Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-11 00:00:00

Позивач ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що 17.12.2021 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2701638. 19.07.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА\~УКРАЇНА»та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено Договір-факторингу № 19072023, у відповідності до умов якого, ТОВ «ЛІНЕУРА\~УКРАЇНА»передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ЛІНЕУРА\~УКРАЇНА»Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників від 19.07.2023 до Договору факторингу №19072023 від 19.07.2023, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 53\~715,46 грн., з яких: 11 800,00 грн. - сума заборгованості по основному боргу; 41 915,46 грн. - сума заборгованості за відсотками. Всупереч умовам Договору позики, незважаючи на повідомлення, Відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення Позивачу права грошової вимоги до Відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. З моменту отримання права вимоги до Відповідача, а саме з 19.07.2023 Позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення боргів» за кредитним договором № 2701638 від 17.12.2021 в розмірі 53\~715,46 грн. Крім того, 23.12.2022р. між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2091-12/2021. 08.12.2021 між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЇ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНТТТЯ З ПОВЕРНЕНН БОРГІВ» укладено Договір факторингу № 31012023, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» передає (відступає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ»» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу № 31012023 від 31.01.2023, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло прав грошової вимоги до Відповідача в сумі 8780,00 грн., з яких: 4 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 4 780,00 грн. - сума заборгованості за відсотками; 0,00 грн. - сума заборгованості за пенею. З моменту отримання права вимоги до Відповідача, а саме з 31.01.2023 Позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № 2091-12/2021 в розмірі 8780,00 грн., з яких: 4 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 4 780,00 грн. - сума заборгованості за відсотками; Також, 28.01.2022 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 27325-01/2022. 13.01.2023 між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЇ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНТТТЯ З ПОВЕРНЕНН БОРГІВ» укладено Договір факторингу № 13012023, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» передає (відступає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ»» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу № 13012023 від 13.01.2023, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло прав грошової вимоги до Відповідача в сумі 6934,40 грн., з яких: 2 200,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 4 734,40 грн. - сума заборгованості за відсотками; 0,00 грн. - сума заборгованості за пенею. З моменту отримання права вимоги до Відповідача, а саме з 13.01.2023 Позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № 27325-01/2022 в розмірі 6934,40 грн., з яких: 2 200,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 4 734,40 грн. - сума заборгованості за відсотками; Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення боргів»: за Кредитним договором № 2701638 в розмірі 53\~715,46 грн., з яких: 11 800,00 грн. - сума заборгованості по основному боргу; 41 915,46 грн. - сума заборгованості за відсотками. за Кредитним договором № 2091-12/2021 в розмірі 8780,00 грн., з яких: 4 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 4 780,00 грн. - сума заборгованості за відсотками; за Кредитним договором № 27325-01/2022 в розмірі 6934,40 грн., з яких: 2 200,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 4 734,40 грн. - сума заборгованості за відсотками. А всього заборгованості за договорами у загальному розмірі: 69 429,86 грн. Ухвалою від 12.02.2024 вказаний позов прийнято до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Представник відповідача адвокат Коряк А.В. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що в наданих позивачем кредитних договорах вбачається невизначеність процентної ставки, яка має нараховуватись за користування коштами. Також зазначив, що договори факторингу надані суду не в повному обсязі, тобто значна частина договорів просто відсутня і договори містять явні ознаки редагування. Крім того, відсутні будь-які первинні об`єктивні докази надання кредитних коштів відповідачці. Тобто позивач, який отримав від первісного кредитора абсолютно весь відповідний пакет документів, з незрозумілих причин не довів належними та допустимими доказами сам факт отримання коштів відповідачкою, хоча саме на нього покладено такий обов`язок згідно вимог ЦПК України. Прохав у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ» відмовити та повідомив, що у встановлений строк ним буде подано заяву та розрахунок для розподілу судових витрат по справі Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Як вбачається з матеріалів справи, протягом певного періоду часу [PERSON] уклала три договори, за умовами яких отримала грошові кошти, які своєчасно не повернула в повному обсязі. В подальшому за цими трьома договорами між кредиторами та позивачем укладено договори факторингу, у відповідності до яких позивач і прохає стягнути з відповідачки заборгованість. Так, позивачем надано копію Договору №2701638 від 17 грудня 2021 року (а.с.8 - 14), згідно якого стандартна процентна ставка становить 1.99% в день (простий підрахунок свідчить, що річна ставка при цьому складе 1.99 х 365 = 726.35). Водночас в п. 1.5.1 того ж Договору зазначено, що реальна процентна річна ставка складає 11670.46% річних. В п. 1.4.1 Договору вказано, що знижена процентна ставка становить 0.8% в день, проте в п.1.5.2 Договору вказано, що реальна річна процентна ставка за зниженою ставкою складає ... все ті ж самі 11670.46%. Тобто очевидним є невизначеність в Договорі ставки, яка має нараховуватись за користування коштами. В додатку №1 до Договору (а.с.15) також вказано, що реальна річна ставка за Договором складає 11670.46%. В паспорті споживчого кредиту (а.с.16 - 17) вказано наступне: п.4 - процентна ставка 726.35% (або 1.99% в день); реальна річна ставка 11670.46%, реальна річна процентна ставка за зниженою ставкою - 11670.46%, тобто продубльовано умови Договору. Позивачем на підтвердження свого права вимоги також надано Суду Договір факторингу №19072023 (а.с.18 - 20), аде договір факторингу наданий не в повному обсязі, оскільки після п.3.2 наступна сторінка містить п.9.3 і далі. Тобто значна частина Договору просто відсутня. Крім того, навіть в тій частині Договору факторингу, що надана суду, є явні ознаки «редагування», оскільки в п.3.2 просто стерті цифрові дані. Аналогічне «редагування» позивачем відбулось і щодо Акту прийому - передачі (а.с.21). Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, не надав суду будь-яких первинних об`єктивних доказів надання кредитних коштів відповідачці. Також позивачем надано суду копію Договору №20091-12/2021 від 23 грудня 2021 року (а.с.29 - ЗО). В ньому вказано наступне: п.1.3. За користування кредитом клієнт сплачує 182.5% річних, з розрахунку 0.5% на добу. Водночас в п.1.5 визначено, що стандартна процентна ставка складає 2.5% на добу. Проте в Додатку №1 до Договору (а.с.31) вказано, що реальна річна ставка за Договором складає 480.71%. В наступному документі (розділ 4) визначено, що процентна ставка складає 0.5% на день, при цьому в розділі 6 вказано, що процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, складає 0.5% в день з першого дня прострочення зобов`язання. Тобто очевидним є невизначеність в Договорі та невід`ємних його додатках процентної ставки, яка має нараховуватись за користування коштами. Визначення процентної ставки є важливим для законного та обґрунтованого вирішення справи, адже при ставці в 0.5% в день та 30-денному строку кредитного договору розмір процентів, які можуть бути нараховані за такими умовами, складає 4000 х 15% = 600 гривень. Проте позовні вимоги складають 8780 гривень, з яких 4780 гривень - це саме нараховані проценти. Також позивачем на підтвердження свого права вимоги також надано суду Договір факторингу №31012023 від 31 січня 2023 року (а.с.36 - 38). Але, Договір факторингу наданий не в повному обсязі, оскільки після п.3.10 наступна сторінка містить вже вказівку на додатки №4 та №5, та розділ 10. Тобто значна частина Договору просто відсутня. Крім того, навіть в тій частині Договору факторингу, що надана суду, є явні ознаки «редагування», а саме, в п.3.2 та п.3.3 просто стерті цифрові дані. Аналогічне «редагування» позивачем відбулось і щодо п.2 Акту прийому - передачі Реєстру боржників (а.с.39). І знову ж таки, позивачем не надано суду будь-яких первинних об`єктивних доказів надання кредитних коштів відповідачці. В копії Договору №27325-01/2022 від 28 січня 2022 року (а.с.42 - 43) вказано, що кредит в розмірі 2200 гривень видається строком на 30 днів, при процентній ставці 1095% річних, тобто 3% на добу. Проте в Додатку №1 до Договору (а.с.44) вказано, що реальна річна ставка за Договором складає 322341.17%, що в 320 раз перевищує вказаний в Договорі розмір. Тобто очевидним є невизначеність в Договорі та невід`ємних його додатках процентної ставки, яка має нараховуватись за користування коштами. Визначення процентної ставки є важливим для законного та обґрунтованого вирішення справи, адже при ставці в 3% в день та 30-денному строку кредитного договору розмір процентів, які можуть бути нараховані за такими умовами, складає 2200 х 90% = 1980 гривень. Проте позовні вимоги складають 6934.4 гривні, з яких 4734.4 гривень - це саме нараховані проценти. \~ \~ \~ \~Позивачем, на підтвердження свого права вимоги, також надано суду Договір факторингу №13012023 від 13 січня 2023 року (а.с.46 - 48), але позивачем Договір факторингу наданий суду не в повному обсязі, оскільки після п.3.10 наступні сторінка містить вже вказівку на додатки №4 та №5, та розділ 10. Тобто значна частина Договору просто відсутня. Крім того, навіть в тій частині Договору факторингу, що надана суду, є явні ознаки «редагування», а саме, в п.3.2 та п.3.3 просто стерті цифрові дані. Аналогічне «редагування» позивачем відбулось і щодо п.2 Акту прийому - передачі Реєстру боржників (а.с.49). При цьому, знову ж таки, позивачем не надано суду будь-яких первинних об`єктивних доказів надання кредитних коштів відповідачці. Так, в постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц (провадження № 61- 16754св19), від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц (провадження № 61 -22158св 19) зроблено висновок про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Крім того ТОВ «ФК «ЄАПБ» не надало суду жодних доказів вчинення відповідачкою таких дій, як надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір відповідно до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір. Також не надало суду доказів проведення ідентифікації відповідачки при вході в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки правильності введення коду, направленого на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. Позивач мав надати суду відповідні докази, як особа, в розпорядженні якої мають перебувати такі докази, та особа, яка мала вчинити активні дії щодо проведення ідентифікації особи відповідача та перерахування на її рахунок коштів. Відтак саме позивач був зобов`язаний подати суду всі наявні в нього докази на підтвердження всіх обставин, що є підставою його позовних вимог. Такі висновки покладені в основу рішень судів, зокрема постанови Вінницького апеляційного суду від 22 квітня 2024 року по ц/с №127/33102/23. Крім того, внесення змін до документів та надання суду не в повному обсязі всіх трьох договорів факторингу позбавляє суд можливості дослідити вказані документи як докази, що є додатковою підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Судова практика у кредитних правовідносинах, стягненні заборгованості за договорами займу наразі дотримується позиції необхідність наявності доказів щодо передачі кредитором грошових коштів боржнику. Обов`язковою умовою для прийняття позитивного для кредитора рішення є надання останнім документу, який підтверджує вказаний факт. Позиція ВС/КЦС у справі №278/2177/15-ц від 17 грудня 2021 року викладена таким чином: "Заборгованість за кредитом та її розмір має доводитись первинними касовими документами, наприклад виписками за картковими рахунками за кредитним, договором". В даній справі позивач на підтвердження наявності заборгованості та її розміру подав до суду докази на укладення договорів, тощо. Разом з цим, позивач при подачі позову не зазначив, щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, які підтверджують факт надання відповідачці кредитних коштів. Згідно з положеннями ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.\~Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.\~Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).\~(ст. ст. 12, 81, 89 ЦПК України) Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеній в Постанові від 29 січня 2020 року по справі №755/18920/18, наданий банком розрахунок заборгованості, як доказ існування між сторонами кредитних правовідносин, наявності заборгованості та її розмір, сам по собі не є належним та допустимим доказом укладення кредитного договору та наявності заборгованості за ним договором, оскільки будь-яких доказів перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідача, позивачем не надано. Суди застосовують зазначені правові висновки, зокрема в постановах Полтавського апеляційного суду від 08 лютого 2024 року по ц/с №553/6420/22, Дніпровського апеляційного суду від 22 липня 2024 року по ц/с №203/7096/23, Київського апеляційного суду від 15 липня 2024 року по ц/с №541/3853/23, Дніпровського апеляційного\~суду від\~19\~червня 2024\~року по\~ц/с\~№216/6181/23, Дніпровського апеляційного суду від 05 квітня 2024 року по ц/с №185/11383/23. В оцінці поведінки та способу ведення справ банком чи фінансовою установою суд апеляційної інстанції враховує те, що вони є професійними учасниками ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до них висуваються певні вимоги щодо дотримання правил та процедур, які є традиційними в цій сфері, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком чи фінансовою установою є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною в цивільних відносинах з такою установою. З врахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах. Аналогічна позиція викладена і Верховим Судом у постанові від 01 лютого 2023 року у справі №199/7014/20. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками є належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором і ці докази мають знаходитися у кредитора, в тому числі нового, до якого перейшли права та обов`язки попередника. В той же час, розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів банку кореспондує висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та Верховного Суду України в постанові від 11.03.2015 № 6-16цс15. Беручи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що надані позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» докази не є належними та достатніми для висновку як про наявність заборгованості за кредитним договором, так і щодо розміру цієї заборгованості, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed