Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи заявлені вимоги наступним. 24.02.2021 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. був вчинений виконавчий напис №2343 про стягнення з позивача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованість в розмірі 125 801, 83 грн. 16 червня 2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Матвійчук Н.Є. відкрито виконавче провадження [NUMBER] щодо примусового виконання виконавчого напису №2343 від 24.02.2021. В межах ВП № [NUMBER] із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» за період з червня 2021 року по липень 2021 року було стягнуто суму 12 075,83, 83 грн., що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18.03.2022 в справі №761/21266/21, яке набрало законної сили, позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволено. Виконавчий напис №2343 від 24.02.2021 визнано таким, що не підлягає виконанню. Зважаючи на викладене [PERSON] та просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на його користь безпідставно набуті кошти у виконавчому провадженні [NUMBER] в розмірі 12 075,83 грн. та судовий збір в сумі 1 073 грн. 60 коп. Провадження в справі відкрито 15.03.2024, відповідно до положень ст. ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Представник ТОВ Т«Вердикт Капітал» направив відзив на позов де зазначив наступне. Договірний характер правовідносин, які склались між сторонами виключає можливість застосування полоржень ст. 1212 ЦК України, на які посилається позивач. Визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню не є підставою для повернення боржнику стягнутих коштів, а крім того, на рахунок Товариства в якості стягнення з позивача заборгованості поступили кошти у сумі 10 705,30 грн. Решта коштів стягнуто з боржника відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження». Дослідивши наявні в справі докази, та надавши їм відповідну оцінку суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Встановлено, що 24 лютого 2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №2343, яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитним договором №0101/05/06-А від 19.09.2005 у розмірі 125 801 грн. 83 коп. (копія виконавчого напису наявна в матеріалах справи). Як свідчать матеріали справи, 05.05.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Матвійчук Н.Є. відкрито виконавче провадження [NUMBER] щодо примусового виконання виконавчого напису №2343 від 24.02.2021. В межах виконавчого провадження [NUMBER] було стягнуто з [PERSON] на погашення заборгованості за виконавчим написом у розмірі 12 075 грн. 83 коп., що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження від 16.06.2023 яка містяться в матеріалах справи. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18.03.2022 в справі №761/21266/21, яке набрало законної сили, задоволено позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Виконавчий напис №2343 вчинений 24.02.2021 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. визнано таким, що не підлягає виконанню. Главою 83 ЦК України визначаються загальні підстави для виникнення зобов`язання в зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. Предметом регулювання цього інституту є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Отже, кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Згідно з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 02.03.2016 року у справі №6-2491цс15, положення статті 1212 ЦК України, відповідно до якого особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала, застосовується також і до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.06.2018 року в справі №910/9072/17 висловила позицію, що, згідно з п.3 ч.3 ст.1212 ЦК України положення глави 83 цього Кодексу застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Однак, необхідною умовою для цього є відсутність або відпадіння достатньої правової підстави. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом (Касаційним господарським судом) в постановах від 02.08.2018 року у справі №910/15363/17 року, від 10.08.2018 року в справі №910/22442/16. Враховуючи те, що правова підстава для стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості відпала в зв`язку з визнанням виконавчого напису зареєстрованого в реєстрі за № 2343 від 24 лютого 2021 року таким, що не підлягає виконанню, суд дійшов висновку, що стягнення з позивача коштів, які було отримано відповідачем під час примусового виконання виконавчого напису. Так, як свідчить постанова приватного виконавця Матвійчук Н.С. від 16.06.2023 з боржника стягнуто та перераховано стягувачу 10 705,30 грн., 1070,53 грн. - основної винагороди приватного виконавця та 300,00 грн. - витрат виконавчого провадження. Та обставина, що ТОВ «Вердикт Капітал» на виконання виконавчого напису нотаріуса отримано суму у розмірі 10 705,30 грн. підтверджується також дівідкою відповідача від 17.05.2024 № 1-8204. Зважаючи на вищенаведене суд приходить до висновку, що саме зазначена сума підлягає стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь [PERSON] . В іншій частині позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження» основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору. Відповідно до положень ч.2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», постанови приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. Стягнення за рахунок приватного виконавця грошових коштів, отриманих останнім як основна винагорода приватного виконавця не є безпідставно набутими, оскільки підставою набуття коштів є чинна постанова приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження. Доказів того, що позивачем будь-які дії чи бездіяльність приватного виконавця під час виконавчого провадження № [NUMBER] матеріали справи не містять. З огляду на це, відсутні правові підстави для застосування ст. 1212 ЦК України до спірних правовідносин, які виникли у зв`язку з безпідставним, на думку позивача, стягненням винагороди приватного виконавця, які не можуть вважатися безпідставно набутими коштами у розумінні ст. 1212 ЦК України, а є витратами виконавчого провадження. Вказаного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 05 лютого 2020 року у справі № 201/8493/18. Крім того, приватний виконавець проводив виконавчі дії в межах виконавчого провадження, зокрема і примусове стягнення з позивача коштів, до часу визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, тобто діяв в межах наданих Законом України «Про виконавче провадження» повноважень. Відтак, у даному випадку відсутні законні підстави для покладання на відповідача обов`язку з повернення коштів позивачеві, що були стягнуті в межах виконавчого провадження, а саме суми основної винагороди та витрат виконавчого провадження, оскільки такі кошти не були отримані відповідачем і підлягають стягнення у інший спосіб. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial