Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-12 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог. [PERSON] звернувся до суду з вище вказаною позовною заявою (первісний позов), у якій просить стягнути з [PERSON] на його користь грошові кошти в сумі 8584,88 грн, які складаються з: 7513,96 грн основного відшкодування по оплаті комунальних послуг, 219,38 грн 3% річних та 851,54 грн інфляційних втрат; просить вирішити питання щодо судових витрат. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначає, що він та [PERSON] є співвласниками в рівних частках (по ) квартири [ADDRESS] , відтак, мають спільний обов`язок щодо понесення витрат з утримання квартири та сплати комунальних послуг пропорційно до своїх часток. Проте, [PERSON] не бере жодної участі в утриманні зазначеної квартири, не сплачує послуги по утриманню майна. На звернення позивача з вимогою про вирішення питання оплати комунальних послуг, [PERSON] не відреагувала. [PERSON] звернулась до суду із зустрічною позовною заявою, у якій просить: - усунути перешкоди в користуванні часткою квартири [ADDRESS] [PERSON] шляхом передачі комплекту ключів від вхідних дверей спірної квартири; - вселити [PERSON] до квартири [ADDRESS] та зобов`язати [PERSON] у вселенні; - стягнути із [PERSON] витрати на правову допомогу та судовий збір. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [PERSON] користується спільною квартирою. Живе у ній та фактично проти, щоб [PERSON] вселилася до житла, оскільки, на переконання [PERSON] , остання не має права вселятись у спірну квартиру, оскільки він зі своєю сім`єю проживає у ній. Також вона не може скористатись своєю часткою у власності квартири [ADDRESS] у зв`язку з тим, що [PERSON] змінив замки та не дає їй вселитись і користуватися її часткою у спірному майні. також з боку [PERSON] долучено до зустрічного позову проект мирової угоди (а.с. 66). ІІ. Процедура та позиції сторін. Провадження у справі за первісним позовом [PERSON] було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження; відстрочено [PERSON] сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі (а.с. 54). Ухвалою суду від 13.06.2024 року прийнято зустрічний позов [PERSON] \~до [PERSON] \~про усунення\~перешкод користуванню\~власністю та\~вселення (а.с. 73). 08.07.2024 року [PERSON] подав відзив на зустрічну позовну заяву (а.с. 76-78), у якому зазначає. Що зустрічний позов [PERSON] об`єктивно не може бути задоволений. 01.08.2024 року [PERSON] подав заяву (а.с. 86-87), у якій просить задовольнити його позов; повернути [PERSON] її зустрічну позовну заяву без розгляду на підставі ст. 44 ЦПК України (за відсутності предмету спору); стягнути з [PERSON] на його користь витрати на правничу допомогу. Суддя Житомирського районного суду Житомирської області Дубовік Ольга Миколаївна у період з 12.08.2024 року по 06.09.2024 року (включно) перебувала у щорічній основній відпустці. ІІІ. Фактичні обставини справи, які встановлені судом. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інших майнових реєстрів № 357922404 від 11.12.2023 року (а.с. 4) [PERSON] та [PERSON] є співласниками в річних частках (1/2 частки) квартири [ADDRESS] . На підтвердження того, що [PERSON] здійснює платежі за утримання квартири та сплачує комунальні послуги останнім надано ряд квитанцій (а.с. 10-42). Листом від 30.01.2024 року [PERSON] звертався до [PERSON] з проханням надати згоду на розподіл особових рахунків з оплати комунальних витрат з утримання квартири (а.с. 5). Згідно із розрахунком [PERSON] , сума, яка підлягає відшкодуванню [PERSON] , складає 7513,96 грн (1/2 від 15027,91 грн) (а.с. 7). З наданого [PERSON] проекту мирової угоди (а.с. 66) вбачається, що остання визнає заборгованість перед [PERSON] . Також, позивачем здійснено нарахування інфляційних втрат за період з червня 2021 року по квітень 2024 року та 3 % річних за період з 30.06.2021 року по 15.04.2024 року. Згідно поданого позивачем розрахунку, інфляційні втрати складають 851,54 грн, 3% річних 219,38 грн (а.с. 8, 9). 12.02.2024 року приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т. О. на підставі ст. 84 ЗУ "Про нотаріат" передала [PERSON] заяву [PERSON] , що діє від імені [PERSON] , про намір останньої продати належній їй ід. ч. квартири [ADDRESS] ;\~зареєстровано в\~реєстрі за\~№ 2305\~(а.с.\~81). IV. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Щодо первісного позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості. Зі змісту\~ст.12\~ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до частини третьої статті 13 Конституції України\~та частини четвертої статті 319 ЦК України при здійсненні права власності визначається, що власність зобов`язує. Згідно із статтею 317\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За змістом частини першої статті 322\~ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.\~356\~ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно із статтею 360\~ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. З наведеної\~норми вбачається,\~що в\~разі доведеності\~одним із\~співвласників понесення\~ним витрат\~на управління,\~утримання та\~збереження спільного\~майна,\~участь у\~чому (управлінні,\~утриманні,\~збереженні)\~пропорційно своїй\~частці зобов`язаний\~приймати інший\~співвласник,\~який ухиляється\~від свого\~обов`язку,\~особа,\~яка зазнала\~втрат,\~має право\~на їх\~відшкодування у\~передбаченому законом\~порядку.\~Зокрема,\~такими способами\~захисту права\~є відшкодування\~збитків та\~інші способи\~відшкодування майнової\~шкоди (п.\~8\~ч.\~2 т. 16 ЦК України). Наведене дає підстави для висновку, що [PERSON] , якій належить на праві спільної часткової власності 1/2 частка квартири [ADDRESS] , має законодавчо встановлений обов`язок утримувати вказану квартиру, брати участь у витратах по сплаті житлово-комунальних послуг пропорційно до розміру належної їй частки у цій квартирі, тобто нарівні із [PERSON] . Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (ч. 1 ст. 544 ЦК України). Якщо один із солідарних боржників не сплатив частку, належну солідарному боржникові, який у повному обсязі виконав солідарний обов`язок, несплачене припадає на кожного з решти солідарних боржників у рівній частці (ч. 2\~ст. 544 ЦК України). Тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку про те, що співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги (регрес). Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц (провадження № 61-26462св18), який застосовано також у постанові Верховного Суду від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15-ц (провадження № 61-7289св20). Позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Нормами\~ст.\~77\~ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Виходячи із принципу змагальності цивільного судочинства, суд ураховує, що позивач на підтвердження заявлених ним позовних вимог надав письмові докази. Позивач підтвердив належними та допустимими доказами понесення ним витрат на оплату житлово-комунальних послуг в сумі 15027,91 грн за період з 30.06.2024 року по 15.04.2024 року. Підсумовуючи, суд дійшов висновку, що вимога [PERSON] про стягнення компенсації витрат за оплату житлово-комунальних послуг підлягає до задоволення, тобто з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути 1/2 від вартості оплачених житлово-комунальних послуг, що становить 7513,96 грн, які надаються в квартиру за адресою: [ADDRESS] . Згідно з ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на те, що [PERSON] порушила зобов`язання зі сплати за комунальні послуги, у [PERSON] виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до\~статті 625 ЦК України, а тому суд вважає обґрунтованими позовні вимоги щодо стягнення інфляційних втрат у сумі 851,54 грн, та трьох відсотків річних в сумі 219,38 грн. Що стосується відшкодування понесених [PERSON] судових витрат, то суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги [PERSON] задоволено, останньому було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у даній справі, відтак судовий збір слід стягнути з [PERSON] на користь держави у розмірі 1211,20 грн. Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. У позовній заяві [PERSON] попередньо визначено суму витрат на правничу допомогу у розмірі 4500 грн. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що у задоволенні клопотання [PERSON] про стягнення витрат на професійну правову допомогу слід відмовити, оскільки в порушення ч. 8 ст. 141 ЦПК України останнім не надано суду доказів на понесення таких (договору про надання правничої допомоги, підтвердження повноважень фахівця в галузі права - адвоката (ордер, свідоцтво на право здійснення адвокатської діяльності, тощо), акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг адвокату, розрахунок таких витрат, тощо), як і не обґрунтовано поважних причин неподання ними доказів, що підтверджують розмір судових витрат. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.01.2024 року, справа № 285/5547/21, провадження № 61-4799св23. Щодо зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод користуванню власністю та вселення. Відповідно до ч. ч. 1, 3\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України). При цьому, зміст права власності охоплює, в тому числі, й право на проживання у спірному житловому приміщенні, що підлягає захисту за обставин створення перешкод у здійсненні цього права іншими особами, у тому числі співвласниками. В свою чергу, як роз`яснено в п. 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до положень ст.ст.\~391,\~396 ЦК України\~позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Суд вважає, що звертаючись з позовом [PERSON] , як на підставу для його задоволення, вказувала, що маючи на меті вселитися у належну їй на праві часткової власності квартиру, [PERSON] , в свою чергу, перешкоджає у користуванні та розпорядженні належної їй на праві власності частиною квартири; зокрема, не надає доступ з метою там проживати (змінив дверні замки), але має на меті отримати грошові кошти за її 1/2 частку у квартирі. Однак жодних належних та допустимих доказів стосовно того, що на даний час [PERSON] , який проживає у спірній квартирі, порушує (чинить будь-які перешкоди), не визнає або оспорює право [PERSON] вільно володіти, розпоряджатися та користуватися належною їй частиною квартирою, - матеріали справи не містять. Відповідно до положень ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно вимог\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до положень\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, як передбачено вимогами\~ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Також, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. На підставі викладеного, а також зважаючи на відсутність будь-яких фактичних даних стосовно того, що [PERSON] порушується, не визнається або оспорюється право [PERSON] на користування та розпорядження належною їй частиною квартири, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] як необґрунтованих на вимогах закону та не доведених належними і допустимим доказами. Окрім того, суд зазначає, що наданий [PERSON] проект мирової угоди (а.с. 66) не датований та не містить підпису сторін у справі; сторони до суду зі спільною письмовою заявою про укладення мирової угоди не звертались, у зв`язку з чим даний проект мирової угоди не може бути прийнятим судом, в розумінні\~ст. 207 ЦПК України. Згідно ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] , судові витрати, що понесені останньою, відповідно до\~статті 141 ЦПК України\~не відшкодовуються.

Outcome: approved