Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-17 00:00:00

13.06.2023 року позивач [PERSON] , через свого представника - адвоката Шимбарьова Олексія, звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд визнати спільною сумісною власністю подружжя квартиру [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право спільної часткової власності на частину квартири [ADDRESS] . В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що він разом із [PERSON] , з якою познайомився в жовтні 2004 року, з лютого 2005 року почали проживати разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу, за адресою: [ADDRESS] у комунальній квартирі. У подальшому, влітку 2006 року вони вирішили придбати власне житло. За спільної домовленості було оформлено кредит на ім`я [PERSON] , також на неї було оформлено договір купівлі-продажу та договір іпотеки, оскільки остання працювала у банку і їй було зручніше оформити та отримати кошти в кредит. Позивач зазначає, що 14.11.2006 року під час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на підставі договору купівлі-продажу ними була придбана однокімнатна квартира, загальною площею 20,9 кв.м., житловою площею 11,3 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира була придбана на грошові кошти, які отримані в кредит, про що були укладені відповідний кредитний договір №2006/670/150 від 14.11.2006 та договір іпотеки. Одразу після придбання вказаної квартири він разом з [PERSON] переїхали у придбану квартиру та стали проживати разом, а також за спільні кошти сплачувати заборгованість по кредиту за житло. 06.06.2009 року він з [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу серії [NUMBER] , після чого [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . У подальшому, 14.10.2014 року, відповідно до договору про внесення змін до договору кредиту від 14.11.2006 року та іпотечного договору, внесені зміни, а саме його - позивача, зазначено майновим поручителем по вказаному кредиту. При цьому, позивачем зазначено, що надати суду копії кредитного договору, договору іпотеки, договору про зміну умов кредитного договору, а також договору купівлі-продажу квартири він не має можливості, оскільки після смерті [PERSON] , ці документи разом з іншими документами було викрадено відповідачкою по справі. Також позивачем в позовній заяві зазначено, що у 2017 році його дружина почала тяжко хворіти, у зв`язку з чим 09.10.2017 року звільнилася з посади касира-економіста ПАТ «Укрсоцбанк», після чого за станом здоров`я не працювала, а їх родина не мала іншого доходу крім його заробітку, при цьому ними не припинялась виплата кредиту за придбану квартиру за адресою: [ADDRESS] . Крім того, ним сплачувалися витрати по лікуванню дружини, у тому числі по операції, яку їй було зроблено у 2019 році, пов`язану з онкологічним захворюванням. [INFO] його дружина [PERSON] померла. Після смерті дружини він продовжував сплачувати заборгованість по кредиту та повністю погасив його 18.10.2021 року, що підтверджується відповідними квитанціями. Таким чином, позивач вказує, що наведені вище обставини свідчать про те, що все майно, набуте ним з [PERSON] під час перебування у шлюбі, а також під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу є їх спільною сумісною власністю. Також, позивач зазначає, що з листа державного нотаріуса Київської державної нотаріальної контори у м. Одесі №5251/02-14 від 27.07.2021 року на ім`я відповідачки [PERSON] , яка є матір`ю його покійної дружини, вбачається, що остання подала заяву про прийняття спадщини щодо майна [PERSON] та претендує на отримання у спадщину частину квартири [ADDRESS] . Вказана квартира є спільною сумісною власністю подружжя, тобто спадкове майно, що залишилось у спадщину складається з частини квартири, оскільки інша частина квартири належить йому - позивачу на праві спільної сумісної власності. Існування спору про склад спадкового майна зумовило необхідність звернення до суду з позовом про розподіл спільно набутого майна. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 15.06.2023 року позовну заяву попередньо визначено суму судового збору за подання позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права спільної часткової власності про визнання права власності у розмірі 2500 грн. Позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання права спільної часткової власності про визнання права власності залишено без руху. Повідомлено [PERSON] про необхідність виправити зазначені недоліки позову протягом 10 (десяти) днів з дня отримання цієї ухвали, а саме: сплатити судовий збір за одну вимогу немайнового характеру у розмірі 1073 грн. 60 коп., та надати докази такої сплати; доплатити судовий збір за вимогу майнового характеру, відповідно до пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у розмірі 692 грн. 73 коп., з урахуванням вже сплаченої суми у розмірі 1807,27 грн., та надати докази такої сплати. Роз`яснено позивачу, що у разі невиконання ухвали суду в зазначений строк позовна заява буде вважатися неподаною та повернута зі всіма доданими до неї документами, на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України. 20.06.2023 року до суду від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків позову. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 21.06.2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про визнання права спільної часткової власності. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання. Клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено. Витребувано з АТ «Альфа-Банк» копію кредитного договору № 2006/670/150 від 14.11.2006 з договором про зміну умов кредитного договору, виписку про рух коштів по вказаному договору. 25.09.2023 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Лень Юлії Василівни надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якої вона просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, оскільки знайомство позивача з донькою відповідачки було обмежено періодичними зустрічами та не більше того, він інколи залишався у неї вдома на ніч, тому твердження позивача про те, що він з лютого 2005 року став проживати з [PERSON] однією сім`єю, є неправдивими. Відносини між ними були не серйозними, кілька разів розходилися та протягом тривалого часу не зустрічалися, потім знов почали відносини. [PERSON] на той час не працював, не мав постійного заробітку, ніяким чином не ніс та не міг нести обов`язки, як сімейна особа, спільне проживання однією сім`єю не має нічого спільного з його періодичним перебуванням в квартирі [PERSON] до моменту їх одруження. Зазначає, що донька відповідачки - [PERSON] , а момент їх знайомства з позивачем, мала власну квартиру за адресою: [ADDRESS] , в якій вона проживала з листопада 2006 року. Квартира була придбана нею особисто за власні грошові кошти, всі комунальні платежі вона сплачувала особисто. В листопаді 2006 року [PERSON] вирішила продати свою комунальну квартиру та купити іншу квартиру в [ADDRESS] . При цьому, частина вартості нової квартири була сплачена [PERSON] грошовими коштами, отриманими від продажу своєї комунальної квартири, а залишок був сплачений продавцеві за рахунок кредитних коштів в іноземній валюті, які вона отримала на підставі Кредитного договору №2006/670/150 від 14.11.2006 року, укладеного в ПАТ «Укрсоцбанк». На підставі вказаного кредитного договору нею була отримана сума кредиту в розмірі 30000,00 доларів США, зобов`язання щодо погашення кредиту були забезпечені Договором поруки №25-04/53 від 14.11.2006 року, поручителем за яким виступала [PERSON] . Крім того, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, був укладений іпотечний договір, згідно якого донька відповідачки - [PERSON] виступала іпотекодавцем. Отже, на момент підписання договору купівлі-продажу, кредитного договору, договору поруки та іпотечного договору позивач [PERSON] не вважав себе співвласником придбаної квартири та до моменту одруження з померлою не підписав особисто жодного документу, в тому числі документи про внесення змін та доповнень в зазначені договори, ніякої інформації банку та/або нотаріусу ним не подавалось. Таким чином, відповідачка вважає, що позивачем не доведений факт проживання його з її донькою однією сім`єю та придбання спільного майна, не доведені спільні витрати на придбання квартири в 2006 році, витрати на оплату комунальних послуг, витрати на проведення ремонту помешкання, придбання спільних речей або меблів, побутової та іншої техніки, відсутні докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого, не доведено наявність власних доходів, направлених на спільне проживання та погашення кредиту, наявність спільного бюджету тощо. 04.12.2023 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Лень Юлії Василівни надійшли додаткові пояснення, відповідно до яких відповідач додатково зазначає, що у зв`язку з тяжким станом здоров`я її донька [PERSON] дійсно звільнилася з роботи, проте вказує, що на її ім`я був відкритий соціальний рахунок в ПАТ КБ «Приватбанк» на який вона отримувала матеріальну допомогу у вигляді пожертвувань (благодійної допомоги) весь останній період свого життя, всього за період з 02.04.2019 року по 11.05.2021 року було здійснено більше 100 переказів на загальну суму 148500,00 грн., крім того, на її ім`я був відкритий рахунок в ПАТ «Банк Восток» для отримання пенсії. Таким чином, починаючи з 20.11.2017 року до дня смерті донька щомісяця отримувала пенсію. Так її донькою [PERSON] з вказаних грошових коштів було здійснено погашення кредиту. При цьому, позивач не надав суду жодних доказів наявності у нього систематичного отримання доходу, докази працевлаштування та отримання заробітної плати, вже не говорячи про сплату кредитної заборгованості. Так, вказана вище інформація підтверджує той факт, що у померлої [PERSON] були наявні власні грошові кошти, а твердження позивача, що їх сім`я не мала іншого доходу, окрім як його заробітку, є недостовірною. Крім того, позивач зовсім не приймав фінансової участі в похованні [PERSON] після її смерті, у зв`язку з відсутністю власних коштів. Як вбачається з матеріалів справи, доказів, які б підтверджували доводи позивача щодо існування між ним та [PERSON] з лютого 2005 року відносин, притаманних подружжю, ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету та побуту, та придбання квартири за їх спільні кошти або спільною працею в матеріалах справи відсутні та позивачем не доведені. У підготовчому засіданні 23.01.2024 року від представника позивача - адвоката Шимбарьова Олексія Валерійовича надійшло клопотання про витребування доказів, в якому представник позивача просить суд витребувати у Київській державній нотаріальній конторі міста Одеси належним чином засвідчену копію спадкової справи №542/2021 щодо майна [PERSON] , яка померла [INFO] , відповідно до актового запису №7076 від 22.05.2021 року. У підготовчому засіданні 23.01.2024 року позивач та представник позивача - адвокат Шимбарьов Олексій Валерійович підтримали клопотання, просили його задовольнити. У підготовчому засіданні 23.01.2024 року представник відповідача заперечувала проти задоволення клопотання про витребування доказів. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 23.01.2024 року клопотання представника позивача - адвоката Шимбарьова О. про витребування доказів було задоволено. Витребувано з Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса належним чином засвідчену копію спадкової справи №542/2021 щодо майна [PERSON] , яка померла [INFO] , відповідно до актового запису №7076 від 22.05.2021 року. У підготовчому засіданні 04.04.2024 року закрито підготовче провадження у справ та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні 18.09.2024 року позивач підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. В судовому засіданні 18.09.2024 року представник відповідача у задоволенні позовних вимог просила відмовити. Представник третьої особи в судовому засіданні просив ухвалити законне та справедливе рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та показання свідка, проаналізувавши надані докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, відповідно до договору кредиту №2006/670/150 від 14.11.2006 року, укладеного між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] , встановлено, що остання отримала кредит у сумі 30000,00 доларів США, зі сплатою 12,2 відсотків річних, на придбання нерухомого майна - однокімнатної квартири, загальною площею 20,9 кв.м., житловою площею 11,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно договору купівлі-продажу від 14.11.2006 року [PERSON] продала [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка складається з однієї кімнати, загальною площею 20,9 кв.м., житловою - 11,3 кв.м. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , 06.06.2009 року між [PERSON] та [PERSON] , Київським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис №440. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, однокімнатна квартира, загальною площею 20,9 кв.м., житловою площею 11,3 кв.м. за адресою: [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу №2647 від 14.11.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Трофімець В.В. Відповідно до акту від 20.07.2021 року, складеного сусідами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , останніми підтверджено, що [PERSON] , починаючи з 2006 року і по теперішній час проживає за адресою: [ADDRESS] , за вказаною адресою [PERSON] проживав сумісно з [PERSON] з 2006 року по день її смерті [INFO] . [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Відповідно до трудової книжки [PERSON] прийнято на роботу до Київського філіалу м. Одеси АКБ «Укрсоцбанк», звільнено з посади 10.10.2017 року за угодою сторін, п.1 ст.36 КЗпП України. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] сплачувалися грошові кошти на погашення заборгованості за Кредитним договором №2006/670/150 від 14.11.2006 року, що підтверджується квитанціями №1-1383К від 09.07.2019 року на суму 2320,00 грн., №3371131 від 09.12.2019 року на суму 3300,00 грн., №1-1414К від 09.07.2019 року на суму 700,00 грн., №5413834 від 15.10.2019 року на суму 3000,00 грн., FJB1909869600371 від 08.04.2019 року на суму 2900,00 грн., №3463354 від 10.02.2020 року на суму 3300,00 грн., №739975 від 10.01.2020 року на суму 3500,00 грн., №395727103 від 13.07.2021 року на суму 5000,00 грн., №376951165 від 05.07.2021 року на суму 5000,00 грн., №462818210 від 10.08.2021 року на суму 5000,00 грн., та від 13.09.2021 року на суму 1474,00 грн., №615428693 від 11.10.2021 року на суму 5000,00 грн., №631417530 від 18.10.2021 року на суму 105000,00 грн. З пояснень [PERSON] від 10.08.2021 року, відібраних адвокатом Шимбарьовим Олексієм Валерійовичем, вбачається, що з [PERSON] вона познайомилася у 2000 році коли прийшла працювати до відділення банку «Укрсоцбанк». Приблизно у жовтні 2004 року вони разом з [PERSON] та іншими подругами відпочивали у нічному клубі, де [PERSON] познайомилася з [PERSON] , після чого вони почали зустрічатися. На той момент [PERSON] проживала у кімнаті в комунальній квартирі. У подальшому приблизно з кінця зими, початку весни 2005 року [PERSON] та [PERSON] почали проживати разом однією сім`єю, вели спільне господарство, проживали у вказаній вище комунальній квартирі за адресою: [ADDRESS] . У 2006 році [PERSON] продала кімнату у комунальній квартирі та разом з [PERSON] вони оформили кредит на придбали квартиру [ADDRESS] , куди разом переїхали жити, де жили та вели спільне господарство по день смерті [PERSON] . Сплачували кредит вони разом, оскільки заробітної плати [PERSON] не вистачало. 06.06.2009 року [PERSON] та [PERSON] одружилися. У подальшому, починаючи з 2017 року сім`ю повністю утримував [PERSON] , у тому числі сплачував кредит за квартиру. У 2019 році [PERSON] перенесла операцію, грошові кошти за яку повністю сплатив [PERSON] , йому допомагали збирати гроші друзі по спорту. У судовому засіданні була допитана в якості свідка [PERSON] , яка працювала заступником голови правління в АКБ «Укрсоцбанк» (Одеська філія), та є тіткою [PERSON] , яка пояснила, що в листопаді 2006 року [PERSON] вирішила купити квартиру в [ADDRESS] , вона допомагала останній з оформленням кредиту, зобов`язання щодо погашення кредиту були забезпечені Договором поруки, за яким вона виступала поручителем. Зазначила, що [PERSON] самостійно сплачувала грошові кошти за вказаним кредитом. При цьому, вказані пояснення суд не бере до уваги, оскільки вони надані рідною тіткою [PERSON] , яка є родичкою відповідачки та яка зацікавлена у наданні таких пояснень на користь відповідача [PERSON] . Відповідно до ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбі. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства. Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом». Відповідно до частини першої статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Частиною другою статті 74 СК України передбачено, що на майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Отже, до майна, що було набуте під час проживання осіб однією сім`єю, застосовуються положення сімейного законодавства, які регулюють правові відносини з приводу права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час перебування у шлюбі, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Верховний Суд у постанові від 14.02.2018 у справі №129/2115/15-ц, зазначив, що при застосуванні статті 74 СК України, слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету, спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують: 1) час придбання; 2) джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте); 3) мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі N 644/6274/16-ц (провадження N 14-283цс18) вказано, що "згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року N 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки". У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі N 554/8023/15-ц (провадження N 14-130цс19) міститься висновок, що "вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України)". Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15 майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці. Як зазначає позивач він з [PERSON] , з лютого 2005 року почали проживати разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу та під час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на підставі договору купівлі-продажу ними була придбана однокімнатна квартира, загальною площею 20,9 кв.м.. житловою площею 11,3 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира була придбана на грошові кошти, які отримані в кредит, про що були укладені відповідний кредитний договір №2006/670/150 від 14.11.2006 та договір іпотеки. Одразу після придбання вказаної квартири він разом з [PERSON] переїхали у придбану квартиру та стали проживати разом, а також за спільні кошти сплачувати заборгованість по кредиту за житло, які він також продовжив сплачувати після смерті дружини. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). З викладених норм права вбачається, що кожна сторона сама обирає стратегію захисту своїх прав, а суд розглядає справи тільки в межах заявлених сторонами вимог та наданих ними доказів. При цьому, позивачем не доведено належними та достатніми доказами обставин проживання його з [PERSON] разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2005 року по 2009 рік, та обставин спільного придбання ними в цей період квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Проте, судовим розглядом встановлено, що вказана квартира у 2006 році була придбана [PERSON] в кредит, який після реєстрації шлюбу з [PERSON] у 2009 році, вони як подружжя сплачували разом за рахунок спільного та особистого доходу. Крім того, з наявних в матеріалах справи квитанцій №395727103 від 13.07.2021 року, №376951165 від 05.07.2021 року, №462818210 від 10.08.2021 року та 13.09.2021 року, №615428693 від 11.10.2021 року вбачається, що позивачем [PERSON] , після смерті [INFO] дружини [PERSON] здійснювалися оплати на рахунок погашення кредитної заборгованості за кредитним договором №20026/670/150 від 14.11.2006 року та повністю погашено вказану кредитну заборгованість 18.10.2021 року, відповідно до квитанції №631417530 від 18.10.2021 року на суму 105000,00 грн. Крім того, відповідно до пп.1.4.1 п.1 Договору про внесення змін до Іпотечного договору №2649 від 14.11.2006 року, укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] від 14.10.2014 року зазначено, що заборгованість за кредитом, станом на дату укладення цього договору про внесення змін складає 26933,31 доларів США та 243,74 долара США заборгованість по процентах. Відповідно до договору кредиту №2006/670/150 від 14.11.2006 року, [PERSON] отримано кредит у сумі 30000,00 доларів США, зі сплатою 12,2 відсотків річних, на придбання нерухомого майна - однокімнатної квартири, загальною площею 20,9 кв.м., житловою площею 11,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . З зазначеного вище вбачається, що на день укладення Договору про внесення змін до Іпотечного договору №2649 від 14.11.2006 року, а саме станом на 14.10.2014 року [PERSON] було сплачено незначну частину кредиту. За таких обставин, судовим розглядом встановлено, що спірне майно однокімнатна квартира, загальною площею 20,9 кв.м.. житловою площею 11,3 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , оскільки вона хоча і була придбана у 2006 році до укладення шлюбу, однак придбана була в кредит і значно більшу частину якого було погашено під час перебування у шлюбі, та в подальшому особисто позивачем [PERSON] після втрати працезданості [PERSON] у 2017 році та після її смерті [INFO] . Судом враховано, що частина вартості спірної квартири була сплачена [PERSON] грошовими коштами, отриманими від продажу своєї кімнати у комунальній квартирі за адресою: [ADDRESS] , а залишок був сплачений за рахунок кредитних коштів в іноземній валюті в сумі 30000 доларів США, які вона отримала на підставі Кредитного договору №2006/670/150 від 14.11.2006 року, укладеного в ПАТ «Укрсоцбанк». При цьому суд виходить з того, що ринкова вартість квартири складала 35306,93 доларів США, та була визначена у п. 1.2 Іпотечного договору від 14.11.2006 року. Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст.63, ч. 1 ст.65 СК. Критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Право спільної сумісної власності подружжя врегульовано главою 8 СК України. Таким чином, суд визнає, що об`єкт нерухомості, який є предметом розгляду позову, придбаний сторонами у період перебування у шлюбі. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст. 61 СК України). Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України. Тобто, ст.60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ,2 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст. 69 СК України. Ч. 1ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Ч. ч. 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною 1, 2 ст.372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. При таких обставинах та враховуючи вищенаведене, суд вважає, що вимоги [PERSON] є доведеними та такими, що підлягають задоволенню з визнанням за позивачем [PERSON] права спільної часткової власності на частину квартири [ADDRESS] .

Outcome: approved