Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-15 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення факту спільного постійного проживання з її матір`ю [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування заяви заявником зазначено, що [PERSON] є матір`ю заявника, після смерті батька заявника та чоловіка матері заявника, здоров`я [PERSON] почалось погіршуватись, в неї діагностували онкозахворювання, вона потребувала все більше уваги та догляду, та приблизно з 2020 року, [PERSON] не могла на довго залишатись сама за станом здоров`я та в силу свого віку, у зв`язку з чим заявнику, тобто донці довелось переїхати до матері для догляду за нею, оскільки інших осіб які повинні були доглядати за [PERSON] не існувало. Отже, з 2020 року мати [PERSON] - та її донька [PERSON] , почали постійно проживати разом однією сім`єю, і по день смерті [PERSON] . У судовому засіданні представник заявника адвокат Андросов Антон Олексійович заяву підтримав та просив її задовольнити. Представник заінтересованої особи - Харківської міської територіальної громади в особі Харківської міської ради, у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв про розгляд справи без його участі не надходило. Дослідивши письмові докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. Згідно з ч. 1ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав; суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Відповідно до ст. 293 ЦПК України, в порядку окремого провадження розглядаютьсяцивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що заявник, [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ), народилась [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження № [NUMBER] виданого 10 червня 1969 року. Відповідно до свідоцтва про народження, батьками заявниці записані [PERSON] та [PERSON] . Заявник змінила прізвище на [PERSON] 1988 року, у зв`язку зі вступом у шлюб. В подальшому шлюб було розірвано. Заявник, [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Мати заявниці, [PERSON] зареєстрована та проживала за адресою [ADDRESS] . Батько заявника [PERSON] , помер ще [INFO] , у зв`язку з чим, після його смерті, [PERSON] мешкала одна. Відповідно до наявної в матеріалах медичної документації, з 2017 року здоров`я [PERSON] почалось погіршуватись, в неї діагностували онкозахворювання, вона потребувала все більше уваги та догляду. Відповідно до листа КОМУНАЛЬНОГО НЕКОМЕРЦІЙНОГО ПІДПРИЄМСТВА "МІСЬКА ЛІКАРНЯ № 1" ХАРКІВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ від 05.03.2024 року за №103/0/555-24 зазначено, що пацієнтка [PERSON] перебувала на їх обліку, огляд пацієнтки [PERSON] проводився за адресою: [ADDRESS] , а пацієнтка за станом здоров`я потребувала стороннього догляду. [PERSON] уклала декларацію з сімейним лікарем [PERSON] в КОМУНАЛЬНОМУ НЕКОМЕРЦІЙНОМУ ПІДПРИЄМСТВІ "МІСЬКА ЛІКАРНЯ № 1" ХАРКІВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ, де довіреною особою визначена донька [PERSON] . На протязі всього часу, виклики здійснювались донькою [PERSON] , а саме [PERSON] , та при оглядах вона була завжди присутньою. [INFO] [PERSON] померла, що відображено в свідоцтві про смерть [NUMBER] від 28 вересня 2021 року. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] окрім [PERSON] не залишилось. 24 лютого 2024 року за заявою [PERSON] заведена спадкова справа №11/2024 (номер у спадковому реєстрі 72053055) після померлої [PERSON] . 24 лютого 2024 року, приватним нотаріусом ХМНО Трубніковим С.О. видано постанову, відповідно до якої зазначено, що заявнику відмовлено в оформленні спадкових прав, оскільки відсутні документи на підтвердження спільного проживання та пропуску строків прийняття спадщини. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , зазначила, що вона є сусідкою померлої [PERSON] , знає родину доволі давно, часто бачилась як з померлою [PERSON] , так і з її донькою [PERSON] , зазначила, що після погіршення здоров`я [PERSON] , до неї переїхала її донька [PERSON] , проживала постійно, приблизно чотири роки до смерті [PERSON] . За час життя померлої [PERSON] , свідок неодноразово була присутньою в будинку [ADDRESS] та бачила речі [PERSON] . Свідок зазначив, що [PERSON] піклувалась про матір, робила всі домашні роботи. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , зазначила, що вона є родичкою [PERSON] та померлої [PERSON] . Вони давно та близько спілкуються. Свідок зазначив, що після погіршення здоров`я [PERSON] , до неї переїхала її донька [PERSON] та доглядала її, проживати почала приблизно три або чотири роки до смерті [PERSON] . Свідок зазначив, що похороном та поминками займалась саме донька [PERSON] . Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , зазначила, що вона є сусідкою померлої [PERSON] , знала її приблизно п`ятнадцять років до її смерті. Спілкувались доволі часто. Зазначила, що після погіршення здоров`я [PERSON] , до неї приїхала донька [PERSON] та почала постійно проживати. [PERSON] дуже піклувалась про матір, всіляко допомагала їй. Переїхала [PERSON] до матері приблизно за чотири роки до смерті матері і до самої її смерті залишалась з нею. Свідок зазначила, що була присутньої на похороні та поминках [PERSON] , якими займалась [PERSON] . Встановлення факту спільного постійного проживання з 2020 року і по день смерті [PERSON] , необхідне заявнику для реалізації її спадкових прав після померлої [PERSON] в нотаріальному порядку. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо) у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Частиною 6 зазначеної статті встановлено, що Фізична особа може мати кілька місць проживання. Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року N 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну "член сім`ї" членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. Такий правовий висновок висловлено Верховним Судом в постанові від 31 березня 2020 року у справі N 205/4245/17 (провадження N 61-17628св19). Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно з пунктом 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Відповідно до частини третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. За таких обставин суд вважає, що факт, який просить встановити заявник, є юридичним, оскільки від його встановлення залежить виникнення його особистих прав. Чинним законодавством не передбачений інший порядок його встановлення, він не пов`язаний з наступним вирішенням спору про право та встановлення його іншим шляхом неможливе. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved