Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що йому стало відомо про наявність виконавчого напису № 80291 від 12 червня 2021 року, що видав приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київського області Грисюк О.В. про стягнення з нього на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість в загальному розмірі 125\~698,46 грн. На підставі вчиненого виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко А.С. було відкрито виконавче провадження № 67896620. Існування будь-якої заборгованості перед відповідачем заперечує, будь-яких договорів з ними не укладав. Вважає, що нотаріус не мав законних підстав для вчинення виконавчого напису, у зв`язку з тим, що відповідачем не надано документів, які б підтверджували безспірність заявленої до стягнення суми заборгованості. Також вчинення виконавчого напису суперечить приписам ст. 88 Закону України «Про нотаріат», а тому вважає, що виконавчий напис № 80291 від 12 червня 2021 року, який виданий приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київського області Грисюк О.В. має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із чим просив визнати виконавчий напис № 80291 від 12 червня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київського області Грисюк О.В. таким, що не підлягає виконанню. 18 квітня 2024 року ухвалами судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська відмовлено позивачу та його представнику у звільнені від сплати судового збору за подання до суду вищевказаної позовної заяви та клопотання про забезпечення позову, а також повернуто клопотання позивачу і його представнику про забезпечення позову. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 квітня 2024 року залишено без руху вищевказану позовну заяву та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, які були усунені 26 квітня 2024 року. 29 квітня 2024 року ухвалами судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська прийнято до провадження вищевказану цивільну справу та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, а також задоволені клопотання позивача і його представника про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису № 80291 від 12 червня 2021 року, виданого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київського області Грисюк О.В., яке перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко А.С. в межах виконавчого провадження № 67896620, та про витребування доказів у приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київського області Грисюк О.В. належним чином завірені копії матеріалів нотаріальної справи на підставі яких було вчинено вищевказаний виконавчий напис № 80291 від 12 червня 2021 року і у приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко А.С. належним чином завірені копії виконавчого провадження № 67896620. Від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі, обґрунтовуючи тим, що нотаріусу для вчинення виконавчого напису ТОВ «Вердикт Капітал» були надані документи, які підтверджують безспірність заборгованості, оскільки позивач у своєму позові не зазначив жодної обставини, яка б свідчила про протилежне. Також заперечував щодо задоволення позовної заяви в частині стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15\~000 грн., оскільки зазначені витрати мають бути документально підтверджені і доведені , також предмет позову не є складним, не потребує вивченню великого обсягу процесуальних документів, витрачанню значного часу на вивчення обставин справи, а тому вказана сума не відповідає критерію розумності та дійсної вартості наданих послуг, і є неспівмірною з часом затраченим на таку роботу, у зв`язку з чим просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та у стягненні витрат на правову допомогу. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] направили до суду клопотання в яких просили позов задовольнити у повному обсязі і розглядати справу за їх відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, будь-яких клопотань про відкладення або розгляд справи за їх відсутності суду не надав, лише надав відзив на позовну заяву в якому просив відмовити у задоволенні позовної заяви в повному обсязі і у стягненні витрат на правову допомогу. Третя особа приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київського області Грисюк О.В. у судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, хоча відповідно до ст. 128 ЦПК України про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, але будь-яких клопотань не надала, про причини неявки суд не повідомила, також не надала на вимогу суду належним чином завірену копію нотаріальної справи про вчинення виконавчого напису № 80291 від 12 червня 2021 року. Третя особа приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко А.С. надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, а також на вимогу суду копії документів на підставі яких було відкрито виконавче провадження. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази та виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов такого висновку. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. З матеріалів справи вбачається, що 12 червня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київського області Грисюк О.В. вчинений виконавчий напис № 80291 про звернення стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 500828345 від 11 березня 2020 року, який укладений між [PERSON] та АТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Флексіс», правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Капітал», на загальну суму у розмірі 112\~984,96 грн. (а. с. 11). Судом встановлено, що 15 грудня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко А.С. в межах виконавчого провадження № 67896620 було відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого напису № 80291 від 12 червня 2021 року про стягнення з [PERSON] заборгованості на користь ТОВ «Вердикт Капітал» на загальну суму у розмірі 113\~634,96 грн., а також 20 грудня 2021 року винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника [PERSON] (а. с. 13-14). Також судом встановлено, що відповідно до наказу Міністерства юстиції України № 1633/6 від 02 листопада 2021 року з 02 листопада 2021 року припинена нотаріальна діяльність приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київського області Грисюк О.В. Згідно з ст.\~18\~ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку встановлених законом. Пунктом 19 статті 34\~Закону України\~«Про нотаріат» передбачено, що виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Виходячи з положень ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету\~Міністрів України\~№ 1172\~від 29\~червня 1999\~року затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. В пункті 1 даної Постанови визначено, що нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) нотаріально посвідчені угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язань. Відповідно до п. п. 1.1., 3.1., 3.2. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Безспірний борг - це борг, що визначається боржником та кредитором і про суму якого сторони не сперечаються, тобто у разі відсутності заперечень боржника - вимога кредитора вважається безспірною. Отже, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог кредитора. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису. З урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотнього. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису, що зазначено в правовій позиції, викладеній у Постанові Верховного Суду України у справі № 6-887цс17 від 05 липня 2017 року. Водночас, відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.\~\~Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2\~ст.\~13\~ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Для з`ясування наявності безспірної заборгованості, яка стягується з позивача за виконавчим провадженням № 67896620 на підставі виконавчого напису № 80291, виданого 12 червня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київського області Грисюк О.В. та оспорюється позивачем, ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня 2024 року (а. с. 72-73) було витребувано у приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київського області Грисюк О.В. копії всіх документів на підставі яких був вчинений вищезазначений виконавчий напис та у приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко А.С. належним чином завірені копії виконавчого провадження № 67896620. Станом на 11 вересня 2024 року ухвала суду про витребування доказів приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київського області Грисюк О.В. не виконана, а у приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко А.С. у виконавчому провадженні № 67896620 вказані документи відсутні, отже суд позбавлений можливості перевірити обґрунтованість безспірності суми заборгованості за матеріалами справи і відповідність дійсної заборгованості позивача за вказаним кредитним договором. Таким чином, суд обмежений у можливостях перевірки доказів, окрім тих, що подані сторонами у справі, інакше це буде порушенням принципу диспозитивної цивільного судочинства. При вирішенні цього спору суд виходитиме з позиції достатності доказів, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, як це передбачено ст. 80 ЦПК України. Отже, ні нотаріусом, ні відповідачем не надано суду документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис, а сам по собі факт існування виконавчого напису не може бути доказом безспірності грошових вимог відповідача до позивача. Таким чином, з наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі; чи повідомлявся позивач про наявність такої заборгованості (направлення вимоги про усунення порушень). За таких обставин, у суду відсутні підстави вважати, що заборгованість позивача перед ТОВ «Вердикт Капітал» на час винесення оскаржуваного виконавчого напису була безспірною. Разом з тим, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та не чинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року було залишено без змін. Отже, на момент вчинення виконавчого напису нотаріусом 12 червня 2021 року п. 1 і п. 2 змін до постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»\~були визнані судом (справа № 826/20084/14, № К/800/6492/17, № К/800/7651/17) не чинними. Отже нотаріус не мав законних повноважень вчинювати виконавчий напис. Суд вважає можливим захистити право позивача шляхом визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оскільки обраний позивачем спосіб захисту його інтересів ґрунтується на законі, та заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви у сумі 1\~211,20 грн. та за подання клопотання про забезпечення позову у розмірі 605,60 грн., що на загальну суму у розмірі 1\~816,80 грн. Вирішуючи питання про стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Частиною 1 та пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Відповідно до роз`яснень, наведених у п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10 підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення. Як вбачається з матеріалів справи, правову допомогу [PERSON] у зазначеній цивільній справі на підставі договору № 0404/1 про надання правової допомоги від 04 квітня 2024 року надавав адвокат Ільїн О.М., який займається адвокатською діяльністю на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 2178 від 20 вересня 2010 року, та діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги Серії АЕ № 1276047 від 04 квітня 2024 року (а. с. 16-18). Відповідно до п. п. 2.2.4 положень вищезазначеного договору оплатити адвокату вартість юридичних послуг у розмірі 15\~000 грн за ведення справи щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, під час підготовки до звернення до суду та провадження її судом першої інстанції до вирішення спору по суті. Так, на підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано акт приймання-передачі виконаних робіт № 0404/1 від 04 квітня 2024 року відповідно до якого адвокатом були надані юридичні послуги з проведення консультації клієнта з метою визначення судової перспективи спору; збіру та аналізу відомостей і доказів для можливості складання позовної заяви; складання позовної заяви та направлення її до, що на загальну суму в розмірі 15\~000 грн. (а. с. 23). Крім того, в матеріалах справи мається платіжна інструкція № 0.0.3566512358.1 від 04 квітня 2024 року на суму 15\~000 гривень з призначенням платежу про сплату за договором № 0404/1 від 04 квітня 2024 року про надання правової допомого платником [PERSON] отримувачу [PERSON] . Разом з тим, слід зазначити, що відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі. Верховний Суд у своїй постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 640/6209/19 зазначив, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Таким чином, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності. Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24 січня 2019 року у справі № 910/15944/17). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Таким чином, суд вважає, що витрати в розмірі 15 000 грн. не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також суперечить принципу розподілу таких витрат, оскільки з матеріалів справи вбачається відсутність співмірності з часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та їх необхідністю, обсягом виконаної адвокатом роботи. Крім того справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження, сторони до суду не з`являлися, а отже не відноситься до складних справ. Однак, враховуючи, що рішенням суду позов було задоволено, що дає суду підстави зазначити про здійснення адвокатом належного захисту позивача, але судом враховується недотримання співмірності затрат на правничу допомогу та заперечення представника відповідача щодо співмірності вказаних витрат, а тому необхідно зменшити розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача до суми 5 000 грн., що відповідає критерію розумності, встановлений їхньою дійсністю і необхідністю у цій справі.

Outcome: approved