Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-09 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача за позовом. 04 червня 2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просити визнати [PERSON] таким чином, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується відповідними правовстановлюючими документами. Вказану квартиру [PERSON] придбала на підставі договору-купівлі продажу від 20.05.2024. Згідно з умовами договору, відповідач зобов`язувався зняти з реєстрації в даній квартирі до 03 червня 2024 року, однак на момент подання позову це не виконано, чим порушив умови договору та перешкоджає позивачці у повноцінному користуванні її майном. Позивачка зазначає, що кількість зареєстрованих в квартирі людей впливає на оформлення житлової субсидії, сплату комунальних послуг, в т.ч. з вивезення сміття. Вона вважає, що [PERSON] втратив право користування житловим приміщенням з моменту укладення договору купівлі-продажу, після чого не є її близьким родичем, що могло б обґрунтувати його реєстрацію та проживання в квартирі. Через порушення своїх прав, [PERSON] вимушена подати до суду для їх захисту. Відповідач [PERSON] \~відзив на\~позов із\~викладенням своїх\~заперечень до\~суду не\~подав. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, подали до суду заяви, в яких просили розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, не заперечують проти винесення заочного рішення. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності позивача та його представника відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, враховуючи, що останні скористалися своїми процесуальними правами. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 10.06.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Вказаною ухвалою суду відповідачеві\~\~запропоновано надати в 15-денний строк з дня отримання даної ухвали відзив на позовну заяву. Відзиву на позовну заяву чи інших письмових пояснень від відповідача до суду не надходило, а також повідомлення про іншу адресу. Відповідач повідомлявся про розгляду справи належним чином, шляхом направлення ухвали про відкриття провадження та копії позовної заяви з додатками на адресу його зареєстрованого місця проживання, проте поштове відправлення, як видно з трекінгу відстеження, не вручене під час доставки. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18 листи, що повернулися з відміткою довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими. Звісно ж, за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування. Судом вжиті належні заходи для повідомлення відповідача про розгляд справи та реалізації ним права судового захисту своїх прав та інтересів. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при підготовці справи до розгляду дотримано вимоги\~ЦПК України\~щодо належного повідомлення сторін у справі про розгляд справи. Відповідно до вимог ч.1\~ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Отже, у суду наявні підстави для заочного розгляду справи і ухвалення заочного рішення на підставі\~\~наявних доказів, про що постановлено ухвалу, відповідно до вимог\~статей 280 -281 ЦПК України.\~\~ У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, на підставі частини другої\~статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. На підтвердження своєї особи позивачем надано копію паспорта громадянина України, серія [NUMBER] , виданий 07.11.2000 [PERSON] , [INFO] , уродженцю м. Козятин Вінницької області (а.с. 4). На підтвердження особи відповідача надано копію паспорта громадянина України, № [NUMBER] , виданий 17.05.2019 [PERSON] , [INFO] , уродженцю смт. Тростянець Вінницької області (а.с. 8-9). Позивачу [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири (а.с. 5а-6) та витягом з Державного реєстру речових прав (а.с. 7). Відповідно до пункту 29 договору купівлі-продажу квартири, укладеного 20.05.2024 між покликачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] , останній зобов`язувався зняти з реєстрації місце проживання у зазначеній квартирі до 03.06.2024 (а.с. 5а-6). Відповідно до відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру за № 632647 від 10.06.2024, відповідач [PERSON] станом на цю дату зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14). V. Оцінка суду. Статтею 41 Конституції України\~передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі\~ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. За змістом\~ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права та інтересу, зокрема, з позовом про припинення дії, яка порушує право, та відновлення становища, яке існувало до порушення права. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право. Основною метою ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому у своїх рішенням Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі "СпорронгіЛьоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Новоселецький проти України" від 11 березня 2003 року, "Федоренко проти України" від 1 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожен має право на повагу до його приватного і сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. Згідно з ч. 1\~ст. 316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ст.317 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України). Статтею 321 ЦК України\~встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст.379 ЦК України). Квартирою є\~ізольоване помешкання\~в житловому\~будинку,\~призначене та\~придатне для\~постійного у\~ньому проживання (ст.382 ЦК України). Частинами 4 та 5\~ст.9 ЖК України\~встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 ЦК України\~встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Такий правовий висновок висловлений Верховним судом України у постанові від 16.11.2016 у справі № 6-709цс16. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 24 ЗУ Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Приймаючи до уваги, що позивачу на праві власності належить квартира, відповідач права власності на будь-яку частину квартири не має, не є членом сім`ї позивача, не відноситься до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, а також порушення умови укладеного з позивачем договору щодо добровільного зняття з реєстраційного обліку в зазначеній квартирі, тому суд приходить до висновку, що реєстрація відповідача у даній квартирі чинить позивачу перешкоди у вільному користуванні та розпорядженні належним йому на праві власності майном, а тому відповідач повинен бути визнаними таким, що втратив право користування квартирою. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. При зверненні з цим позовом до суду позивач [PERSON] сплатила судовий збір в розмірі 1211 грн 20 коп., що підтверджується квитанцією від 04.06.2024 за № 0.0.3683476795.1 (а.с. 3). Згідно з вимогами ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, враховуючи, що позов підлягає задоволенню, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1211 грн 20 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved