Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-22 00:00:00

До Голосіївського районного суду міста Києва надійшла позовна заява [PERSON] (далі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Голд» (далі - відповідач), в якій позивач просить суд зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Голд» прийняти у рахунок погашення заборгованості у розмірі 355 250,00 грн, в тому числі, 5 250,00 грн судового збору, простим векселем серії АА № 2860572 від 12 лютого 2024 року. В обгрунтування позову позивач послався на те, що 20 серпня 2008 року між ним та ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено кредитний договір № 03-08-Ип/41, відповідно до умов якого Банк надав позивачу в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси у сумі 11 500 доларів США з процентною ставкою у 12,5 % річних, строком дії до 18 серпня 2023 року. В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, як вказує позивач, було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого позивач передав Банку належну йому на праві власності квартиру, а також було укладено договір поруки. В подальшому, як зазначено у позовній заяві, відповідач став новим кредитором за кредитним договором та договором поруки. Також, позивач вказує, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 19 травня 2023 року з нього, [PERSON] та [PERSON] на користь відповідача стягнуто грошові кошти у розмірі 350 000,00 грн та судовий збір у розмірі 5 250,00 грн. На виконання вказаного судового рішення, судом видано виконавчий лист № 760/18850/20 від 01 лютого 2024 року, на підставі якого приватним виконавцем Клітченко О.А. відкрито виконавче провадження № [NUMBER]. Як вказує позивач, з урахуванням положень частини першої статті 4 Закону України «Про обіг векселів в Україні», ним було видано простий вексель серії АА № 2860572 від 12 лютого 2024 року, згідно якого він зобов`язався заплатити проти виданого векселя відповідачу 355 250,00 грн, який було направлено для погашення боргу на адресу відповідача. Проте, як зазначено у позовній заяві, відповідачем виконання позивачем зобов`язання векселем повернуто, а виконавче провадження не закінчено. Вважаючи, що відповідачем вексель повернуто неправомірно, позивач звернувся до суду з цією позовною заявою. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 03 червня 2024 року позовна заява [PERSON] залишена без руху та останньому наданий строк для усунення недоліків. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 01 липня 2024 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення копії ухвали суду подати відзив на позовну заяву у відповідності до статті 274 ЦПК України, залученко до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксана Анатоліївна. Представником відповідача 21 серпня 2024 року подано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечуючи проти позову послався на те, що згідно вексельного законодавства розрахунки за допомогою векселів є однією із форм безготівкових розрахунків із погашення боргів за поставлені товари, які проводяться на підставі письмового договору, що передбачає можливість проведення розрахунків із застосуванням векселів. У відносинах між сторонами у справі, як вказує представник відповідача, відсутні договірні зобов`язання з поставки товарів, виконання робіт чи надання послуг, умови яких передбачали б можливість розрахунку векселями. Так, представник відповідача наголосив, що правовідносини між сторонами у справі виникли з підстав невиконання позивачем своїх зобов`язань за кредитним договором № 03-08-Ип/41 від 20 серпня 2008 року, що зумовило подальше звернення Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Голд», як поручителя, який частково погасив заборгованість [PERSON] , до суду з позовом про стягнення сплачених ним за боржника коштів в судовому порядку. Тому, на переконання представника відповідача, погашення боргу [PERSON] , який виник за кредитним договором, за рахунок передачі стягувачу простого акцептованого векселя є неможливим. З урахуванням викладеного, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог та постановити окрему ухвалу суду щодо порушення [PERSON] статті 4 Закону України «Про обіг векселів в Україні», яку надіслати на розгляд податкових органів для складання протоколу за порушення ним умов видачі простого акцептованого векселя серії АА № 2860572 від 12 лютого 2024 року. Не погоджуючись з доводами, викладеними у відзиві на позов, позивачем подано відповідь на відзив на позов, в якій останній послався на те, що заборгованість за кредитним договором, який було укладено між ним та ВАТ «Банк «Фінанси і Кредит», а не на підставі рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 19 травня 2023 року у справі № 760/18854/20. На переконання позивача, з урахуванням вимог чинного законодавства, за своєю правовою природою кредитний договір належить до договорів про надання послуг. Крім того, позивач наголошує, що на момент пред`явлення відповідачеві простого векселя кредитні зобов`язання позивача виконані не були. Також позивач зауважує, що він не укладав з відповідачем договору поруки, як про це зазначає відповідач у своєму відзиві, у зв`язку з чим, сторони не мали можливості зафіксувати в договорі передбачені частиною п`ятою статті 4 Закону України «Про обіг векселів в Україні», на яку посилається відповідач, умови щодо проведення розрахунків із застосуванням векселів. На підставі викладеного, позивач просив задовольнити заявлені ним позовні вимоги в повному обсязі. Третя особа письмових пояснень на позовну заяву не надала з невідомих причин. Дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. Як вбачається з копії матеріалів виконавчого провадження № [NUMBER], Солом`янським районним судом міста Києва 01 лютого 2024 року видано виконавчий лист № 760/18854/20 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Голд» грошових коштів у розмірі 350 000,00 грн та судового збору у розмірі 5 250,00 грн. З метою примусового виконання вказаного вище виконавчого листа 06 лютого 2024 року товариство звернулось до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко О.А. з відповідною заявою. Постановою приватного виконавця від 06 лютого 2024 року відкрито виконавче провадження № [NUMBER] про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Голд» грошових коштів у розмірі 350 000,00 грн та судового збору у розмірі 5 250,00 грн. 26 лютого 2024 року [PERSON] звернувся до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко О.А. з заявою про належне виконання зобов`язань боржника (в порядку статей 613, 545 ЦК України), в якій зазначив, що він прийняв рішення належно виконати свої зобов`язання перед стягувачем згідно рішення суду борговим цінним папером - простим векселем, який згідно статті 4 Закону України «Про обіг векселів в Україні» виписується для оформлення грошового боргу. У заяві у тому числі зазначено, що сума векселя становить 355 250,00 грн. До вказаної заяви позивачем було додано простий вексель серії АА № 2860575 від 12 лютого 2024 року, адресований «пр. в. Клітченко Оксана» на суму 355 250,00 грн. Листом від 28 лютого 2024 року № 2700 приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клітченко О.А. повідомила [PERSON] про повернення йому заяви про належне виконання зобов`язань боржника (в порядку ст. ст. 613, 545 ЦКУ) з додатками без виконання (оригінал боргового цінного паперу - простого акцептованого векселя серії АА 2860575 на суму 355 250,00 грн), у зв`язку з тим, що заборгованість [PERSON] перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Голд» виникла за кредитним договором. Також, з матеріалів справи вбачається, що позивач адресував заяву про належне виконання зобов`язань боржника (в порядку статей 613, 545 ЦК України), в якій зазначив, що він прийняв рішення належно виконати свої зобов`язання перед стягувачем згідно рішення суду борговим цінним папером - простим векселем, який згідно статті 4 Закону України «Про обіг векселів в Україні» виписується для оформлення грошового боргу. У заяві у тому числі зазначено, що сума векселя становить 355 250,00 грн, до якої додав оригінал боргового цінного паперу простого акцептованого векселя серії АА № 2860572 на суму 355 250,00 грн. Вважаючи, що відповідачем неправомірно не прийнято у рахунок погашення заборгованості простий вексель серії АА № 2860572 від 12 лютого 2024 року на суму 355 250,00 грн, позивач звернувся до суду з цим позовом. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого. Особливості обігу векселів в Україні, який полягає у видачі переказних та простих векселів, здійсненні операцій з векселями та виконанні вексельних зобов`язань у господарській діяльності, відповідно до Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі, з урахуванням застережень, обумовлених додатком II до цієї Конвенції, та відповідно до Женевської конвенції 1930 року про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі, Женевської конвенції 1930 року про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів визначені Законом України «Про обіг векселів в Україні» від 05 квітня 2001 року № 2374-III (далі - Закон України від 05 квітня 2001 року № 2374-ІІІ). Приписами статті 4 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2374-ІІІ визначено, що видавати переказні і прості векселі можна лише для оформлення грошового боргу за фактично поставлені товари, виконані роботи, надані послуги, за виключенням фінансових банківських векселів, векселів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та фінансових казначейських векселів (частина перша статті 4 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2374-ІІІ). На момент видачі переказного векселя особа, зазначена у векселі як трасат, або векселедавець простого векселя повинні мати перед трасантом та/або особою, якій чи за наказом якої повинен бути здійснений платіж, зобов`язання, сума якого має бути не меншою, ніж сума платежу за векселем (частина друга статті 4 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2374-ІІІ). Умова щодо проведення розрахунків із застосуванням векселів обов`язково відображається у відповідному договорі, який укладається в письмовій формі. У разі видачі (передачі) векселя відповідно до договору припиняються грошові зобов`язання щодо платежу за цим договором та виникають грошові зобов`язання щодо платежу за векселем (частина третя статті 4 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2374-ІІІ). Наведене в сукупності дозволяє суду дійти висновку, що розрахунок за допомогою векселя можливий виключно у випадках оформлення грошового боргу за фактично поставлені товари, виконані роботи, надані послуги. Згідно частин першої та четвертої статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, судом встановлено та не заперечувалось сторонами у справі, що між ВАТ «Банк «Фінанси і Кредит» та [PERSON] 20 серпня 2008 року укладено кредитний договір № 03-08-Ип/41, відповідно до умов якого останньому Банком надано в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси у сумі 115 000,00 доларів США з процентною ставкою 12,5% річних, строком дії договору до 18 серпня 2023 року. Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 19 травня 2023 року у цивільній справі № 760/18854/21, яке набрало законної сили 26 червня 2023 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/112147981), встановлені у тому числі наступні обставини: «03 квітня 2019 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «ФК «АРАГОН» був укладений договір №14 відступлення права вимоги, відповідно до умов якого ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відступило право вимоги до боржників за кредитним договором №03-08-Ип/41 від 20.08.2008 року у розмірі 60366434, 62 грн. Відповідно до додатку №1 до договору №14 про відступлення права вимоги від 03 квітня 2019 року (реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються та боржників за такими договорами) боржниками зазначено: позичальник [PERSON], поручитель: [PERSON], поручитель: [PERSON] ; договори, права вимоги за якими відступаються: кредитний договір №03-08-Ип/41 від 20.08.2008 року, договори поруки: №03-08-П1/41 від 20 серпня 2008 року, №03-08-П2/41 від 20 серпня 2008 року. 15 серпня 2019 року між ТОВ «ФК «АРАГОН» та ТОВ «ФК «Сіті Голд» був укладений договір поруки №15/08п, згідно п.1.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, поручитель (ТОВ «ФК «Сіті Голд») зобов`язується відповідати перед кредитором (ТОВ «ФК «АРАГОН») за виконання [PERSON] своїх зобов`язань, що виникли за кредитним договором №03-08-Ип/41 від 20.08.2008 року, укладеним між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] . Відповідно до п. 2.1. вказаного договору поруки поручитель цією порукою забезпечує виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором частково. Відповідальність поручителя перед кредитором обмежується сплатою суми у розмірі 350000, 00 грн. У п. 4.6. договору поруки сторони погодили, що у випадку виконання поручителем своїх зобов`язань, передбачених п.п.2.1., 4.3. даного договору, до поручителя, згідно положень ст. ст. 514, 556 ЦК України переходять права кредитора, які виникли за кредитним договором, у тому числі й ті, що забезпечують його виконання. ТОВ «ФК «АРАГОН» направило на адресу ТОВ «ФК «Сіті Голд» вимогу від 13 грудня 2019 року вих. №13/12-1, в якій зазначило, що враховуючи грубе порушення [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором, просили протягом 15 банківських днів частково погасити заборгованість останньої у розмірі 350000, 00 грн. Отримавши 17 грудня 2019 року вказану вимогу, ТОВ «ФК «Сіті Голд» частково погасило заборгованість [PERSON] відповідно до кредитного договору та в межах відповідальності визначеної у п.2.1 договору поруки від 15 серпня 2019 року №15/08п у розмірі 350000, 00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №228 від 21 грудня 2019 року на суму 50000, 00 грн. та платіжним дорученням №215 від 23 грудня 2019 року на суму 300000,00 грн. 06.08.2020 року ТОВ «ФК «Сіті Голд» направило [PERSON] вимогу щодо сплати заборгованості у сумі 350000, 00 грн., яку відповідач не виконав. Згідно листа ТОВ «ФК «АРАГОН» від 11.04.2023 року вих. №11/04-1 до розміру кредитної заборгованості [PERSON] за кредитним договором договір №03-08-Ип/41 від 20.08.2008 року, що була відступлена ТОВ «ФК «АРАГОН» ТОВ «ВАКАНДА» за договором відступлення права вимоги, грошові кошти у розмірі 350000,00 грн., що були сплачені ТОВ «ФК «СІТІ ГОЛД», як поручителем, за платіжними дорученнями №228 від 21.12.2019 року та №215 від 23.12.2019 року включені не були. Звертаючись до суду з даним позовом, ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Голд» посилалася на те, що виконавши умови договору поруки №15/08п від 15 серпня 2019 року до позивача перейшло право вимоги за зобов`язанням до [PERSON] у розмірі 350000,00 грн.» З урахуванням встановлених судом обставин, як зазначено у вказаному вище рішенні суду, судом прийнято рішення про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Голд» грошових коштів у розмірі 350 000,00 грн та судового збору у розмірі 5 250,00 грн. Наведене в сукупності дозволяє суду дійти висновку, що в даному випадку Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Голд» виступило поручителем за борговими зобов`язаннями [PERSON] за кредитним договором № 03-08-Ип/41 від 20 серпня 2008 року перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРАГОН» (яке є правонаступником ПАТ «Банк «Фінанси і Кредит») на підставі договору поруки №15/08п від 15 серпня 2019 року на суму 350 000,00 грн, які на вимогу кредитора погасило платіжним дорученням №228 від 21 грудня 2019 року на суму 50 000, 00 грн та платіжним дорученням №215 від 23 грудня 2019 року на суму 300 000, 00 грн Погоджуючись з позицією позивача, що фактично, уклавши кредитний договір, йому надано послугу, зокрема, шляхом надання у тимчасове користування грошових коштів, суд зазначає, що такі правовідносини існували між [PERSON] та ВАТ «Банк «Фінанси і Кредит» (нині - ПАТ «Банк «Фінанси і Кредит»), а не з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Голд», яке виступило поручителем позивача за вже існуючим боргом, що свідчить про відсутність між сторонами у справі будь-яких відносин щодо поставки товару, виконання робіт або надання послуг, як помилково вважає позивач. Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі. Щодо вимоги відповідача в частині постановлення в порядку статті 262 ЦПК України окремої ухвали суду щодо порушення [PERSON] статті 4 Закону України «Про обіг векселів в Україні», яку надіслати на розгляд податкових органів для складання протоколу за порушення ним умов видачі простого акцептованого векселя серії АА № 2860572 від 12 лютого 2024 року, суд зазначає таке. Частиною четвертою статті 4 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2374-ІІІ особи, винні в порушенні вимог цієї статті, несуть відповідальність згідно з законом. Статтею 163-12 КУпАП передбачена відповідальність за видачу векселя без наявності грошового боргу за фактично поставлені товари, виконані роботи, надані послуги або без визначення у відповідному договорі умови проведення розрахунків із застосуванням векселів чи із зазначенням суми платежу за векселем, що є більшою від суми зобов`язань трасата перед трасантом або векселедавця (за переказним векселем - трасанта) перед особою, якій чи за наказом якої має бути здійснений платіж. Враховуючи обставини справи, зокрема, щодо того, що позивач обгрунтовуючи заявлені ним позовні вимоги посилався виключно на той факт, що між ним та Банком було укладено кредитний договір, тобто, як він вважав, йому надано послугу, суд не вбачає підстав для визнання цього факту таким, що може бути розцінений як порушення вимог статті 4 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2374-ІІІ з боку позивача, відповідно, доходить висновку про відсутність правових підстав для постановлення окремої ухвали в порядку статті 262 ЦПК України. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, зважаючи, що у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі, суд не вбачає підстав для стягнення на користь позивача з відповідача понесених ним судових витрат. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed