Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-11 00:00:00

У червні 2024 позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачем, зареєстрований 27.12.1997 року Перевальським відділом реєстрації актів громадянського стану Луганської області, актовий запис № 220. В обґрунтування позову вказано, що сторони мають спільну неповнолітню дочку [PERSON] , 2009 р.н. На даний момент позивач та відповідач не підтримують шлюбних відносин та відсутнє бажання у подальшому будувати сімейні відносини. Позивач вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечитиме його інтересам та інтересам дитини. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю., а 01.07.2024 ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи у відкритому судовому засіданні 12.09.2024. 26.08.2024 від позивача поштою надійшло до суду клопотання про розгляд справи у його\~ відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. 26.08.2024 від відповідача поштою надійшло клопотання про розгляд справи без її участі, позов визнає в повному обсязі. В силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З 27.12.1997 сторони по справі перебувають у шлюбі, який зареєстровано Перевальським відділом реєстрації актів громадянського стану Луганської області, запис № 220, що підтверджується оригіналом свідоцтва про одруження, серії [NUMBER] . В матеріалах справи міститься копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис №25, про наявність у подружжя дочки [PERSON] , [INFO] . При вирішенні справи, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу (СК) України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Норми частин 3 і 4 ст. 56 СК України передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У даній справі суд враховує, що з позовом про розірвання шлюбу позивач звернувся у червні 2024 та підтримав позовні вимоги в клопотанні від 23.08.2024, відповідач згідно поданого клопотання позов визнає, будь-яких інших заяв (клопотань) на адресу суду не надходило. Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, а тому наявні підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Outcome: approved