Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-11 00:00:00

07 червня 2024 року представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» за довіреністю Єрмолов Є.М. засобами електронного зв`язку звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця, згідно з яким просить суд стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість на суму 32 879,58 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 21 517,42 грн. та заборгованості за відсотками згідно ст. 625 ЦК України на суму 11 362,16 грн. В обґрунтування позову вказав, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 20 січня 2015 року, відповідно до умов якої отримала кредитну картку з встановленим кредитним лімітом, який в подальшому збільшувався. Відповідач підписанням даної заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", складає між ним та банком договір про надання банківських послуг (Далі-Договір), що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав позичальнику можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту, який в подальшому збільшився до 25 000,00 грн. Позичальник зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме помісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який підтверджується випискою по рахунку, проте в порушення Договору позичальник не виконав свої зобов`язання за вказаним Договором. [INFO] позичальник [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 15 грудня 2023 року. 29 грудня 2023 року позивач звернувся з претензією до Першої Білоцерківської державної нотаріальної контори та 30 січня 2024 року отримав відповідь від Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори, в якій зазначалося, що спадкоємцем померлого позичальника є відповідач [PERSON] .26 лютого 2024 року позивачем направлено до [PERSON] претензію, проте жодних дій зі сторони останньої не було виконано. Про прийняття спадщини відповідачем позивач дізнався з відповіді нотаріальної контор 30 січня 2024 року і з цієї дати починаю спливати шестимісячний строк, передбачений ст. 1270 ЦК України. Станом на 01 травня 2024 року позичальник має заборгованість перед банком на суму 32 879,58 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 21 517,42 грн. та заборгованості за відсотками згідно ст. 625 ЦК України на суму 11 362,16 грн. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 червня 2024 року головуючим суддею обрано суддю Бебешко М.М. Одночасно з подачею позовної заяви, представником АТ КБ «ПриватБанк». подано до суду клопотання про витребування доказів, в якому представник позивача просив суд витребувати від територіального органу, до повноважень якого входять питання реєстрації місця проживання фізичних осіб, щодо місця реєстрації проживання померлого\~ та докази заведення спадкової справи після смерті останнього. 02 липня 2024 року судом отримано інформацію з ДМС України щодо реєстрації місця проживання відповідача [PERSON] [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 08 липня 2024 року відкрито провадження у справі, витребувано від центру надання адміністративних послуг при Білоцерківській міській раді довідку про склад сім`ї та реєстрацію осіб за адресою відповідача станом на дату смерті [PERSON] витребувано від Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори інформацію зі спадкового реєстру щодо спадкової справи після померлого [INFO] [PERSON] та копію належним чином завіреної спадкової прави, заведеної після його смерті. Судовий розгляд у справі призначено на 29 липня 2024 року. Через неявку сторін в судове засідання, призначене на 29 липня 202 4року, останнє судом відкладено та повторно призначено на 12 вересня 2024 року. 09 вересня 2024 року на адресу суду з управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради надійшов витяг з реєстру Білоцерківської міської територіальної громади щодо реєстрації осіб за адресою: [ADDRESS] . 11 вересня 2024 року на адресу суду з Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори надійшла копія спадкової справи № 46/2023, заведеної до майна померлого [INFO] [PERSON] . В судове засідання 12 вересня 2024 року сторони не з`явилися, про день, час та місце судового розгляду повідомлялися судом своєчасно. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України - суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких умов суд, відповідно до вимог статті 281 ЦПК України постановляє ухвалу про заочний розгляд справи. Згідно з вимогами частини другої статті 247 ЦПК України - фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 20 січня 2015 року [PERSON] звернувся до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» з Анкетою-заявою про приєднання до Умов та Привал надання банківських послуг у ПриватБанку. Банком долучено до даної анкети-заяви Витяг з Умов та правил надання банківських послуг. Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк», [PERSON] було видано кредитні картки 18.11.2015, з терміном дії 12/19; 10.01.2018, з терміном дії 11/21; 25.02.2019, з терміном дії 10/22. Старт карткового рахунку [PERSON] відбувся18.12.2015. 04серпня 20-16 року було встановлено кредитний ліміт в сумі 500,00 грн., який до 26 січня 2018 року збільшувався до 25 000,00 грн., а 18 січня 2019 року зменшився до 0,00 грн. Відповідно до виписки по картковому рахунку [PERSON] , останнє погашення заборгованості по рахунку відбулося 25 серпня 2021 року на суму 2 000,00 грн. Більше руху грошових коштів по даному рахунку не було. Згідно з розрахунком заборгованості станом на 12 березня 2024 року існує заборгованість 32 879,58 грн., яка складається з заборгованості по тілу кредиту в сумі 21 517,42 грн. та заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит за ст. 625 ЦК України в сумі 11 362,16 грн. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованої станом на 04 квітня 2024 року [PERSON] був співвласником 1\\4 частик квартири за адресою: [ADDRESS] . 13 грудня 2023 року сформовано повний витяг з Державного реєстру актів цивільного запису про смерть, згідно з яким [PERSON] помер [INFO] . 25 грудня 2023 року банк звернувся з претензією до Першої Білоцерківської державної нотаріальної контори. 18 січня 2024 року Друга Білоцерківська державна нотаріальна контора повідомила АТ КБ «ПриватБанк « (вхідний лист від 30 січня 2023 року про заведення спадкової справи після смерті [PERSON] та того, що станом на 19 січня 2024 року свідоцтво про право на спадщину за законом до майна померлого не видавалося. 20 лютого 2024 року банк звернувся з претензією до [PERSON] про сплату заборгованості після смерті позичальника [PERSON] . Згідно витягу з реєстру Білоцерківської міської територіальної громади станом на 16 грудня 2021 року за адресою: [ADDRESS] було зареєстровано 5 осіб: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до копії спадкової справи № 46/2023, заведеної Другою Білоцерківською державною нотаріальною конторою 31 січня 2023 року до майна померлого\~ [INFO] [PERSON] встановлено, що із заявою про прийняття спадщини після смерті сина [PERSON] до Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори звернулася лише його матір [PERSON] , [INFO] (дата звернення до нотаріальної контори 31 січня 2023 року). Відповідно до даної заяви на день смерті сина залишилася частина квартири під номером [ADDRESS] , яка є особою з інвалідністю 2 групи від аварії на ЧАЕС. В матеріалах спадкової справи міститься претензія кредитора АЬТ КБ «ПриватБанк» від 25 грудня 2023 року з проханням повідомити про заведену спадкову справу після смерті боржника [PERSON] та відповідь Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори від 18 січня 2024 року про заведення вказаної спадкової справи. Даних щодо видачі свідоцтва про право на спадщину матеріали спадкової справи не містять. В судове засідання сторони не з`явилися, повідомлялися про день, час та місце судового розгляду. 12 вересня 2024 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, визнання позовних вимог у повному обсязі та з проханням розстрочити виконання рішення суду терміном на шість місяців у зв`язку з тим, що відповідач є пенсіонером та має невеликий дохід, про що відповідачем долучено копію пенсійного посвідчення особи з інвалідністю 2 групи, як потерпілої від аварії на ЧАЕС. Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України. При вирішенні справи суд виходить з наступного: Згідно ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України невиконання або виконання зобов`язання з порушенням умов визначених його змістом є порушенням зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок правонаступництва. Одним з різновидів правонаступництва є спадкування. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу. За змістом статей 1218, 1219 ЦК України зобов`язання боржника за кредитним договором не є таким, що нерозривно пов`язано з його особою (аналогічний висновок міститься в постанові ВС від 28.02.2018 року у справі № 441/1647/15-ц). Відповідно до ч.ч.2-4 ст. 1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.\~ Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Згідно з ч. ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора. Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця. Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми (висновок ВСУ викладений у постанові у справі № 6-2962цс16 від 12.04.2017 року). Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України) «Здійснення права на спадкування» та оформлення спадщини (глава 89 цього Кодексу «Оформлення права на спадщину»). Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, це передбачено частиною першою статті 1296 ЦК України Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що спадкоємці можуть задовольняти вимоги кредиторів лише у разі прийняття майна у спадщину, у межах вартості успадкованого майна та у розмірі, яка виникла за життя спадкодавця. При вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора необхідно з`ясувати коло спадкоємців, встановити належність спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартість отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 04.02.2021 року у справі № 587/381/15-ц. Судом встановлено, що на день смерті боржника [PERSON] (18 грудня 2021 року) у кредитних правовідносинах з АТ КБ «ПриватБанк» існувала заборгованість перед позивачем на суму 32 879,59 грн. Після смерті боржника відкрилася спадщина на одну четверту частку квартири, що знаходиться під номером [ADDRESS] . Із заявою до Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори Київської області про прийняття спадщини після смерті [PERSON] зверталася лише його матір [PERSON] яка є відповідачем у даній цивільній справі. Даних про те, що розмір кредитної заборгованості [PERSON] перед АТ КБ «ПриватБанк» перевищує ринкову вартість частки квартири [ADDRESS] матеріали цивільної справи не містять. Відповідач в свою чергу звернулася до суду із заявою про визнання позовних вимог у повному обсязі. Суд приймає визнання позову відповідачем, так як воно не суперечить вимогам закону та не порушує права та законні інтереси третіх осіб. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За вказаних обставин суд приходить до висновку про доцільність ухвалення рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі та стягнення із відповідача [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» кредитної заборгованості, яка залишилася після смерті спадкодавця в розмірі 32 879,58 грн. Крім цього, відповідач звернулася до суду із заявою про розстрочення виконання судового рішення терміном на 6 місяців у зв`язку з скрутним матеріальним становищем та наявністю інвалідності 2 групи, пов`язаної з аварією на ЧАЕС. При вирішенні вказаного клопотання суд виходить з наступного: Відповідно до частини першої статті 267 Цивільного процесуального кодексу України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Згідно з вимогами статті 435 ЦПК України - за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. При відстроченні або розстроченні виконання судового рішення суд може вжити заходів щодо забезпечення позову. Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю. Приймаючи до уваги те, що відповідач в своїй заяві клопоче перед судом про розстрочення рішення суду, посилаючись на тяжке матеріальне становище, суд вважає за можливе при ухваленні рішення про задоволення позову, розстрочити його виконання терміном на шість місяців, зі сплатою його рівними частинами щомісячно, у зв`язку з тим, відповідач [PERSON] є особою з інвалідністю 2 групи внаслідок аварії на ЧАЕС. Відповідно до частини першої статі 141 ЦПК України суд при ухваленні рішення про задоволення позовних вимог має стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у справі пов`язані зі сплатою судового збору. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідач [PERSON] є особою з інвалідністю 2 групи, тому згідно з вимогами ст. 5 Закону України «Про судовий збір» є звільненої від сплати судового збору. За таких обставин суд приходить до висновку про неможливість стягнення судового збору з відповідача на користь позивача у зв`язку з тим, відповідач звільнена від сплати останнього в силу закону.

Outcome: approved