Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-10 00:00:00

У серпні 2024 позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив зняти арешт, накладений постановою б/н від 04.09.2002 року Відділу державної виконавчої служби Залізничного РУЮ, ВДВС Солом`янського району, з нерухомого майна, а саме з квартири за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] та виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно Єдиного реєстру заборони відчужень об`єктів нерухомого майна запис, внесений на підставі постанови б/н від 04.09.2002 року виданої Відділом державної виконавчої служби Залізничного РУЮ, ВДВС Солом`янського району. Позов мотивує тим, що 14.03.2024 він звернувся до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Рисак О.О. , Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської державної адміністрації) з метою внесення відомостей про право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Дане житло належить Позивачу на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу від 27.07.2001, що посвідчений приватним нотаріусом Шандибою Л.І. (зареєстрований в реєстрі за № 3915) та реєстрації в Київському бюро технічної інвентаризації (запис в реєстровій книзі № д 742-129 за реєстровим № 2357), що також підтверджується Довідкою БТІ КВ-2024 №17452 від 21.05.2024. В квартирі Позивач проживає разом зі своєю донькою [PERSON] [INFO] , про що свідчить Довідка про реєстрацію місця проживання особи N9 19731004-00616 від 22.11.2001 року. На даний момент це єдине житло родини. Однак, Рішенням про відмову у проведенні реєстраційних дій № 72154681 від 20.03.2024 року позивачу відмовлено у проведенні реєстраційних дій за заявою у зв`язку з тим, що Першою київською державною нотаріальною конторою 05.11.2004 зареєстроване обтяження (арешт нерухомого майна) за № 1442985 за постановою, б/н від 04.09.2002 Відділу державної виконавчої служби Залізничного РУЮ, ВДВС Солом`янського району, де власник майна [PERSON] . Водночас, на сайті «Автоматизована система виконавчого провадження» відсутні відомості щодо відкритих виконавчих проваджень відносно позивача. Таким чином, арешт майна відбувся вже після переходу квартири у право приватної власності до позивача, та, очевидно, є помилковим, що в свою чергу перешкоджає дійсному власнику вільно розпорядитися належним йому майном. 18.06.2024 позивач звернувся до Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з заявою надати інформацію щодо відкритих виконавчих проваджень відносно позивача та чи є він стороною виконавчого провадження за яким було накладено арешт на його квартиру, а також зняти арешт, накладений постановою б/н від 04.09.2002. Листом №120165 від 19.06.2024 відповідач повідомив, що перевіркою даних Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що відкриті виконавчі провадження, за якими боржником є [PERSON] , станом на 19.06.2024 у Відділі не перебувають. Виходячи зі змісту та додатків до заяви запис про арешт до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником якого був [PERSON] , зареєстрований у 2002 році, та зазначив, що для вирішення питання щодо зняття арешту з усього майна Позивач може звернутися до суду. Отже, оскільки Позивач не є стороною виконавчого провадження за яким було накладено арешт на його майно та відсутні відкриті виконавчі провадження щодо нього. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.08.2024 року вищевказана справа надійшла в провадження судді Майстренка О.М. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 08.08.2024 цивільну справу за зазначеним вище позовом було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та розгляд справи визначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, проте надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Також просить не стягувати з відповідача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211.20 грн. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки до суду не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника відповідача, за наявних у справі матеріалів. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що позивачу на підставі Договору купівлі-продажу від 27.07.2001, посвідченому приватним нотаріусом Шандибою Людмилою Іванівною, зареєстрованому в реєстрі за № 3915, на праві приватної власності належить квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується також Довідкою БТІ КВ-2024 №17452 від 21.05.2024, з якої вбачається, що дану квартиру зареєстровано в Київському бюро технічної інвентаризації (запис в реєстровій книзі № д 742-129 за № 2357). 14.03.2024 року позивач звернувся до Державного реєстратора прав на нерухоме майно, Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської державної адміністрації) з метою внесення відомостей про право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Проте, рішенням № 72154681 від 20.03.2024 позивачу відмовлено у проведенні реєстраційних дій за заявою у зв`язку з тим, що 05.11.2004 зареєстроване обтяження (арешт нерухомого майна). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 05.11.2004 12:03:44 за № 1442985 реєстратором: Перша київська державна нотаріальна контора, на підставі постанови, б/н від 04.09.2002 Відділу державної виконавчої служби Залізничного РУЮ, ВДВС Солом`янського району, накладено арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та зазначено, що власником даної квартири є майна [PERSON] . 18.06.2024 року позивач звернувся до Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з заявою надати інформацію щодо відкритих виконавчих проваджень відносно нього. Відповідно до листа № 120165 від 19.06.2024 в.о. начальника Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Москаленко О., перевіркою даних Автоматизованої системи виконавчого провадження (далі АСВП) встановлено, що відкриті виконавчі провадження, за якими боржником є [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , [INFO] , станом на 19.06.2024 у Відділі не перебувають. Виходячи зі змісту та додатків до заяви запис про арешт до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником якого був [PERSON] , зареєстрований у 2002 році. Позивач в інший спосіб, крім скасування арешту в судовому порядку захистити своє порушене право не може. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві приватної власності на квартиру, на яку накладено арешт, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для суду. На сьогодні позивач, який є власником квартири на підставі договору купівлі-продажу, має намір внести відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна про право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , проте через наявність арешту на дану квартиру, позбавлений можливості це зробити. Таким чином, безпідставно накладений арешт на майно позивача, перешкоджає йому, як власнику квартири, у реалізації права власності, зокрема прав володіння, користування та розпорядження своєю власністю. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Відповідно до ч. 1,2,3 ст.60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. На даний час відсутні будь-які стягнення за виконавчими документами з позивача. У матеріалах справи відсутні докази про те, що на даний час існує потреба в арешті вищезазначеного майна. Виходячи з викладеного вище, на час звернення з заявою до суду за наявності арештів (обтяжень) накладених на майно, порушується право позивача на володіння, користування та розпорядження своєю власністю, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. Проте, позовна заява не підлягає задоволенню в частині стягнення з відповідача судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 1211.20 грн., оскільки позивачем надано заяву в якій він просить не стягувати з відповідача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211.20 грн.

Outcome: partial