Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-11 00:00:00

08 травня 2024 року представник позивача адвокат Касатська Ю.А., діючи в інтересах [PERSON] , звернулася до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що 29 квітня 2008 року між ВАТ «Сумихімпром» та [PERSON] було укладено договір позики на придбання житла № 9 П, загальна сума позики на момент його укладання становила 229235,00 грн. Додатковою угодою від 08\~квітня 2009 року № 1 до Договору 9-П позики на придбання житла від 29 квітня 2008 року було збільшено розмір позики на 28954,00 грн, загальна сума позики склала 258189,00 грн, яка була надана строком з 29 квітня 2008 року по 28 квітня 2018 року. 09 серпня 2010 року між ВАТ «Сумихімпром», [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про переведення боргу № б/н, за умовами якого первісний боржник передає, а новий боржник - [PERSON] приймає на себе зобов`язання боржника за договором позики на придбання житла № 9 П від 29 квітня 2008 року, яка мала бути повернута у строк до 28 квітня 2018 року. 12 березня 2018 року між [PERSON] та ПАТ «Сумихімпррм» було укладено додаткову угоду № 2 до договору № 9 П позики на придбання житла від 29 квітня 2008 року, згідно з якою строк позики продовжений до 31 грудня 2023 року, також п. 2 встановлено необхідність перебувати у трудових відносинах з позивачем не менше ніж до 31 грудня 2023 року. Вказує, що у зв`язку з воєнною агресією з боку рф позивач, який проживав на території, де велися та ведуться активні бойові дії на теперішній час (Краснопільську громаду віднесено до зони бойових дій) разом з родиною у березні 2022 року вимушений був виїхати до Івано-Франківської області. Із 02 квітня 2022 року позивач проживав в с. Палагичі Івано-Франківської області як внутрішньо переміщена особа. Оскільки позивач за обставин, вказаних вище, не міг повернутись до місця свого проживання та не міг надалі продовжувати виконувати свої трудові обов`язки (виходячи з займаної відповідачем посади - майстра з ремонту устаткування (по виробництву обпаленого вапна та вапняного молока) можливість виконання трудових обов`язків дистанційно відсутня) сторони по справі дійшли згоди про те, що позивач може звільнитись з займаної посади за угодою сторін та наказом від 01 серпня 2022 року №1186 «Про кадрові питання» позивач був звільнений з займаної посади майстра з ремонту устаткування (по виробництву обпаленого вапна та вапняного молока) з 02 серпня 2022 року на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін). Зазначає, що у квітні 2024 року позивачеві по справі стало відомо, що додаткова угода №2 від 12 березня 2018 до Договору позики №9П від 28 квітня 2008 року, підписана особою, яка не мала законних повноважень на її підписання, а саме: від імені позикодавця ПАТ «Сумихімпром» додаткова угода підписана керуючим санацією [PERSON] , який не мав законних підстав підписувати дану додаткову угоду, що може бути підставою для визнання її судом недійсною. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить визнати недійсною Додаткову угоду № 2 від 12 березня 2018 року, укладену між ПАТ «Сумихімпром» та [PERSON] до Договору позики на придбання житла № 9 П від 29 квітня 2008 року. Ухвалою суду від 10 травня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду на 11 червня 2024 року. Протокольною ухвалою суду підготовче судове засідання відкладено до 19 липня 2024 року у зв`язку з неявкою відповідача. Ухвалою суду від 19 липня 2024 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні 15 серпня 2024 року. Протокольною ухвалою суду судовий розгляд відкладено до 12 вересня 2024 року у зв`язку з неявкою відповідача. В зазначене судове засідання представник позивача не з`явилась, про дату, час і місце судового розгляду повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи без її участі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання повторно не з`явився, відзив не подав. Зі згоди позивача, викладеної в письмовій заяві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.\~\~ У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 29 квітня 2008 року між ПАТ «Сумихімпром» та [PERSON] укладено Договір № 9 П позики на придбання житла, за умовами якого Позикодавець передає у власність Позичальнику грошові кошти на умовах даного Договору, а Позичальник зобов`язується повернути у встановлені строки Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (позики), загальна сума позики 229235,00 грн, термін надання позики до 10 років включно з 29 квітня 2008 року по 28 квітня 2018 року (а.с. 5-8). Згідно Додаткової угоди №1 від 08 квітня 2009 року до Договору № 9 П позики на придбання житла від 29 квітня 2008 року збільшено розмір позики на 28954,00 грн, загальна сума позики становить 258189,00 грн (а.с. 9). 09 серпня 2010 року між ВАТ «Сумихімпром», [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про переведення боргу № б/н, за умовами якого первісний боржник передає, а новий боржник [PERSON] приймає на себе зобов`язання боржника за договором позики на придбання житла № 9 П від 29 квітня 2008 року, яка мала бути повернута у строк до 28 квітня 2018 року (а.с. 10-11). Відповідно до умов Додаткової угоди №2 від 12 березня 2018 року до Договору № 9 П від 29 квітня 2008 року позики на придбання житла позика надається Працівнику Позикодавця (Позичальнику) на термін з 29 квітня 2008 року по 31 грудня 2023 року включно та зобов`язує перебувати у трудових стосунках з Позикодавцем не менше ніж до 31 грудня 2023 року (а.с. 12). Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, у встановлені строки (терміни) виконання зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема припинення зобов`язання, сплата неустойки, що передбачено ст.ст. 549, 611 ЦК України. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Однак, додаткова угода №2 від 12 березня 2018 року до Договору позики №9 П від 29\~квітня 2008\~року від імені Позикодавця -ПАТ «Сумихімпром» підписана керуючим санацією [PERSON] , який не мав законних підстав підписувати дану угоду. Так, підписуючи Додаткову угоду №2 від 12 березня 2018 року до Договору позики № 9 П від 29\~квітня 2008 року керуючий санацією Нікітін Д.В. діяв на підставі ухвали Господарського суду Сумської області від 05 жовтня 2017 року по справі №5021/2509/2011 та Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», про що і зазначається в самій Додатковій угоді. Постановою Касаційного Господарського суду Верховного Суду від 25 квітня 2018 року, ухвалу господарського суду Сумської області від 05 жовтня 2017 року та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 12 грудня 2017 року у справі №5021/2509/2011 в частині припинення повноважень керуючого санацією [PERSON] , розпорядника майна Марченка Р.В., перехід до загальної процедури санації без урахування особливостей провадження санації боржника його керівником відповідно до ст. 53 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», призначення керуючим санацією арбітражного керуючого Нікітіна Д.В. скасовано (а.с. 13-15). Відповідно до статті 129-1Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 654 ЦК України встановлено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Додаткова угода є правочином, що вносить зміни до вже існуючого договору. І саме до додаткової угоди можуть застосовуватися вимоги ст. 654 ЦК України. За ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюються печаткою. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені статтею 203 ЦК України. Зокрема, за ч. 2 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати має необхідний обсяг цивільної дієздатності. Відповідно до вимог ст. 92 ЦК України, юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов`язків і здійснювати їх через своїх учасників. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу. У частині третій зазначеної статті передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За змістом частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Стаття 236 ЦК України передбачає, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. Додаткова угода №2 від 12 березня 2018 року, якою продовжено строк повернення позики до 31 грудня 2023 року, підписана від імені відповідача особою, яка не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Всупереч вимогам наведеної норми відповідачем не висловлено свою позицію по справі, позицію позивача не спростовано та не надано відповідних доказів. Зважаючи на викладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1211,20 грн (а.с. 1).

Outcome: approved