Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-11 00:00:00

Позивач АТ «ТАСКОМБАНК», правонаступником якого є Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 24.02.2016 року між банком АТ «ТАСКОМБАНК» та [PERSON] було укладено Заяву-договір № 206/2284717-СК на відкриття поточного рахунку з використанням електронних платіжних засобів та оформлення платіжної картки Кредитна картка «Класична». Відповідно до Кредитного договору № 206/2284717-СК від 24.02.2016 року, максимальний розмір ліміту - 100 000 грн.; процентна ставка за встановленим кредитним лімітом: 55,00%; плата за обслуговування кредитного залишку (комісія) - 1% від суми основної заборгованості, яка існує за договором станом на день нарахування; строк кредитування - 365 днів з автоматичною пролонгацією з моменту встановлення кредитного ліміту; штраф за прострочення обов`язкового мінімального платежу - 100 грн. за кожен факт прострочення платежу. Кредитні кошти відповідачу було надано в спосіб, зазначений в Кредитному договорі. У подальшому Відповідач перестав виконувати умови Кредитного договору в повній мірі. Неодноразовими телефонними повідомленнями Банку Позичальника було сповіщено про наявність заборгованості за кредитом та про необхідність її погашення у стислі терміни. Умови Кредитного договору Позичальником не виконані, кредитні кошти у встановлені договором строки не повернуті, в результаті чого, станом на 29.01.2020 року утворилась заборгованість за кредитним договором, яка становить 60 542,95 грн., з якої: - 24 986,95 грн. - заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена); - 28 463,18 грн. - заборгованість по відсоткам (в т.ч. прострочені); - 5 992,82 грн. - заборгованість по комісії (в т.ч. прострочена). - 1 100,00 грн. - сума нарахованого штрафу. Таким чином, просять стягнути з відповідача заборгованість, що утворилась за кредитним договором та судові витрати в розмірі 2 102,00 грн. Ухвалою судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 березня 2021 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, залучено у справі правонаступника позивача Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал». Заочним рішенням судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 травня 2021 року позовну заяву Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» заборгованість по договору №206/2284717-СК від 24.02.2016р.: 24 986 грн. 95 коп. - заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена); 28 463 грн. 18 коп. - заборгованість по відсоткам (в т.ч. прострочені); 5 992 грн. 82 коп. - заборгованість по комісії (в т.ч. прострочена); 1 100 грн. 00 коп. - сума нарахованого штрафу; 2 102 грн. 00 коп. - витрати по сплаті судового збору. Усього: 62 644 грн. 95 коп. 28 листопада 2023 року відповідач [PERSON] подала заяву про перегляд заочного рішення від 27 травня 2021 року. Ухвалою судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 грудня 2023 року заочне рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 травня 2021 року по цивільній справі за № 208/5576/20 за позовом Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, скасовано, та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, зазначила, що при зверненні до відділення банку в усній формі повідомлено, що за кредитним договором 206/2284717-СК від 24.02.2016 року заборгованість відсутня. Просить розгляд справи проводити без неї та винести рішення. Також відповідач долучила квитанції щодо погашення кредитної заборгованості: -Квитанція № 282411424 від 23 листопада 2017 року у розмірі 1890,00 грн.; -Квитанція № 269085352 від 30 жовтня 2017 року у розмірі 200,00 грн.; -Квитанція № 267071896 від 25 жовтня 2017 року у розмірі 1790,00 грн.; -Квитанція № 252372491 від 25 вересня 2017 року у розмірі 2080,00 грн.; -Квитанція № 252374087 від 25 вересня 2017 року у розмірі 5,00 грн.; -Квитанція № 135988227 від 01 вересня 2016 року у розмірі 910,00 грн.; -Квитанція від 29 грудня 2017 року у розмірі 1100,00 грн.; -Квитанція № 307631439 від 28 грудня 2017 року у розмірі 1123,00 грн.; -Квитанція № 237313700 від 22 серпня 2017 року у розмірі 2700,00 грн.; -Квитанція № 193128979 від 26 квітня 2017 року у розмірі 2000,00 грн.; -Квитанція № 197705920 від 12 травня 2017 року у розмірі 1800,00 грн.; -Квитанція № 211135874 від 20 червня 2017 року у розмірі 2013,00 грн.; -Квитанція № 224692831 від 25 липня 2017 року у розмірі 1100,00 грн. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 24.02.2016 року між банком АТ «ТАСКОМБАНК» та [PERSON] було укладено Заяву-договір № 206/2284717-СК на відкриття поточного рахунку з використанням електронних платіжних засобів та оформлення платіжної картки Кредитна картка «Класична». Відповідно до Кредитного договору № 206/2284717-СК від 24.02.2016 року, максимальний розмір ліміту - 100 000 грн.; відповідно до Додатку №4 до протоколу Тарифного комітету №49-3, який не містить підпису сторін, процентна ставка за встановленим кредитним лімітом: 55,00%; плата за обслуговування кредитного залишку (комісія) - 1% від суми основної заборгованості, яка існує за договором станом на день нарахування; строк кредитування - 365 днів з автоматичною пролонгацією з моменту встановлення кредитного ліміту; штраф за прострочення обов`язкового мінімального платежу - 100 грн. за кожен факт прострочення платежу. Умови Кредитного договору Позичальником не виконані, кредитні кошти у встановлені договором строки не повернуті, в результаті чого, станом на 29.01.2020 року утворилась заборгованість за кредитним договором, яка становить 60 542,95 грн., з якої: - 24 986,95 грн. - заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена); - 28 463,18 грн. - заборгованість по відсоткам (в т.