічні пояснення надала суду свідок [PERSON] , яка знає сім`ю заявника [PERSON] упродовж п`ятнадцяти років, перебуває з ним у дружніх стосунках. Згідно довідки № 64 від 20 травня 2024 року, виданої Здолбунівським ліцеєм № 4 Здолбунівської міської ради Рівненської області, учень 4-А класу [PERSON] регулярно відвідує заняття, дитина завжди охайна, доглянута. Батько дитини [PERSON] спілкується з педагогами, які навчають сина, цікавиться шкільним життям дитини. Мати [PERSON] контакту із навчальним закладом, у якому навчається дитина, не підтримує, із вчителями та адміністрацією не спілкується. Відповідно до статті 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 грудня 1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. За змістом статті 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 11 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно зі статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частинами 1 та 2 статті 15 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року (заява №2091/13) у справі "М. С. проти України" стверджується, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Частиною першою статті 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням будь-якого спору про право. У порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але тільки якщо вони не пов`язані з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право і якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Оскільки факт самостійного виховання та/або утримання дитини не може бути встановлений у позасудовому порядку, адже жодний орган влади (суб`єкт владних повноважень) не наділений повноваженнями встановлювати такий факт, то його встановлення можливе лише у судовому порядку в суді цивільної юрисдикції. Факт самостійного виховання неповнолітньої дитини є умовою для отримання відстрочки від призову під час мобілізації на підставі пункту 4 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку». Матір дитини [PERSON] , [INFO] , подала до суду письмову заяву, в якій вимоги заяви [PERSON] визнала в повному обсязі та протягом розгляду справи будь-яких заперечень від матері [PERSON] щодо обставин, викладених у заяві про встановлення факту самостійного виховання та утримання батьком дитини, не надходило. Таким чином, судом встановлено та не заперечувалось заінтересованими особами те, що малолітній [PERSON] проживає разом із своїм батьком [PERSON] та перебуває на його повному матеріальному утриманні, який в свою чергу створив всі умови для проживання свого сина, займається його вихованням, здійснює догляд та піклується про стан його здоров`я, забезпечує харчування, одяг, лікування, освіту та дозвілля. Встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини має юридичне значення, серед іншого, як підстава для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, а також для звільнення з військової служби. Оцінюючи досліджені по справі докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності в сукупності, суд дійшов висновку, що заявником правомірно та обґрунтовано заявлено вимогу про встановлення факту, що має юридичне значення і такі підстави встановлені в судовому засіданні, а тому відповідно до статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, вимоги заяви підлягають до задоволення.

Outcome: approved