Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-08 00:00:00

22.07.2024, представник позивача, за довіреністю у справі - Солонинка Вікторія Олегівна , звернулася до суду з вказаним позовом, шляхом направлення через підсистему «Електронний суд», обґрунтовуючи тим, що 31.08.2022 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено кредитний договір №9563428, згідно з яким товариство надало відповідачу грошові кошти в розмірі 4000,00 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені Кредитним договором, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитому термін встановлений договором. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів (Додаток №1 до кредитного договору № 9563428 від 31.08.2022) платіж повернення кредиту та сплати комісії і процентів мав бути внесений відповідачем 10.09.2022. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та на умовах кредитного договору, а відповідач, в свою чергу не виконав умови договору.02.12.2022 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення права вимоги №85-МЛ, відповідно до умов якого право вимоги за договором № 9563428 від 31.08.2022 перейшло до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал». Заборгованість відповідача за кредитним договором №9563428 від 31.08.2022 становить 14640,00 грн., яка складається з: 4000,00 грн заборгованості за сумою кредиту; 10240,00 грн заборгованості за відсотками, 400,00 грн заборгованості за комісією. Відповідачу було надіслано письмову претензію про погашення кредитної заборгованості № 22109498/68 від 18.04.2024, але відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав. Тому, просила у судовому порядку стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал»» заборгованість за кредитним договором №9563428 від 31 серпня 2022 року в розмірі 14640,00 грн. та сплачений судовий збір в сумі 2422,40 грн. 24.07.2024 судом постановлено ухвалу, якою прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. 06.08.2024 відповідач - [PERSON] , подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що вимоги позивача, викладені в позовній заяві, ним не визнаються повністю, вважає їх необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню з наступних причин. Так, позивач зазначає, що ТОВ «Мілоан» умови кредитного договору виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредит на потрібну суму, договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Однак, він не може погодитися з такими твердженнями, оскільки в додаток до позовної заяви позивач надає довідку про ідентифікацію, платіжне доручення №81641459 від 31.08.2022, відомості про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором №9563428 від 31.08.2022. Водночас, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (ч.1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»). Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Подана позивачем довідка на підтвердження підписання договору одноразовим ідентифікатором не відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію», доказів, що позичальник отримав та використав одноразовий ідентифікатор позивачем не надано. Платіжне доручення, довідка про ідентифікацію, відомості про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором не є документами первинного бухгалтерського обліку. Відомості про щоденні нарахування та погашення є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (кредитора/ банку). Платіжне доручення теж не є первинним документом, оскільки не має достовірних відомостей про те, чи була операція здійснена насправді. Платіжне доручення про надання позики не відповідає вимогам, встановленим ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» , а саме не містить інформації про зміст та обсяг господарської операції, у платіжному дорученні не зазначено повного номеру рахунку, на який доручено здійснити перерахунок коштів; не вказано посаду особи, підпис та інші дані, які дають змогу ідентифікувати особу, відповідальну за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; печатка підприємства відсутня. Крім того, у платіжному дорученні номер банківського рахунку, на який повинна бути перерахована сума, зазначено як 516875*90, тобто номер не відображає повної інформації про номер рахунку та, відповідно, власника рахунку. У разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит. Позивачем не надано доказів на підтвердження зарахування кредитних коштів згідно кредитного договору на рахунок відповідача. Додана до позовної заяви копія договору про споживчий кредит №9563428 від 31.08.2022, виписка з особового рахунку за кредитним договором №9563428 від 31.08.2022 складена в односторонньому порядну представником позивача, копія Договору відступлення прав вимоги №85-МЛ від 02.12.2022, копія довідки про ідентифікацію, копія платіжного доручення №81641459 від 31.08.2022, відомості про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором №9563428 від 31.08.2022 не свідчать про отримання відповідачем кредитних коштів. Виписка з особового рахунку за кредитним договором №9563428 від 31.08.2022, відомості про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором є внутрішніми документами фінансової установи та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. У зв`язку із не доведенням позивачем факту перерахування кредитних коштів з метою доведення виконання умов Договору про споживчий кредит, а також фактичного користування відповідачем кредитними коштами, підстави для стягнення на користь позивача заборгованості за тілом кредиту, відсотками відсутні. Матеріали справи також не містять даних про те, що особа відповідач був належним чином ідентифікований при його реєстрації в ITC відповідними електронним підписом, електронним цифровим підписом чи іншим аналогом власноручного підпису. Тобто, в матеріалах справи відсутні докази щодо укладення кредитного договору з використанням власних персональних даних відповідача на отримання кредитних коштів. Позивач зазначає, що підтвердженням добровільного укладення відповідачем даного Договору підтверджує анкета-заява на кредит №9563428 позичальника від 31.08.2022, що заповнена відповідачем. Звертає увагу, що в анкеті-заяві на кредит №9563428 зазначені істотні умови отримання кредиту, а саме: строк кредиту - 10 днів, дата повернення - 10.09.2022, сума до повернення - 4800 грн. Крім того долучені позивачем копії письмових матеріалів містять значні суперечності. В договорі про споживчий кредит №9563428 від 31.08.2022 та довідці про ідентифікацію вказано час підписання та відправки ідентифікатора позичальнику о 11:16 год., а в додатку з назвою «процес оформлення та розгляду заяви» в графі «Підписання договору» вказано час об 10:15:34 год, що не узгоджується між собою. Матеріали справи свідчать про те, що оспорюваний кредитний договір укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Важливим є і той факт, що у Витязі з Реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги №85-МЛ від 02.12.2022 дата підписання договору - 31 серпня 2022 року, дата закінчення договору - 10 вересня 2022 року (строк кредитування 10 днів). Строк на який Відповідач мав намір оформити кредит, становить 10 (десять) днів. Складові частини сукупної вартості кредиту згідно анкети-заяви на кредит №9563428: комісія за надання кредиту - 400,00 грн. Нараховується одноразово за ставкою 10,00 відсотків від суми кредиту за договором; проценти за користування кредитом: 400,00 грн. Нараховуються за ставкою 1,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Навіть якщо і припустити наявність вищевказаного кредитного договору, то враховуючи волевиявлення відповідача, що підтверджується анкетою - заявою №9563428 від 31.08.2022 сума до повернення становить 4800,00 грн. Позикодавець відповідно до ст.1048 ЦК України мав право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Надані відомості про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором №9563428 від 31.08.2022 свідчать про те, що визначені позивачем до стягнення заборгованості по нарахованих та несплачених процентах за користування позикою включає період, який виходить за межі строку кредитування. Том, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 12.08.2024 представник позивача, за довіреністю у справі - Солонинка Вікторія Олегівна , подала до суду відповідь на відзив, в якому зазначила, що 31.08.2022 між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» було укладено кредитний договір №9563428 на суму 4000 грн, зі сплатою комісії та відсотків за користування кредитними коштами загальним строком 100 календарних днів, тобто до 09.12.2022, шляхом перерахування грошових коштів на банківську картку відповідача. ТОВ «Мілоан» надіслало відповідачу одноразовий ідентифікатор із кодом для підписання договору у вигляді смс на номер телефону відповідача, який той використав для підписання відповіді про прийняття пропозиції товариства щодо укладення кредитного договору №9563428 від 31.08.2022, що зафіксовано в ІТС товариства. Кредитний договір № 9563428 від 31.08.2022 є укладеним в електронній формі. При укладенні договору позичальник підтвердив, що інформація щодо порядку видачі, суми кредиту, комісії, річної процентної ставки, строку кредиту, правила надання фінансових послуг йому надані з дотриманням вимог законодавства про захист прав споживачів та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Відповідно до п. 1.7. Кредитного договору Позичальник не повинен сплачувати на користь Кредитодавця будь-які платежі не передбачені цим договором. Вказані в цьому договорі розміри комісій, процентів та будь-яких інших винагород Кредитодавця не можуть бути збільшені Кредитодавцем без згоди Позичальника. Згідно п. 6.5 кредитного договору № 9563428 від 31.08.2022, сторони погодили, що цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі. Кредитний договір укладений з додержанням вимог закону в тому числі в частині письмової форми. Відповідач здійснив волевиявлення щодо укладення договору шляхом направлення підписаної електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповіді про прийняття пропозиції укласти кредитний договір № 9563428 від 31.08.2022. Відповідач передбачав всі наслідки, був ознайомлений з умовами кредитування та відповідальністю за порушення кредитних зобов`язань по кредитному договору. Згідно зі змістом Правил надання фінансових кредитів ТОВ «Мілоан», приймаючи пропозицію про укладання кредитного договору, позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами договору в цілому та підтверджує, зокрема, що він ознайомлений, погоджується із усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов кредитного договору та цих правил, як невід`ємної його частини тощо. Тобто, підписання відповідачем договору про надання кредиту свідчить про ознайомлення його з правилами надання коштів у позику та вимогами ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», так як ознайомлення із даними правилами передують укладенню договору. Отже, відповідач був у повній мірі поінформований про умови надання кредиту відповідно до вимог чинного законодавства. Також, зазначає, що без отримання листа на електронну адресу чи SMS-повідомлення на номер телефону відповідача, відповідно до якого було здійснено вхід на сайт Мілоанза допомогою логіна та пароля, договір між відповідачем та ТОВ «Мілоан» не був би укладений. Тобто, даний Кредитний договір відповідає внутрішній волі відповідача. Отже виходячи із вищезазначеного, всі документи знаходяться в особистому кабінеті позичальника з якими він був ознайомлений на момент укладення договору, погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами Договору в цілому та підтверджує, що: він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов Кредитного договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством, що розміщені на веб-сайті Товариства та є невід`ємною частиною цього Договору. Згідно п. 6.2 Кредитного договору № 9563428 від 31.08.2022, розміщені в Особистому кабінеті Позичальника проект цього Кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією Товариства про укладення Кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього Кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення Товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається Товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер Позичальника, а Позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього Кредитного договору/ електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Після укладення цей Кредитний договір розміщується в Особистому кабінеті Позичальника. Додатково укладений електронний кредитний договір та/або повідомлення про його укладення може бути на розсуд Товариства направлено Позичальнику на електронну пошту або іншими каналами (засобами) зв`язку, наданими Позичальником Товариству. Отже, Відповідач та ТзОВ «Мілоан» вчинили дії визначені ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Щодо первинних бухгалтерських документів, то згідно ст. 9 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» встановлює, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України. Товариство не банк, а небанківська (фінансова) установа, відповідно не здійснює відкриття, обслуговування банківських рахунків фізичних осіб, та не має обов`язку формувати облікові документи за кредитними зобов`язаннями позичальників згідно Закону «Про банки та банківську діяльність» в т. ч. Інструкції затвердженої Постановою НБУ від 27.12.2007 за №481. Товариство надає послуги з кредитування фізичних осіб, шляхом переказу кредитних коштів на підставі укладеного кредитного договору на банківські реквізити (банківську картку), яку вказує сам позичальник в тексті анкети-заяви на отримання кредиту. Товариством на підтвердження здійснення господарської операції щодо Кредитного договору укладеного позивачем надано платіжне доручення від 31.08.2022 про переказ коштів згідно укладеного Кредитного договору та на підставі вказаного платіжного доручення Товариством здійснюється облік за кредитним договором № 9563428 від 31.08.2022 в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Мілоан». Відповідно до п.4.2. Правил, Подаючи першу Заяву, Заявник має зареєструвати в Особистому кабінеті Банківську карту, на яку будуть зараховані кошти при позитивному рішенні по Заяві. Товариство здійснює верифікацію доданої Позичальником Банківської карти. Для цього Заявнику пропонується зробити блокування на Банківському рахунку суми 1 гривня. Таким чином Товариство перевіряє, що Банківська картка активна та Заявник має доступ до управління Картковим рахунком. Якщо перевірочну операцію по карті здійснено з блокуванням суми 1 гривня на Картковому рахунку, після верифікації картки, таке блокування скасовується. Дізнатися код верифікації картки Заявник може наступними способами: (1) у електронному (SMS) повідомленні про операцію, якщо банк, що емітував картку, надсилає повідомлення про операції по карті: (2) через інтернет-банк, переглянувши операції по карті; (3) зателефонувавши до служби підтримки банку, що емітував картку. Згідно п. 4.3. Правил, що розміщені на сайті https://miloan.ua, Товариство не отримує реквізитів Банківської карти (повний номер, закінчення дії та CVV код). Для платіжних операцій по картах Товариством використовуються відповідні сертифіковані платіжні системиVisa та MasterCard сервіси, як Liqpay Приватбанку. Захист реквізитів карт у базах даних таких сервісів відповідає міжнародному стандарту PCI DSS. Після натискання кнопки "Додати карту" на сайті Товариства, Заявник переходить на сторінку такого сервісу, а після здійснення блокування коштів повертається на сайт Товариства для введення коду. До бази даних Товариства від платіжного сервісу потрапляє лише частка номеру карти та токен, згенерований платіжним сервісом. Цих даних недостатньо для вчинення шахрайства з картою, навіть якщо вони будуть викрадені з бази Товариства. Щодо нарахування відсотків та комісії за кредитним договором зазначає, що сума заборгованості складає 14 640 грн, відповідно до виписки з особового рахунку за кредитним договором, з них: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить - 4000 грн, прострочена заборгованість за сумою відсотків становить - 10240 грн, прострочена заборгованість за комісією становить - 400 грн. Представник позивача наголошує, що нарахування заборгованості здійснювалось відповідно до кредитного договору №9563428 від 31.08.2022, а саме: п. 1.2. Сума (загальний розмір) кредиту становить 4 000,00 грн. 1.3. Кредит надається загальним строком на 100 днів з 31.08.2022 і складається з пільгового та поточного періодів. 1.3.1. Пільговий період складає 10 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 10.09.2022 (рекомендована дата платежу). Варто зауважити, що пільговий період - це строк, що настає з дати видачі кредиту, згідно п.1.3 та завершується у визначену п.1.3.1 Договору дату (рекомендовану дату платежу). Під час дії цього періоду, проценти за користування кредитом можуть, якщо це передбачено умовами договору, нараховуватись за зниженою відсотковою ставкою. З дати завершення пільгового періоду строк виконання зобов`язання Позичальником вважається таким, що настав і триває протягом поточного періоду. 1.3.2. Поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 09.12.2022 (дата остаточного погашення заборгованості). Також повідомляємо, що поточний період - це строк, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується у визначену п.1.3.2 Договору дату (дату остаточного погашення заборгованості). Протягом дії цього періоду проценти за користування кредитом нараховуються за стандартною ставкою. Позичальник має виконати зобов`язання в день завершення пільгового періоду, але не пізніше останнього дня поточного періоду. Із завершенням поточного періоду спливає строк кредитування за Договором. З дня наступного за днем завершення поточного періоду, у випадку існування непогашеної заборгованості, строк виконання зобов`язання зі сплати платежів (заборгованості) вважається порушеним (простроченим) Позичальником, що тягне настання наслідків обумовлених розділом 4 цього Договору та надає Кредитодавцю право розпочати процедуру врегулювання простроченої заборгованості та/або стягнення її в примусовому порядку. 1.4. Позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 10.09.2022 (день завершення пільгового періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 09.12.2022 (останнього дня строку кредитування). Зазначаємо, що дата повернення кредиту/дата остаточного погашення заборгованості - визначена п.1.3.2 Договору календарна дата, з настанням якої завершується поточний період та строк кредитування за Договором. Зазначає, що в Кредитному договорі № 9563428 від 31.08.2022 зазначено, що позичальник не повинен сплачувати на користь Кредитодавця будь-які платежі не передбачені цим договором. Вказані в цьому договорі розміри комісій, процентів та будь-яких інших винагород Кредитодавця не можуть бути збільшені Кредитодавцем без згоди Позичальника. Дані умови чітко прописані у кредитному договорі № 9563428 від 31.08.2022, що є підтвердженням того, що позичальник надає свою згоду на укладення кредитного договору, позичальник також погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє і зобов`язується неухильно дотримуватися умов кредитного договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством, що розміщені на веб-сайті Товариства та є невід`ємною частиною договору. При цьому сума та розрахунок заборгованості за кредитним договором №9563428 від 31.08.2022 було передано позивачу від первинного кредитора ТзОВ «Мілоан» згідно Договору відступлення прав вимоги № 85-МЛ від 02.12.2022. Тобто після отримання права вимоги до відповідача позивачем жодних нових сум щодо стягнення заборгованості не нараховувалося. Слід зазначити, що на час дії на території України воєнного стану законодавством України не передбачено скасування нарахування відсотків за користування кредитними коштами, а отже таке нарахування є правомірним і позичальник має сплачувати тіло кредиту та нараховані відсотки. Відповідно до чинного законодавства усі дії позивача є правомірними, оскільки у своєму позові позивач не має наміру стягнути з відповідача штраф, санкції чи пеню, а лише тіло кредиту, прострочену заборгованість за сумою відсотків та прострочену заборгованість за комісією. Дані вимоги є в межах чинного законодавства і не є порушенням відповідно до вище наведеного. Враховуючи вищевикладене, просить суд позовну заяву задовольнити в повному обсязі. 19.08.2024 відповідач - [PERSON] , подав до суду заперечення, в яких зазначив, що він не погоджується з підставами, що зазначені у відповіді на відзив, вважає їх безпідставними, необґрунтованими, такими, що подані з порушенням вимог чинного законодавства України та не підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Щодо укладення Кредитного Договору, то матеріали справи не містять даних про те, що особа відповідач був належним чином ідентифікований при його реєстрації в ITC відповідними електронним підписом, електронним цифровим підписом чи іншим аналогом власноручного підпису. Тобто, в матеріалах справи відсутні докази щодо укладення кредитного договору з використанням власних персональних даних відповідача на отримання кредитних коштів. Кредитний договір не підписувався електронним підписом відповідача, а отже електронний підпис не був відтворений шляхом використання відповідачем одноразового ідентифікатора і не був надісланий на номер мобільного телефону. Комбінація символів, яка наведена в кредитному договорі і яка вказана, як електронний підпис, не є електронним підписом відповідача. ТОВ «Мілоан» не надавало відповідачу фінансовий кредит, а отже, відповідач не зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Позивач не надав жодних доказів вчинення відповідачем таких дій, як надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір відповідно до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»,заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір. Також відсутні докази проведення ідентифікації Відповідача при вході в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки правильності введення коду, направленого на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. Він не визнає факт укладання кредитного договору та використання одноразового ідентифікатору, оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів отримання та використання Відповідачем одноразового ідентифікатора. Матеріали справи не містять доказів укладення електронних договорів між відповідачем та ТОВ «Мілоан», шляхом використання електронного цифрового підпису, в тому числі шляхом застосування одноразового алфавітно-цифрового ідентифікатора визначеного Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ч.4 цієї ж статті). Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Ч.3 ст. 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису ч. 1 ст. 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Як у ч. 1 ст. 215 ЦК України, так і у ст. 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц). Позивачем не доведено належними та допустимими доказами ті обставини, якими Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, зокрема, позивачем не надані первинні бухгалтерські документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» за вищезазначеним кредитним договором, що підтверджують факт отримання та користування відповідачем кредитними коштами. Також, представник позивача помилково зазначає, що Товариство не банк, а небанківська (фінансова) установа, відповідно не здійснює відкриття, обслуговування банківських рахунків фізичних осіб, та не має обов`язку формувати облікові документи за кредитними зобов`язаннями позичальників згідно Закону «Про банки та банківську діяльність» в т. ч. Інструкції затвердженої Постановою НБУ від 27.12.2007 року за №481. Згідно ч.1 ст.2 Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» закон поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційноправових форм і форм власності, на представництва іноземних суб`єктів господарської діяльності (далі - підприємства), які зобов`язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність, а також на операції з виконання державного та місцевих бюджетів і складання фінансової звітності про виконання бюджетів з урахуванням бюджетного законодавства. А відтак, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Якщо позивач вважає, що він має право вимоги за кредитним договором, то у нього повинні бути наявні належні і допустимі докази існування заборгованості відповідача перед первісним кредитором, а отже, і перед позивачем. З переліку доказів, які долучив позивач до своєї позовної заяви вбачається, що останнім не надано жодного первинного бухгалтерського документа, що підтверджував факт здійснення господарської операції, в тому числі, але не виключно, надання кредитних коштів первісним кредитором відповідачу, оплати відповідачем певних сум по кредитному договору, нарахування відсотків, тощо. Докази, які надав позивач не є первинними бухгалтерськими документами, а отже, не можуть бути належними та допустимими доказами існування заборгованості чи встановлення її розміру. Тому, просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Представник позивача, за довіреністю у справі - Кривенко Дмитро Олександрович , в судове засідання не з`явився, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, 12.08.2024 подав до суду письмову заяву, в якій просив розгляд справи проводити у відсутності представника позивача, позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач - [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суд не повідомив. Відповідно до вимог ст. 223 ЦПК України, суд вважає, що неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті, враховуючи подані сторонами заяви щодо спору. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків ( ст. 11 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України). Судом встановлено, що 31.08.2022 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №9563428 (а.с. 12-21), відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим Договором, на строк визначений п. 1.3. Договору надати Позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2. Договору, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості, згідно п.1.4. Договору та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до п. 1.2 Договору сума кредиту становить 4000,00 грн. Відповідно до п. 1.3 Договору кредит надається загальним строком на 100 днів з 31.08.2022 і складається з пільгового та поточного періодів. Пільговий період складає 10 днів, з дати видачі кредиту і завершується 10.09.2022 (рекомендована дата платежу), поточний період складає 90 днів, що настає з наступного дня за днем завершення пільгового періоду і закінчується 09.12.2022 (дата остаточного погашення заборгованості). Відповідно до п. 1.6 Договору тип процентної ставки фіксована. Згідно додатку №1 до Договору, а саме Графіку платежів за договором про споживчий кредит №9563428 від 31.08.2022, загальна вартість кредиту складає 15600,00 гривень, з яких: 4000,00 грн. - сума кредиту, 11200,00 грн. - проценти за користування кредитом, комісія за надання кредиту - 400,00 грн(а.с.23). Крім цього, в додатку № 1 до договору про споживчий кредит №9563428 від 31.08.2022 зазначено, що всі вказані в цьому графіку розрахунки здійснені виходячи з припущення, що Позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а строк кредитування залишиться незмінним та що Кредитодавець і Позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому Договорі, та графіку, зокрема Позичальник здійснить повне погашення заборгованості не пізніше дати остаточного погашення. Вищезазначена інформація міститься також і у підписаному між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] паспорті споживчого кредиту (а.с. 24-25). Відповідно до приписів ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Передбачено ст. 628 ЦК України, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). Ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За ч 2. ст. 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідач - [PERSON] заперечуючи проти позову, зазначає, що не визнає факт укладання кредитного договору та використання одноразового ідентифікатору, оскільки матеріали справи не містять даних про те, що він був належним чином ідентифікований при його реєстрації в ITC відповідними електронним підписом, електронним цифровим підписом чи іншим аналогом власноручного підпису. Тобто, в матеріалах справи відсутні докази щодо укладення кредитного договору з використанням власних персональних даних відповідача на отримання кредитних коштів. Кредитний договір не підписувався його електронним підписом, а отже електронний підпис не був відтворений шляхом використання одноразового ідентифікатора і не був надісланий на номер мобільного телефону. Комбінація символів, яка наведена в кредитному договорі і яка вказана, як електронний підпис, не є його електронним підписом. Позивач не надав жодних доказів вчинення ним таких дій, як надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»,заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір. Також відсутні докази проведення його ідентифікації при вході в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки правильності введення коду, направленого на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. Матеріали справи не містять доказів укладення електронного договору між ними та ТОВ «Мілоан» шляхом використання електронного цифрового підпису, в тому числі шляхом застосування одноразового алфавітно-цифрового ідентифікатора визначеного Законом України «Про електронну комерцію». Однак, суд критично оцінює зазначені твердження відповідача, виходячи з наступного. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. В ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно зі ст. 10 Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (ст. 11 Закону). Згідно положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. П. 6 ч. 1 ст. 3 цього Закону визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 цього Закону). На відносини, що виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів поширюється дія Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». У ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» вказано, що електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. За змістом ст. 6, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Отже, електронний документ, на підставі якого між сторонами виникають права та обов`язки, має відповідати положенням Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» (правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 16.03.2020 у справі № 910/1162/19 та від 19.01.2022 у справі № 202/2965/21). Договір укладений між сторонами в електронній формі має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та первісними кредитором не було б укладено. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14.06.2022 у справі №757/40395/20-ц, від12.01.2021 у справі №524/5556/19, від 07.10.2020 у справі №127/33824/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18. Відповідно до п. 6.1, 6.2 Договору цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступний зокрема, через сайт Товариства та /або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією товариства про укладення Кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладення цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефон позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/ електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Після укладення цей кредитний договір надається позичальникові шляхом розміщення в особистому кабінеті позичальника. Відповідно до п. 6.4 Договору укладення товариством кредитного договору з позичальником в електронній формі юридично є еквівалентним отриманню товариством ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки. Відповідно до п. 6.5 Договору цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, 31.08.2022 [PERSON] на сайті miloan.ua створив та заповнив анкету-заяву на кредит №9563428, в якій зазначив свої особисті дані: прізвище, ім`я, по батькові, ідентифікаційний номер, рік