ч. прострочені); - 5 992,82 грн. - заборгованість по комісії (в т.ч. прострочена). - 1 100,00 грн. - сума нарахованого штрафу. 08.02.2021 року між Акціонерним товариством «Таскомбанк» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №б/н відповідно до якого Акціонерне товариство «Таскомбанк» відступило своє право вимоги за договорами кредиту ТОВ «Вердикт капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги за договором кредиту №206/2284717-СК. Суд вирішує позов у відповідності до приписів ст. 13 ЦПК України, у межах заявлених вимог. Відповідно до ч. ч. 1, 2ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У ч. 1ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). У ч. 2ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно із ч. 1ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ч. 1ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 2ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 10561ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. У ч. 1ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ч. 1ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У ч. ч. 1, 3ст. 509 ЦК Українивизначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між Банком і фізичною особою споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону УкраїниПро захист прав споживачіввід 12 травня 1991 року №1023-XII (даліЗакон №1023-XII). Враховуючи наведене, у суду відсутні підстави вважати, що при підписанні Заяви-договору № 206/2284717-СК від 24 лютого 2016 року відповідачем [PERSON] та позивачем АТ «ТАСКОМБАНК» було дотримано вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону №1023-XII, в аспекті повідомлення споживача про зміст конкретних Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими Банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності і розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору, зі складовими якого він взагалі не був ознайомлений. На підставі наведеного вище, суд дійшов висновку, що надані Банком Умови та Правила надання банківських послуг не є частиною укладеного між сторонами договору, а відповідно, сторони не досягли у належній формі та належним чином згоди щодо розміру відсотків за користування кредитом тощо. Однак суд, з урахуванням правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, виходить із того, що зазначені та долучені Банком до матеріалів справи Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, у зв`язку з чим доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме їх мав на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву, Банком не надано, тому наведені позивачем аргументи у позовній заяві щодо стягнення боргу відхиляються. Як зазначено вище, судом встановлено, що долучений Додаток № 4 до протоколу Тарифного комітету №49-3 від 08.11.2018 року, пакет послуг «Кредитка», на яких відсутні відмітки про дату його складання та відсутні відомості про посадову особу, яка його склала та посвідчила, а також не містить підпису відповідача, а також не дозволяють суду встановити дійсність на момент підписання Заяви -договору № 206/2284717-СК з АТ «ТАСКОМБАНК», у зв`язку з чим не можуть бути прийняті в цілому судом як узгоджені сторонами, тому й відсутні підстави для прийняття цих умов у частині черговості погашення заборгованості. Поряд з цим, суд не вбачає підстав для застосування приписів ст. 534 ЦК України щодо черговості погашення вимог за грошовим зобов`язанням, оскільки із установлених обставин не вбачається наявність будь-якого обов`язку з виконання грошового зобов`язання, крім сплати тіла кредиту. Відповідно до ч. 3ст. 1049 ЦК Українипозика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у цивільній справі №342/180/17 зроблено висновок про те, що оскільки фактично отримані та використані Позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, Банк має право вимагати захисту своїх прав через судшляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої ним суми кредитних коштів. Відповідно до вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом виконання боржником зобов`язання та повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, а саме заборгованості за простроченим тілом кредиту. Отже, отриманні від відповідача кошти на погашення кредиту (кредитного ліміту) за картковим рахунком, повинні бути зараховані на погашення тіла кредиту (фактично отриманої суми кредитних коштів). Із розрахунку заборгованості наданого позивачем видно, що борг за тілом кредиту становить 24986,95 грн., а заборгованість по відсоткам становить 28463,18 грн. Після внесення відповідачем коштів на погашення тіла кредиту здійснювалося погашення відсотків за використання кредитним лімітом. Отже, погашення відсотків за використання кредитним робить недоведену суму заборгованості за тілом кредиту. За таких обставин, стягнення з відповідача на користь позивача фактично отриманої відповідачем суми коштів буде не тільки необґрунтованим, а й порушуватиме загальні засади цивільного законодавства: справедливість, добросовісність та розумність (п. 6. ч. 1 ст. 3 ЦК України). За змістом ч. ч. 1, 3ст. 89 ЦПК Українисуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи, що належних і допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог позивачем АТ «ТАСКОМБАНК» суду не надано, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що позов АТ «ТАСКОМБАНК»» до [PERSON] про стягнення заборгованості за Заяви -договору № 206/2284717-СК від 24 лютого 2016 року позивачем у суді не доведений та задоволенню не підлягає. Враховуючи вищезазначене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed