Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, який представник підтримав у клопотанні про розгляд справи без його участі, та вимоги мотивує тим, що 22.03.2021 року між АТ «Кредобанк» і [PERSON] було укладено кредитний договір №\~CL-305361, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 200 000,00 грн. на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання. Строк дії договору визначено до 20.03.2026 року. У відповідності до п. 4.1. Договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом за процентною ставкою 35,00% річних. Кредитні кошти були надані відповідачу в безготівковій формі. Тобто, банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, однак позичальник грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями не надав. Сума заборгованості [PERSON] , станом на 22.06.2024 року, становить 342 978,79 грн., що включає 185 741,03 грн. заборгованості за тілом кредиту, 157 237,76 грн. заборгованість за відсотками. Тому позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь АТ «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором №\~CL-305361 від 22.03.2021 року в розмірі 342 978,79 грн., судовий збір в сумі 5 144,68 грн., а також 34 297,88 грн. витрат, понесених на професійну правничу допомогу. Ухвалою суду від 19.07.2024 року відкрито спрощене позовне провадження в даній цивільній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті з викликом сторін. Відповідач, повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Оскільки позивач не заперечує проти проведення заочного розгляду справи, згідно ст. 280 ЦПК України суд вважає за необхідне заочно розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення відповідача та вивчивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 22.03.2021 року між Акціонерним товариством «Кредобанк» і [PERSON] , [INFO] , було укладено кредитний договір №\~CL-305361, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 200 000,00 грн. зі сплатою 35,00% річних за користування кредитом. Строк (термін) кредитування визначено до 20.03.2026 року (а.с.19-21). У відповідності до п. 6.1 та п. 6.2 Договору, позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і строки, передбачені кредитним договором. Погашення заборгованості здійснюється згідно Графіку платежів (Додаток №1 до Договору). Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, видавши [PERSON] кредит в безготівковій формі, шляхом перерахування 200 000,00 грн. на поточні потреби позичальника на рахунок №\~ [NUMBER] , відкритий у ПАТ «Кредобанк». Однак, заборгованість по сумі основного боргу та нарахованим відсоткам за користування кредитом позичальником у встановлені строки не була сплачена. 20.05.2020 року представник АТ «Кредобанк» направив на адресу за місцем проживання [PERSON] повідомлення-вимогу про необхідність повернення банку суми заборгованості за кредитним договором №\~CL-305361 від 22.03.2021 року в розмірі 342 978,79 грн. (а.с.28-29). Позичальник не отримав відправлення у відділенні пошти 06.06.2024 року і воно повернулось не врученим до відправника (а.с.31), станом на 22.06.2024 року заборгованість за кредитом погашена не була. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №\~CL-305361 від 22.03.2021 року, сума боргу [PERSON] , станом на 22.06.2024 року, становить 342 978,79 грн., з них: 185 741,03 грн. заборгованість за кредитом, 46844,40 грн. заборгованість за відсотками (а.с.6-7). Між сторонами склалися цивільно-правові відносини, що витікають з кредитного договору. Відповідно до положень ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Підставами виникнення зобов`язань є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно правил ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 43 ЦПК України, учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду. Таким чином, з [PERSON] на користь АТ «Кредобанк» підлягає стягненню сума заборгованості за кредитним договором №\~CL-305361 від 22.03.2021 року в розмірі 342 978,79 грн., що включає 185 741,03 грн. заборгованості за тілом кредиту, 157 237,76 грн. заборгованість за відсотками. Щодо позовних вимог в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 34 297,88 грн., суд зауважує наступне. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 2 та ч. 4 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року по справі №826/1216/16 визначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У матеріалах справи наявні Договір про надання правової допомоги, укладений 11.02.2019 року між АТ «Кредобанк» і Адвокатським об`єднанням «Бізнес і Право», Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЧН №000531 від 30.11.2018 року та Довіреність №13439 від 309.01.2024 року. Проте, будь-яких інших доказів на підтвердження існування та розміру понесення витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, до позовної заяви додано не було. Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, наданий позивачем, не є належним доказом фактичного понесення стороною таких витрат. А тому суд вважає необхідним відмовити у задоволенні цієї частини позовних вимог за необґрунтованістю. При звернені до суду із вказаним цивільним позовом АТ «Кредобанк» було сплачено 5 144,68 грн. судового збору (а.с.5). У відповідності до ст. 141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги АТ «Кредобанк» із стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: partial