Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-15 00:00:00

18.07.2024 позивач [PERSON] через свого представника адвоката Миньо М.М. подала до Турківського районного суду Львівської області позовну заяву до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Турківська міська рада Самбірського району Львівської області, в якій просить визнати відповідача таким, що втратив право користування будинком за адресою [ADDRESS] . Обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] . Інших співвласників зазначеного житлового будинку немає. У будинку зареєстрований її колишній зять [PERSON] , [INFO] . Рішенням Турківського районного суду Львівська області від 27.05.2022, справа №458/193/22 шлюб між [PERSON] - дочкою позивача та відповідачем [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач виїхав з житлового будинку [ADDRESS] . На даний час фактичне місце проживання відповідача їй невідоме, оскільки жодних контактів не підтримують. Відповідач з часу переїзду з вказаного будинку більше не приїжджав, комунальні послуги не сплачував, станом будинку та благоустроєм прибудинкової території не цікавився. Після того як у 2024 помер її чоловік, позивач вирішила здійснити розпорядження майном на користь дочки. Позивач зверталася до старости села Завадівка Виконавчого комітету Турківської міської ради Самбірського району Львівської області [PERSON] із заявою власника житла про зняття особи із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), однак їй було запропоновано звернутися з позовом до суду, у зв`язку х тим, що у воєнний час забороняється виїзд призовників, військовозобов`язаних та резервістів з місця проживання без дозволу керівника відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки. В подальшому вона звернулася до [INFO] де їй було повідомлено, про те, що в них немає заперечень щодо зняття нею з реєстрації місця проживання [PERSON] . Однак, позивачу повторно відмовлено старостою с. Завадівка у знятті з реєстрації місця проживання відповідача. Оскільки відповідач [PERSON] виїхав у невідомому напрямку, більше року не проживає за зареєстрованим місцем проживання, жодного контакту з позивачем чи її дочкою не підтримує, жодних поважних причин його відсутності немає, не є співвласником майна, не є членом сім`ї власника будинку, відтак з урахуванням неможливості вирішення питання зняття відповідача з реєстрації місця проживання у інший спосіб, аніж в судовому порядку, позивач змушена звернутися до суду. Позиція відповідача. Відповідач обставин та підстав позову не спростував, відзиву на позовну заяву не подав. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Суд своєю ухвалою від 22.07.2024 відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник адвокат Миньо М.М. не з`явилися, представник позивача подав клопотання про розгляд справи без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримують. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи шляхом направлення судової повістки засобами поштового зв`язку та шляхом оголошення про виклик до суду на вебпорталі судової влади України, у судове засідання повторно не з`явився. Причин неявки не повідомив, відзиву не подав. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Турківської міської ради Самбірського району Львівської області у судове засідання не з`явився, через систему "Електронний суд" подав заяву про розгляд справи без участі їх представника. Щодо зняття з реєстрації місця проживання військовозобов`язаного відповідача [PERSON] не заперечують. 16.09.2024 постановлено ухвалу суду про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Водночас, у зв`язку з неявкою в судове засідання сторін у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Фактичні обставини, які встановив суд, та зміст спірних правовідносин. Позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав №369220758 від 11.03.2024. Як видно з копії паспорта № [NUMBER] від 26.03.2019, орган що видав 4640 на ім`я гр. [PERSON] , дата народження [INFO] , місце народження м. Турка Турківський район Львівська область. Згідно копії довідки про реєстрацію місця проживання особи за відомостями Завадівської сільської ради [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Відповідно до рішення Турківського районного суду Львівської області від 27.05.2022, розірвано шлюб між [PERSON] , ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ), який зареєстрований 19.02.2005 Відділом реєстрації актів цивільного стану Турківського районного управління юстиції Львівської області, актовий запис №05. Рішення суду набрало законної сили. З довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб виданої старостою сіл Завадівка, Лосинець, Мельничне Виконавчого комітету Турківської міської ради Самбірського району Львівської області [PERSON] від 29.05.2024 №734, видно, що в житловому будинку за адресою [ADDRESS] зареєстровано усього 5 осіб, зокрема зять [PERSON] - [PERSON] , [INFO] . Як видно з акту обстеження матеріально-побутових умов в господарстві виконавчого комітету Турківської міської ради Самбірського району Львівської області від 29.05.2024 за №735, комісією в складі депутатів міської ради [PERSON] та [PERSON] , старости сіл Завадівка, Лосинець, Мельничне [PERSON] встановлено, що [PERSON] проживає разом з дочкою та онуками. Зять [PERSON] не проживає з сім`єю більше 1 року і 5 місяців та не веде спільного господарства. 27.03.2024 позивач [PERSON] звернулася до старости сіл Завадівка, Лосинець, Мельничне виконавчого комітету Турківської міської ради Самбірського району Львівської області [PERSON] із заявою, в якій просила зняти [PERSON] , [INFO] , з місця реєстрації житлового будинку, який належить їй на підставі права приватної власності, що підтверджується копією заяви власника житла про зняття особи із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) від 27.03.2024. З відповіді [INFO] від 25.04.2024 № ІІ/1476 видно, про те, що у [INFO] немає заперечень щодо зняття позивачем з реєстрації місця проживання, як власником житлового будинку за адресою [ADDRESS] , громадянина, котрий є військовозобов`язаним, а саме [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що відповідач тривалий час не проживає за місцем реєстрації, не веде спільного господарства, що порушує її права, інтереси, оскільки існують перешкоди у можливості розпоряджатися даним майном. Відтак, суд встановив, що між сторонами виник житловий спір про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим будинком, який належить на праві приватної власності позивачу. Вирішуючи спір суд виходить з таких мотивів та норм права. Право власності захищається згідно з нормами національного законодавства з урахуванням принципів ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі відповідно - Перший протокол; Конвенція). Держави-учасниці Конвенції зобов`язані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні. Зазначене положення закріплено на конституційному рівні принципом непорушності права власності, що знайшло своє відображення у ст. 41 Конституції України. Водночас, право власності (на мирне володіння майном) не є абсолютним. Однак, будь-яке втручання в таке право може відбуватись лише у відповідності до закону та з урахуванням необхідності такого втручання в демократичному суспільстві. Конституцією України також закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (ст. 13, 41 Конституції України). Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно із ч.1,2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. За змістом ст. 383 ЦК України, ст. 150,156 Житлового кодексу УРСР власник житла має право використовувати свою власність для свого проживання та проживання членів своєї родини. Відповідно до приписів ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Водночас, відповідно до ч. 2 та 4 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У ході розгляду справи суд встановив, що позивачу [PERSON] належить на праві приватної власності житловий будинок за адресою [ADDRESS] , в якому зареєстрований відповідач [PERSON] . Відповідач [PERSON] є колишнім зятем позивача [PERSON] , який зареєстрований на проживання в будинку позивача, однак за місцем реєстрації не проживає більше одного року, що підтверджено актом обстеження -матеріально-побутових умов, доказів зворотнього суду не подано. Отже, позивач [PERSON] довела відсутність відповідача [PERSON] у спірному будинку понад строк, із яким законом пов`язана можливість збереження права користування житлом за відсутнім наймачем (користувачем), а саме, більше року. Відповідач підстав позову не спростував, докази того, що позивач чинить відповідачу будь-які перешкоди в користуванні житлом відсутні. Враховуючи те, що відповідач більше одного року відсутній у спірному будинку, який є особистою власністю позивача, доказів поважності причин такої відсутності відповідач не надав, спільним побутом з позивачем вони не пов`язані, суд дійшов переконання, що відповідач втратив інтерес до житла, в якому зареєстроване його місце проживання. Відтак, повно, всебічно та об`єктивно розглянувши спарву, надавши оцінку поданим доказам, суд дійшов висновку, що позов є підставним і таким, що підлягає до задоволення. Згідно з п. 6 ч.1 ст. 24 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні" орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судові витрати в цій справі складаються зі судового збору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання позову позивач сплатила судовий збір в розмірі 1211,20 грн. Враховуючи те, що позов задоволено повністю, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним і документально підтверджені судові витрати в розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved