Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики від 09.06.2023 року у сумі 13\~969\~573,82 грн та судових витрат. В обґрунтування позову вказав, що 09 червня 2023 року між ним та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого останні отримали від позивача6\~984\~786,91 грн. Пунктом 2 договору позики передбачено, що повернення отриманої суми за бажанням позичальника може мати місце протягом трьох років рівновеликими частинами, але останній внесок повинен бути зроблений не пізніше 09 червня 2026 року. Договором позики передбачена сплата позичальником відсотків за користування позикою у розмірі 5 % на місяць на суму залишку заборгованості. Щомісячний платіж за договором позики повинен бути здійснений у період з 15 по 20 число у розмірі не менше 550\~000,00 грн. У разі прострочення сплати щомісячного внеску позичальник сплачує кредитору штраф у розмірі 10 % від отриманої за договором позики суми. При порушенні позичальником зобов`язань по поверненню сум, передбачених п.п. 2, 3, 3.1, 3.2 договору позики, позичальник сплачує відсотки у розмірі 10 % на місяць, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості. Розраховані відсотки сплачуються позичальником окремо понад суму щомісячного платежу разом з несплаченим залишком попереднього щомісячного платежу. Жодних грошових коштів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не повернули. Сума основного неповернутого боргу залишилась у розмірі 6\~984\~786,91 грн. Оскільки відповідачі не виконують своїх обов`язків, передбачених договором позики, позивач має право достроково вимагати повернення позики з виплатою відсотків від суми боргу у розмірі 10 % від суми залишку непогашеної заборгованості та сплати штрафу у розмірі 10 % за невиконання умов договору. Згідно розрахунків позивача сума штрафу становить 698\~478,69 грн, а розмір відсотків 6\~286\~308,22 грн. Загальна сума заборгованості за договором позики становить 13\~969\~573,82 грн, яку позивач просить солідарно стягнути з відповідачів, а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 15\~140,00 грн. Ухвалою суду від 01.03.2024 року відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову. 11.03.2024 року ухвалою позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою від 24.04.2024 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 13.08.2024 року провадження у справі у частині позовних вимог до [PERSON] закрито, підготовче провадження у справі закрите та справу призначено до судового розгляду. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнали у повному обсязі, відзивів на позовну заяву не надали. Частиною 1 ст.\~206\~ЦПК України передбачено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, дійшов до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 09 червня 2023 року між [PERSON] , [PERSON] , як позикодавцями, та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , якпозичальниками, був укладений договір позики, що підтверджується самим договором позики та розпискою про отримання грошових коштів. Відповідно до умов договору позики, [PERSON] та [PERSON] передали [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 6\~984\~786,91 грн, які позичальники зобов`язались повернути протягом трьох років рівновеликими частинами. Останній платіж повинен бути здійснений не пізніше 09 червня 2026 року (п.п. 1, 2 договору позики). Позичальники зобов`язались сплатити відсотки за користування позикою у розмірі 5 % на місяць на суму залишку заборгованості (п. 3 договору позики). Розмір щомісячного платежу повинен бути не менше 550\~000,00 грн, який повинен бути сплачений у період з 15 по 20 число (п. 3.1 договору позики). У разі прострочення щомісячного платежу, позичальники виплачують кредитору штраф у розмірі 10 % від позиченої суми (п. 3.2 договору позики). При порушенні позичальниками зобов`язань по поверненню сум, передбачених п.п. 2, 3, 3.1, 3.2 договору позики, позичальники сплачують відсотки за користування у розмірі 10 % на місяць, розрахованих від цього суми залишку непогашеної заборгованості. Розраховані відповідно до цього пункту договору відсотки сплачуються позичальниками окремо понад зазначену у п. 3 суму щомісячного платежу разом з несплаченим залишком попереднього щомісячного платежу (п. 4.1 договору позики). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України). Тобто сторона в справі сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Відповідно до роз`яснень п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 18 жовтня 2017 року у справі № 6-1662цс17. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або такої ж кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, між сторонами виникли договірні правовідносини за договором позики, внаслідок порушення позичальниками умов такого договору утворилась заборгованість. Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом. Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року в справі № 6-36цс14. У даному випадку договором позики від 09.06.2023 року визначено розмір процентів за користування грошовими коштами, порядок та умови їх нарахування. Згідно ст.ст.540, 541 ЦК України, якщо у зобов`язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов`язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства. Солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Отже, надаючи спільно грошові кошти у позику, [PERSON] та [PERSON] за договором позики діяли як солідарні кредитори. Відповідно до ч.ч.1, 3, 4 ст.542 ЦК України у разі солідарної вимоги кредиторів (солідарних кредиторів) кожний із кредиторів має право пред`явити боржникові вимогу у повному обсязі. Виконання боржником свого обов`язку одному із солідарних кредиторів у повному обсязі звільняє боржника від виконання решті солідарних кредиторів. Солідарний кредитор, який одержав виконання від боржника, зобов`язаний передати належне кожному з решти солідарних кредиторів у рівній частці, якщо інше не встановлено договором між ними. Згідно Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022р. "Про введення воєнного стану в Україні", який затверджено Законом України 2102-ІХ, у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України\~"Про\~правовий режим\~воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 год 30 хв 24 лютого 2022року. Відповідно до\~п.\~18\~Прикінцевих та\~Перехідних положень\~ЦПК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Аналогічної думки дійшов Верховний Суд в ухвалі від 03.08.2023 р. у справі № 296/5648/22. Виходячи із вищевикладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача штрафу за прострочення виконання зобов`язання з повернення позики (всієї суми або її частини) у розмірі 698\~478,69 грн. Згідно розрахунку позивача, з яким суд погоджується, розмір відсотків за користування позикою становить 6\~286\~308,22 грн. Отже, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення суми позики у розмірі 6\~984\~786,91 грн та процентів за користування відповідачами грошовими коштами за період з 0 9червня 2023 року по 01 березня 2024 року у сумі 6\~286\~308,22 грн. Частиною 1статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи , що позов підлягає задоволенню частково, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 14\~383,00 грн в рівних частках по 3\~595,75 грн з кожного ((6\~984\~786,91 + 6\~286\~308,22) / 13\~969\~573,82 х 15\~140,00 / 4).

Outcome: partial