Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-22 00:00:00

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 21.02.2024 у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Сокирченко Таміла Павлівна, Четверта Полтавська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним - відмовлено. Додатковим рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 05.03.2024 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на правничу допомогу в сумі 21 554 грн. Не погодившись з рішенням та додатковим рішенням суду першої інстанції, їх в апеляційному порядку оскаржила [PERSON] , подавши апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції. Постановою Полтавського апеляційного суду від 29.07.2024 року апеляційну скаргу [PERSON] - залишено без задоволення. Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 21.02.2024 року та додаткове рішення цього ж суду від 05.03.2024 року - залишено без змін. 01.08.2024 року через систему «Електронний суд представник [PERSON] - адвокат Остапенко І.О. сформувала заяву про ухвалення додаткового рішення (постанови) про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді апеляційної інстанції, у порядку ст. 141 ЦПК України. Заява мотивована тим, що у судовому засіданні було зроблено усну заяву про подачу протягом п`ятиденного строку детального розрахунку понесених [PERSON] судових витрат. У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін, просила ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на правничу допомогу у розмірі 10 800,00 грн., понесених відповідачем у суді апеляційної інстанції. У судове засідання апеляційного суду 23.09.2024 не з`явилися учасники справи, вони належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення 27.08.2024 судових повісток про виклик до суду у цивільній справі на електронні адреси у порядку ч. 6 ст. 128 ЦПК України (т.3 а.с. 21-28,30), які були доставлені до електронних кабінетів. [PERSON] 17.09.2024 подала заяву про перенесення розгляду справи у зв`язку з її поганим самопочуттям, проте доказів на підтвердження стану здоров`я не надала. [PERSON] подала до суду заяву про розгляд заяви без її участі. Згідно ст. 270 ЦПК України додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Апеляційний суд у складі колегії суддів, вирішуючи заяву про ухвалення додаткового рішення (постанови), зазначає наступне. Згідно матеріалів справи, у відзиві на апеляційну скаргу представник [PERSON] - адвокат Остапенко І.О. просила судові витрати, включаючи витрати на професійну правничу допомогу, покласти на позивача [PERSON] . Зазначала, що сума понесених [PERSON] витрат становить 8 000 грн (складання відзиву на апеляційну скаргу та складання заперечення на клопотання про призначення комплексної посмертної судово-медичної експертизи), а розмір витрат, які вона очікує понести складає відповідно 7 000 грн (участь в судових засіданнях в суді апеляційної інстанції). До відзиву та заяви про ухвалення додаткового рішення представником [PERSON] - адвокатом Остапенко І.О.. додано копію договору №290 від 20.01.2021 про надання правничої допомоги, копії документів на підтвердження повноважень представника (ордер та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю), копію платіжної інструкції №2323 від 14.05.2024 про сплату послуг у розмірі 8 000 грн, копію детального розрахунку суми судових витрат, які понесла [PERSON] у зв`язку з розглядом справи № 554/6894/20 в суді апеляційної інстанції, копію виписки по рахунку на підтвердження оплати [PERSON] наданих послуг, копію акту прийому передачі послуг за договором про надання правничої допомоги (т.2 а.с. 238-245, т.3 а.с. 5-7). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат з урахуванням наданих доказів, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, колегія суддів зазначає наступне. Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Згідно з ч.1, п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частинами першою-п`ятою статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141, 142 ЦПК України. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При цьому склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування. Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Цивільно-процесуальне законодавство встановлює критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм. Таким чином, при вирішенні питання визначення суми відшкодування витрат на правничу допомогу у кожному конкретному випадку суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), критерію розумності їхнього розміру, виходячи з фінансового стану обох сторін, поведінки сторін під час судового процесу тощо. Верховний Суд у постановах від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18, від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19, додатковій постанові від 14 квітня 2022 року у справі № 755/18750/20 сформував висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі її витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial