Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-08 00:00:00

Зміст позовних вимог та позиції учасників справи У червні 2024 року позивач звернувся до суду із позовом в якому просив про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] та стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина у розмірі частини усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення повноліття. Свої вимоги мотивував тим, що неповнолітній син [PERSON] є сином сторін, який проживає разом із ним. Шлюб між сторонами розірвано з 12 грудня 2019 року. Мати дитини - відповідач у справі [PERSON] протягом останніх трьох років не виконує своїх батьківських обов`язків, не спілкується із сином, не бере участі в його вихованні. Дитину виховує тільки позивач. Позивач працевлаштований, має стабільний заробіток, забезпечений житлом. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась. Правом на подання відзиву не скористалась. Про час і місце розгляду справи повідомлена шляхом направлення судової повістки до її електронного кабінету, про що свідчить довідка. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подала та не повідомила про причини неявки. Від третьої особи - органу опіки та піклування в особі Новоушицької селищної ради надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника. Процесуальні дії у справі 13 червня 2024 року позовну заяву прийнято до провадження, відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання, залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору орган опіки та піклування в особі Новоушицької селищної ради та зобов`язано надати висновок щодо спору. 03 липня 2024 року підготовче засідання відкладено у зв`язку із неявкою відповідача. 23 липня 2024 року закрито підготовче провадження, призначено розгляд справи по суті. Зобов`язано позивача [PERSON] забезпечити в судове засідання явку неповнолітнього [PERSON] для заслуховування його думки. 30 липня 2024 року розгляд справи відкладено у звязку із неявкою у судове засідання сторін. У зв`язку неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, ухвалює рішення без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Фактичні обставини справи, встановлені судом Сторони [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (арк.спр.6). Сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 вересня 2006 року, який розірвано рішенням Новоушицького районного суду Хмельницької області від 11 листопада 2019 року (арк.спр.7). Даними договору купівлі-продажу квартири від 07 червня 2010 року підтверджується, що [PERSON] придбав квартиру за [ADDRESS] (арк.спр.8). Відповідно до довідки Новоушицької селищної ради від 7 березня 2024 року позивач [PERSON] проживає без реєстрації місця проживання в [ADDRESS] разом із сином [PERSON] (аркспр. 9). Відповідно до довідки КНП «Новоушицький центр первинної медико-санітарної допомоги» від 18 березня 2024 року, протягом періоду з 2019 року по даний час з приводу щорічних медичних оглядів та звернень у зв`язку із хворобою дитини [PERSON] звертався виключно батько [PERSON] (арк.спр.10). Даними довідки від 03 квітня 2024 року підтверджується, що [PERSON] навчався в Новоушицькому ліцеї з 01 вересня 2018 року по 09 червня 2023 року. З 2018 року батько підтримував зв`язок зі школою, учителями, приділяв належну увагу вихованню сина (арк.спр.11). Згідно з довідкою виданою ВСП «Новоушицький фаховий коледж закладу вищої освіти «Подільський державний університет» від 15 квітня 2024 року [PERSON] навчається на спеціальності 142 «Енергетичне машинобудування» на державній основі. Виключно батько [PERSON] постійно підтримує зв`язок з куратором групи та приділяє належну увагу вихованню сина з моменту зарахування до числа студентів коледжу (арк.спр. 12). [PERSON] працює в ФОП [PERSON] на посаді торгового агента з 24 квітня 2024 року по даний час, що підтверджується довідкою від 25 квітня 2024 року (арк.спр.13). Рішеням комісії з питань захисту прав дитини від 12 липня 2024 року № 1 вирішено надати на затвердження виконавчому комітету Новоушицької селищної ради проєкт висновку органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення батьківських прав матері дитини [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] . З висновку Новоушицької селищної ради як органу опіки та піклування, який затверджений рішенням виконавчого комітету №241 від 16 липня 2024 року, вбачається, що орган опіки та піклування прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] є недоцільним та таким, що не відповідає інтересам дитини (арк.спр.49-58). Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права Стосовно вимог про позбавлення батьківських прав. Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Закон України\~«Про охорону\~дитинства» визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини. Частинами 2,3 статті 150\~Сімейного кодексу\~України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, повинні забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до вимог статті 12\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами Сімейного кодексу\~України (статті 164-167). Згідно зі статтею 165\~СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктом 2 частини першої статті 164\~СК \~України передбачено,\~що мати,\~батько можуть\~бути позбавлені\~батьківських прав,\~якщо вона,\~вінне забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (постанова Верховного Суду від 16.02.2022 року у справі №219/5297/20). Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайньою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). У рішенні ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine, заява № 39948/06), зроблено висновки про виключність такого заходу, як позбавлення батьківських прав, оскільки право батьків і дітей бути поряд одне з одним становить основоположну складову сімейного життя. Заходи національних органів, спрямовані на те, щоб перешкодити реалізації вказаного права, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Таке втручання може здійснюватися «згідно із законом», відповідати законним цілям, переліченим у п. 2 ст. 8 Конвенції, і має бути «необхідним у демократичному суспільстві». Національні органи повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Отже, відповідне рішення має підкріплюватися досить переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Разом із тим, у рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] . Шлюб між сторонами розірваний. Дитина [PERSON] проживає разом із батьком в [ADDRESS] . Мати [PERSON] проживає окремо з 2019 року, перебуває за межами України, що підтверджується довідкою від 07 березня 2024 року, актом обстеження умов проживання від 24 квітня 2023 року. Позивач [PERSON] в обґрунтування своїх вимог покликався на те, що підставою для позбавлення батьківських прав відповідача є ухилення матір`ю від виконання батьківських обов`язків стосовно сина [PERSON] . Однак, на виконання свого обов`язку щодо доведення своїх вимог, належних та достатніх доказів на підтвердження цих обставин суду не надав. Відомості, які зазначені у довідках (арк.спр.10-12) про те, що з 2019 року до сімейного лікаря дитини [PERSON] звертався виключно батько [PERSON] , та підтримання ним зв`язку із школою та ліцеєм, за умови проживання дитини з ним, свідчать про виконання позивачем, як батьком, своїх батьківських обов`язків. Водночас ці обставини не можуть стверджувати, що мати умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. З висновку органу опіки та піклування, який затверджений рішенням виконавчого комітету №241 від 16 липня 2024 року, вбачається, що позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] є недоцільним та таким, що не відповідає інтересам дитини. При прийнятті цього рішення орган опіки та піклування врахував, що мати дитини [PERSON] , яка перебуває за межами України, спілкується із сином в Інстаграмі, надсилає кишенькові кошти. Мати категорично заперечує проти позбавлення її батьківських прав, що було повідомлено на засіданні комісії її матір`ю [PERSON] , яка пояснила, що її донька поїхала на роботу до [PERSON] з метою забезпечити життєві потреби сина [PERSON] . [PERSON] спілкується із сином по телефону щоденно, щотижня пересилає йому кошти, купує одяг, взуття, надсилає посилки із солодощами. У квітні 2023 року купила сину мотоцикл, придбала йому мобільний телефон. Цікавиться його навчанням, [PERSON] повідомляє матері про хороші результати навчання. Внук часто приходить до дідуся і бабусі, оскільки від народження він зростав з ними. [PERSON] був на заробітках у м. Києві 12 років, а [PERSON] в цей час проживав з матір`ю. Суду не вдалось заслухати думку неповнолітнього [PERSON] щодо спору, оскільки позивач не забезпечив його прибуття у судове засідання. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на встановлені судом фактичні обставини у справі, які підтвердженні докази, дослідженими судом, на переконання суду, позивач не довів наявність визначених статтею 164 СК Укрїни підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її сина [PERSON] . Позивачем також не мотивовано в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення матері по відношенню до неї батьківських прав. Зазначені вище мотиви суду, дають підстави для відмови у задоволенні позову в цій частині. Щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Частинами першою та другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 180\~СК батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини третьої статті 181 СК за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 СК України). У Законі України\~«Про Державний\~бюджет України\~на 2024\~рік» визначено, що у 2024 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць дітей віком від 6 до 18 років становить 3 196 грн. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина, суд бере до уваги, що відповідач як мати зобов`язана його утримувати. На даний час неповнолітній [PERSON] проживає разом із батьком в [ADDRESS] . Позивач [PERSON] працює, має у власності квартиру площею 23,7 кв.м. Відомості щодо доходу (заробітку) відповідача, її матеріального, сімейного стану, стану здоров`я у матеріалах справи відсутні, оскільки такі докази сторонами не долучені. Виходячи із наявних у справі доказів, суд вважає, що стягнення аліментів на користь позивача на утримання сина [PERSON] у розмірі визначеному позивачем частка від доходу відповідача щомісячно, відповідає вимогам\~закону,\~ інтересам\~дитини \~та не\~порушує прав\~відповідача. Пунктом 1 частини першої статті 430\~Цивільного процесуального\~кодексу України визначено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Розподіл судових витрат \~ \~ \~ \~ Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору за вимогою про стягнення аліментів відповідно до п. 3 ч. 1\~ст.\~5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» та ураховуючи, що в цій частині позов задоволений, судовий збір у розмірі 1211, 20 грн слід стягнути з відповідача на користь держави. Водночас судовий збір, який був сплачений позивачем [PERSON] за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав у розмірі 1211,20 грн слід покласти на нього, оскільки в цій частині позову відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: partial