народження, номер мобільного телефону та електронної адреси, паспортні дані, домашню адресу, освіту. Слід зазначити, що зазначені дані могли бути повідомлені лише особисто позичальником при укладенні кредитного договору та збігаються з даними які містяться у п. 10 Договору (прізвище, ім`я та по батькові позичальника - [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , адреса місця проживання: [ADDRESS] , реквізити паспорта [NUMBER] , номер телефону - [NUMBER] та електронну пошту - [INFO] ) Відповідач через особистий кабінет на веб-сайті ТОВ «Мілоан» подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого ТОВ «Мілоан» направило [PERSON] за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним у заяві номер телефону - [NUMBER] одноразовий ідентифікатор - J70275, який відповідач використав для підтвердження підписання договору та шляхом власноручного введення одноразового ідентифікатора, прийняв публічну пропозицію (оферту) та підписав кредитний договір (здійснив акцепт пропозиції товариства), тобто відповідний договір вважається укладеним у відповідності до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», Також, з довідки ТОВ «Мілоан» (а.с. 24), вбачається, що клієнта - [PERSON] , з яким укладено договір №9563428 від 31.08.2022, ідентифіковано товариством (одноразовий ідентифікатор J70275 та номер телефону [NUMBER] ) та здійснено акцепт договору, водночас, відповідач не спростував факт належності йому номера мобільного телефону, зазначеного у довідці, на який було відправлено одноразовий ідентифікатор для підпису кредитного договору. Встановлено, що договір про споживчий кредит №9563428від 31.08.2022 підписаний відповідачем електронним підписом, за допомогою одноразового ідентифікатора (J70275), а тому, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Також, підписання договору про споживчий кредит №9563428 від 31.08.2022(електронним підписом) свідчить про те, що [PERSON] всі умови цілком зрозумів та своїм підписом підтвердив та закріпив те, що сторони договору діяли свідомо, були вільні в укладенні даного договору, вільні у виборі контрагента та умов договору. Тому, аналізуючи в сукупності докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що факт підписання договору про споживчий кредит №9563428від 31.08.2022 в електронному вигляді за допомогою одноразового ідентифікатора [PERSON] є доведеним, натомість відповідачем будь-яких доказів на спростування вказаних доводів до суду не подано. Таким чином, договір про споживчий кредит №9563428від 31.08.2022, підписаний сторонами, є чинним, у встановленому законом порядку недійсним не визнавався, сторони визначили всі істотні умови договору, а тому, саме з 31.08.2022 між сторонами виникли договірні відносини щодо користування кредитними коштами у розмірі 4000,00 грн, шляхом підписання кредитного договору, яким передбачені всі істотні умови надання кредиту, сплати відсотків та повернення таких коштів позичальником та, підписавши кредитний договір, відповідач 0 [PERSON] добровільно погодився на визначені в них умови кредитування та взяв на себе відповідні зобов`язання. Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Також, відповідно до положень п. 6.3 Договору, відповідач приймаючи пропозицію товариства про укладення цього кредитного договору, погоджується з усіма додатками та невід?ємними частинами, у т. ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів, договору в цілому та підтверджує, зокрема, що він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє і зобов?язується неухильно дотримуватись умов кредитного договору та правил. Відповідно до п. 5.1 Договору позичальник підтверджує, що до укладення цього договору ознайомився з наявними схемами кредитування, отримав у письмовій формі паспорт споживчого кредиту, який є невід?ємною частиною цього договору, з інформацією передбаченою ч. 2, 3 , ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», отримав проект цього Договору разом з додатками, ознайомився з усіма його умовами та Правилами, які розміщені на сайті товариства та є невід?ємною частиною цього договору. Ч. 1 ст. 1046 ЦК України визначено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Також, відповідач заперечуючи проти позовних вимог, зазначає, що платіжне доручення не є первинним документом, оскільки не має достовірних відомостей про те, чи була операція здійснена насправді. Платіжне доручення про надання позики не відповідає вимогам, встановленим ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а саме не містить інформації про зміст та обсяг господарської операції, у платіжному дорученні не зазначено повного номеру рахунку, на який доручено здійснити перерахунок коштів; не вказано посаду особи, підпис та інші дані, які дають змогу ідентифікувати особу, відповідальну за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; печатка підприємства відсутня. Крім того, у платіжному дорученні номер банківського рахунку, на який повинна бути перерахована сума, зазначено як 516875*90, тобто номер не відображає повної інформації про номер рахунку та, відповідно, власника рахунку. Стверджує, що позивачем не надано доказів на підтвердження зарахування кредитних коштів згідно кредитного договору на його рахунок. Однак, суд критично оцінює зазначені твердження відповідача, оскільки відповідно до п. 2.1 Договору кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти [NUMBER] , реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту. Так, перерахування на картковий рахунок відповідача - [PERSON] (VISA № [NUMBER] ), який збігається з реквізитами платіжної банківської картки, вказаної в п. 2.1 Договору, грошових коштів за кредитним договором №9563428 від 31.08.2022 підтверджується копією платіжного доручення №81641459 від 31.08.2022 (а.с. 29), в якому платником вказано ТОВ «Мілоан», банком платника - АТ КБ «Приватбанк», отримувачем [PERSON] , призначення платежу - кошти згідно договору №9563428. Натомість відповідач, який заперечує отримання цих коштів, на підтвердження своїх доводів належних та достатніх доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, вказаний у договорі, або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить, не надав, хоча, він не позбавлений був можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до такої інформації, відповідно до законодавства. 02.12.2022 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення права вимоги №85-МЛ (а.с. 33-41), відповідно до якого кредитор передає (відступає) новому кредитору за плату, а новий кредитор приймає належні кредитору права грошової вимоги до боржників, за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором та боржниками. Згідно з п. 6.2 Договору, кредитор передає а новий кредитор приймає права вимоги в розмірі портфеля заборгованості. Права вимоги переходять до нового кредитора у день здійснення фінансування на користь кредитора у повному обсязі в сумі вказаній в п. 7.1 Договору, після чого новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей. Оформлення відступлення права вимоги здійснюється шляхом підписання акту приймання-передачі реєстру боржників відповідно до п. 8.3.2 Договору. Відступлення права вимоги за цим договором здійснюється без згоди боржників. З витягу з реєстру боржників від 02.12.2022, відповідно до договору відступлення права вимоги №85-МЛ від 02.12.2022 (а.с. 44), вбачається, що до переліку входить кредитний договір №9563428 від 31.08.2022, позичальником за яким є [PERSON] та загальна сума заборгованості за договором становить 14640,00 грн. Згідно акту приймання-передачі реєстру боржників від 02.12.2022 до договору відступлення прав вимоги №85-МЛ від 02.12.2022 (а.с. 42), ТОВ «Мілоан» передав, а новий кредитор ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» прийняв реєстр боржників в кількості 2062. З копії платіжної інструкції №69199 від 05.12.2022 (а.с. 43) вбачається, що ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» сплатило плату згідно п. 7.1 Договору відступлення права вимоги №85-МЛ від 02.12.2022 у сумі 653676,22 грн. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом ст. 516 ЦПК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник у зобов`язанні не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Отже, за змістом наведених вище положень закону заміна кредитора не означає звільнення боржника від обов`язку виконати зобов`язання за кредитним договором, а лише надає боржникові право вимагати від нового кредитора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги справді мало місце та у випадку, коли таких доказів не надано, виконати зобов`язання на рахунок первинного кредитора. Таким чином, у разі сплати відповідачем - [PERSON] коштів на рахунок первісного кредитора, вони були б перераховані на рахунки ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» та зараховані для погашення кредитної заборгованості. Судом встановлено, що ТОВ «Мілоан» виконало в повному обсязі умови Договору надавши відповідачу обумовлену суму кредиту, однак, відповідач прийняті на себе зобов`язання за кредитним договором №9563428 від 31.08.2022 належним чином не виконав, внаслідок чого за період з 31.08.2022 по 02.12.2022 ТОВ «Мілоан» нарахувало відповідачу заборгованість на загальну суму 14640,00 грн, що складається із: 4000,00 грн заборгованості за тілом кредиту; 10240,00 грн заборгованості за відсотками, 400,00 грн заборгованості за комісією, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою з особового рахунку за кредитним договором №9563428 від 31.08.2022 (а.с. 30-31, 32) та саме таку суму заборгованості ТОВ «Мілоан» за договором про відступлення права вимоги №85-МЛ від 02.12.2022 передало позивачу ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», в результаті чого позивач набув право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Ст. 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму або не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів. На підставі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідач заперечуючи проти позовних вимог зазначає, що виписка з особового рахунку за кредитним договором №9563428 від 31.08.2022, відомості про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором є внутрішніми документами фінансової установи та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Крім того, надані відомості про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором №9563428 від 31.08.2022 свідчать про те, що визначена позивачем до стягнення заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування позикою включає період, який виходить за межі строку кредитування, а тому, у зв`язку із не доведенням позивачем факту перерахування кредитних коштів з метою виконання умов Договору про споживчий кредит, а також фактичного користування відповідачем кредитними коштами, підстави для стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками відсутні. Однак, суд критично оцінює зазначені твердження відповідача, виходячи з наступного. Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Таким чином, виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором (правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15ц). Так, на підставу вимог щодо стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача позивачем було надано розрахунок заборгованості, а саме відомості про щоденні нарахування та погашення ТОВ «Мілоан» та виписку по особовому рахунку за кредитним договором №9563428 від 31.08.2022 (а.с. 30-31, 32). З розрахунку заборгованості та виписки по особовому рахунку вбачається, що заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 02.12.2022 (момент відступлення права вимоги) становить 14640,00 грн, що складається із: 4000,00 грн заборгованості за тілом кредиту; 10240,00 грн заборгованості за відсотками, 400,00 грн заборгованості за комісією. Відповідно до п. 1.3 Договору кредит надається загальним строком на 100 днів з 31.08.2022 і складається з пільгового та поточного періодів. Пільговий період складає 10 днів, з дати видачі кредиту і завершується 10.09.2022 (рекомендована дата платежу), поточний період складає 90 днів, що настає з наступного дня за днем завершення пільгового періоду і закінчується 09.12.2022 (дата остаточного погашення заборгованості). Відповідно до п. 1.4 Договору позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом позичальник має здійснити в рекомендовану дату платежу 10.09.2022 (день завершення пільгового періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 09.12.2022 (останнього дня строку кредитування). Відповідно до п. 1.5 Договору загальні витрати Позичальника за пільговий період складають 800,00 грн. в грошовому виразі та 77,545,00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка за пільговий період), загальні витрати Позичальника за кредитом (за весь строк кредитування) складають 11600,00 грн. в грошовому виразі та 1058,00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка за весь строк кредитування). Орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника за пільговий період складає 4800,00 гривень. Орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника (за весь строк кредитування) складає 15600,00 гривень. Всі вказані в цьому пункті розрахункові величини як за пільговий період так і за весь строк кредитування, включаючи загальні витрати позичальника за кредитом, орієнтовну реальну річну процентну ставку, орієнтовну загальну вартість кредиту для Позичальника, а також строк кредиту розраховані з припущення, що Позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а строк кредитування залишиться незмінним та що Кредитодавець і Позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому Договорі, зокрема Позичальник здійснить повне погашення заборгованості згідно п.1.4 Договору. Позичальник розуміє та погоджується, що наведені в цьому пункті показники не підлягають оновленню у випадку продовження Позичальником строку кредитування, часткового дострокового погашення заборгованості чи прострочення виконання ним зобов`язань. Відповідно до 1.5.2 Договору проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду: 400,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду. Відповідно до 1.5.3 Договору проценти за користування кредитом протягом поточного періоду: 10800,00 грн, які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду. Як зазначено вище у рішенні, 31.08.2022 [PERSON] підписав договір про споживчий кредит №9563428, яким передбачено сплату відсотків у пільговому періоді у розмірі 1,0% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду та у поточному періоді у розмірі 3,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду, і передбачено графік повернення кредиту та процентів, з якими відповідач погодився, підписавши його, але відповідач, всупереч викладеним у кредитному договорі умовам, в установлені терміни не повернув належні до сплати грошові суми, тим самим порушив встановлений графік обов`язкових платежів та взяті на себе зобов`язання по поверненню кредиту та сплати процентів за користування кредитом В ході розгляду справи встановлено, що сума заборгованості по відсотках нарахована в межах строку дії договору з 31.08.2022 по 02.12.2022, що підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком, а тому, твердження відповідача про нарахування позивачем процентів поза межами строку дії договору не відповідає фактичним обставинам справи та є помилковим. Отже, суд вважає, що наданий позивачем розрахунок є належним та допустимим доказом утвореної заборгованості, враховуючи, що позивачем надані докази отримання кредитних коштів, а заперечуючи заявлений позивачем розмір заборгованості відповідач свого розрахунку, який би спростовував доводи позивача щодо суми боргу за договором споживчий кредит №9563428 від 31.08.2022, до суду не надав. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України невиконання зобов`язання є порушенням зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). Згідно із частиною першою ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями ч.1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Таким чином, позивач довів факт виникнення зобов`язальних правовідносин між сторонами, шляхом укладання договору про споживчий кредит №9563428 від 31.08.2022 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] , факт перерахування коштів на платіжну картку відповідача, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за тілом кредиту та нарахованими відсотками за користування кредитом, оскільки матеріалами справи встановлено неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань відповідно до умов укладеного кредитного договору. Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за комісією в розмірі 400,00 грн, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 1.5.1 Договору комісія за надання кредиту: 400.00 грн, яка нараховується за ставкою 10,00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2020 року у справі №183/2122/15 зробив висновок про те, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). У постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/16902/16-ц (провадження № 61-9391зпв18) зазначено, що пункт кредитного договору, за яким позичальник у день надання йому кредиту за договором сплачує кредитору плату за ініціювання кредиту, є платою споживача кредиту за дії банку щодо встановлення правовідносин, а саме укладення договору, а тому банк не дотримався вимог пункту 3.6 Правил № 168, згідно з яким банк не має права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь або що їх вчиняє банк або споживач із метою встановлення, зміни або припинення правовідносин. 14 липня 2021 року Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 569/10527/15-ц (провадження № 61-15134св20) вказав, що положення кредитного договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за ініціювання (видачу) кредиту є нікчемним, оскільки встановлення такої плати було заборонено частиною третьою статті 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність", частиною четвертою статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" і пунктом 3.6 Правил № 168. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Крім того, аналізуючи норми ст. 549-552, 625, 1046, 1048, 1050 ЦК України, суд вказує на те, що наслідками укладення договору позики є: зобов`язання позичальника повернути позикодавцеві суму грошових коштів (суму позики); одержання позикодавцем від позичальника процентів від суми позики; сплата позичальником позикодавцю індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми; сплату позичальником позикодавцю неустойки (штрафу, пені) у разі порушення боржником зобов`язання. Проте, положеннями параграфа 1 «Позика» Глави 71 Розділу І Книги п`ятої ЦК України не передбаченого такого наслідку укладення договору позики як сплата комісії. Тому, враховуючи вищевикладене, суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості по комісії в сумі 400,00 грн. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч. 1, ч. 2 якої, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати складаються із судового збору в розмірі 2422,40 грн, який позивач сплатив при подачі позову до суду (а.с. 1) та враховуючи, що позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача стягується судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 2356,21 грн.

Outcome: partial