Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-22 00:00:00

08.06.2023 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення 72 925,33 грн. неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , також 124 327,72грн. інфляційних втрат, 6 997,61грн. 3% річних, а всього 131 325,33грн. Вирішити питання про розподіл судових витрат. В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що вона та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . На підставі судового наказу Шевченківського районного суду м.Львова від 18.03.2019 року ухвалено стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/2 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення кожною дитиною повноліття. . На примусовому виконанні в Шевченківському ВДВС м. Львів ЗМУ Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження №66653738 з виконання вищевказаного судового наказу від 18.03.2019 року. Внаслідок невиконання відповідачем судового наказу за ним утворилась заборгованість по аліментах за період з 01.04.2019 по 30.04.2014 в розмірі 233 253,75грн. Відповідач несвоєчасно вносив кошти на рахунок позивачки, тому у нього виникала заборгованість, відповідно у позивачки виникло право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки (пені) позивачка розрахувала самостійно та оцінює у 72 925,33 грн. А також вважає, що оскільки судовий наказ не виконується відповідачем у період з 01.04.2019 по 30.04.2023, окрім травня 2022, таке прострочення є триваючим і право на стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Розмір інфляційних втрат та 3% річних позивачка також розрахувала самостійно та оцінює у 124 327,72грн. інфляційні втрати, 6 997,61 грн. 3% річних. На підставі викладеного, просить позов задовольнити. 14.08.2023 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження. 31.03.2024 позивачка [PERSON] , від імені якої діє адвокат Вишневський М.С., подала заяву про зменшення позовних вимог. Просить не розглядати позовні вимоги в частині стягнення інфляційних збитків, в частині стягнення 3% річних зменшив ці вимоги до стягнення 5 982,72грн. 3% річних за період з 01.04.2019 по 30.04.2023. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав, давши пояснення аналогічні тим, що викладені у позові.. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив, вважаючи заявлені вимоги необґрунтованими. Просив зменшити розмір пені до 30000грн. Заслухавши представників сторін, дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Правилами ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.5 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Частиною першою ст.76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 09.04.2019 шлюб між сторонами розірвано. Судовим наказом Шевченківського районного суду м.Львова від 18.03.2019 року ухвалено стягувати з відповідача [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) боржника, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення кожною дитиною повноліття . 29.03.2021 року позивач отримала судовий наказ. Вказаний судовий наказ від 18.03.2019 року знаходиться на примусовому виконанні в Шевченківському ВДВС м. Львів Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) (ВП №66653738) з 01.09.2021 року. Згідно розрахунку заборгованості по аліментах, здійсненого державним виконавцем Шевченківського ВДВС м. Львові ЗМУМЮ Оприск О.С. від 01.05.2013р., заборгованість [PERSON] по аліментах станом на 01.05.2023 року становить 233 253,75 грн. У зв`язку із зазначеною заборгованістю, позивачка просить стягнути з відповідача 72 925,33грн. неустойки (пені) та 5 982,72грн. - 3% річних за період з 01.04.2019 по 30.04.2023. Суд вважає, що вимога позивачки про стягнення неустойки підлягає до часткового задоволення, а вимога про стягнення з відповідача 3% річних не підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно ч. 1 та ч. 3 ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Судовий наказ є виконавчим документам. Відповідно до ч.1 ст. 196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в абзаці 1 пункту 22 постанови від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. При визначенні порядку нарахування неустойки за несплату аліментів Верховний Суд в Постанові від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц (Провадження № 14-37цс18) зазначив, що неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Згідно наданих позивачкою розрахунків розміру пені за несвоєчасну сплату аліментів, здійснених на підставі розрахунків, пеня за несвоєчасну сплату [PERSON] аліментів нарахована позивачкою в сумі 72 925,33 грн. з період з 01.04.2019 по 30.04.2023. Суд вважає такий розрахунок пені невірним, оскільки позивачем пред`явлено до виконання судовий наказу від 18.03.2019 року лише 01.09.2021 року. Та обставина, що позивачка пред`явила до примусового виконання судовий наказ лише через 2 роки 4 місяці після його прийняття судом не може ставитися у провину відповідачеві і слугувати підставою нарахування пені за цей період. Відтак, з відповідача слід стягнути в користь позивачки пеню за несвоєчасну сплату аліментів за період з вересня 2021 року по квітень 2023 року включно, що становить 36 647,29грн. При розрахунку суми пені судом брався за основу розмір платежу аліментів за 1 місяць (враховуючи різні щомісячні розміри аліментів в проміжку з 01.09.2021р. по 01.04.2023р.), обчислювався денний розмір пені та множився на кількість днів прострочки у певному періоді. Відтак, ця сума пені підлягає стягненню з відповідача в примусовому порядку. Щодо вимоги позивачки про стягнення 3% річних, то така не підлягає до задоволення, оскільки ст.196 Сімейного кодексу України такого виду відповідальності не передбачає. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що позов підлягає частковому задоволенню. У зв`язку з частковим задоволенням позову з відповідача слід стягнути в дохід держави 1211,20 грн. судового збору.

Outcome: partial