Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-18 00:00:00

29 грудня 2023 року позивач [PERSON] звернувся до суду з уточненим позовом до [PERSON] про припинення права на частку у спільному майні а саме на право приватної власності на земельну ділянки площею 4,1492 га та припинити право власності на 5/6 частку вказаної земельної ділянки та 0,5917 га. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.10.2017 року позивачу [PERSON] належить 5/6 частки земельної ділянки площею 4,9790 га кадастровий номер 4822781500:11:000:0217 та земельної ділянки площею 0,7100 га кадастровий номер 4822781500:11:000:0218 які розташовані на території Зеленоярської сільської ради Миколаївської області. Відповідачу [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.08.2019 р. належить 1/6 частки земельної ділянки площею 4,9790 га кадастровий номер 4822781500:11:000:0217 Відповідно до плану - схеми поділу земельної ділянки кадастровий номер 4822781500:11:000:0217 яка перебуває у спільній частковій власності для ведення товарного сільскогосподарського виробництва в межах території Зеленоярської сільської ради встановлено, що [PERSON] належить ділянка № [NUMBER] площею 4,1492 га (5/6 частка), [PERSON] належить ділянка № [NUMBER] площею 0,8298 га (1/6 частка). Відповідно до плану - схеми поділу земельної ділянки кадастровий номер 4822781500:11:000:0218 яка перебуває у спільній частковій власності для ведення товарного сільскогосподарського виробництва в межах території Зеленоярської сільської ради встановлено, що [PERSON] належить ділянка № [NUMBER] площею 0,5941 га (5/6 частка), [PERSON] належить ділянка № [NUMBER] площею 0,1183 га (1/6 частка). У позивача виникла необхідність розпорядитися належними йому частками вищезазначених земельних ділянок, а відповідач не бажає в нотаріальному порядку здійснити поділ земельної ділянки, а тому виникло питання виділу частки із спільного майна. Ухвалою Доманівського районного суду Миколаївської області від 29.12.2023 р. відкрито провадження у справі та призначено її розгляд в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. У судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в заяві позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. [PERSON] в уточненій заяві просив розглядати справу за його відсутності. У судове засідання, як і в попередні призначені судові засідання, відповідач [PERSON] не з`явився, про дату, час та місце слухання справи судом повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила , відзиву не подала. У відповідності з вимогами ст.ст. 223, 280 ЦПК України, справу розглянуто у відсутність відповідача, в порядку заочного розгляду, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, у відповідності до ст. 128 ЦПК України, за останнім відомим місцем реєстрації місця проживання (ч.9 ст. 28 ЦПК), про поважність причин неявки в судове засідання суд не повідомив, позивач не заперечував проти такого вирішення справи. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, дійшов наступного. Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.10.2017 року виданого [PERSON] державним нотаріусом Другої первомайської державної нотаріальної контори Миколаївської області спадкоємець на 5/6 частки майна [PERSON] є його син [PERSON] спадщина складається з земельної ділянки площею 0,7100 га кадастровий номер 4822781500:11:000:0218 розташованої Миколаївська область Доманівський район Зеленоярська сільська рада надланої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05 серпня 2019 року виданого [PERSON] державним нотаріусом Другої первомайської державної нотаріальної контори Миколаївської області спадкоємець на 1/6 частки майна [PERSON] є його син [PERSON] (зареєстрований в російській федерації, [ADDRESS] ) спадщина складається з земельної ділянки площею 4,9790 га кадастровий номер 4822781500:11:000:0217 розташованої Миколаївська область Доманівський район Зеленоярська сільська рада наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Відповідно до плану - схеми поділу земельної ділянки кадастровий номер 4822781500:11:000:0217 яка перебуває у спільній частковій власності для ведення товарного сільскогосподарського виробництва в межах території Зеленоярської сільської ради встановлено, що [PERSON] належить ділянка № [NUMBER] площею 4,1492 га (5/6 частка), [PERSON] належить ділянка № [NUMBER] площею 0,8298 га (1/6 частка). Відповідно до плану - схеми поділу земельної ділянки кадастровий номер 4822781500:11:000:0218 яка перебуває у спільній частковій власності для ведення товарного сільскогосподарського виробництва в межах території Зеленоярської сільської ради встановлено, що [PERSON] належить ділянка № [NUMBER] площею 0,5941 га (5/6 частка), [PERSON] належить ділянка № [NUMBER] площею 0,1183 га (1/6 частка). Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За приписами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до приписів частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності. Поняття спільної часткової власності викладено у частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробовому виразі. У відповідності з частиною першою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Частиною другою цієї статті передбачено, що співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно частини першої статті 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Положеннями частини першої статті 346 ЦК України наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту частини другої цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом. Один з таких випадків наведено в статті 365 ЦК України, яка регулює порядок, підстави та умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зокрема, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Відповідно до частини другої статті 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. В постанові від 02.07.2014 по справі № 6-68цс14 Верховний Суд України роз`яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2018 у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) зроблено висновок, що «відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності». З аналізу судової практики вбачається, що поняття «незначна частка» є оціночним, тому при вирішенні спору в судовому порядку суд враховує співвідношення вартості всього майна, часток кожного, тощо. Судом встановлено, що сторони, які є співвласниками земельних ділянок, проте відповідач [PERSON] зареєстрований в російській федерації, [ADDRESS] та встановлені обставини свідчать про неможливість спільного володіння та користування майном. За частиною другою статті 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Питання щодо стягнення з відповідача суми судових витрат позивачем не порушувалося.

Outcome: approved