Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-12 00:00:00

У липні 2024 року позивач [PERSON] звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивувала тим, що з 10 листопада 2004 року перебуває у шлюбі з відповідачем. Спільних неповнолітніх дітей подружжя не має. Спільне життя з відповідачем не склалося, відсутність взаєморозуміння та втрату почуття любові. Позивач не бажає продовжувати спільне життя, вказала, що вони з відповідачем не ведуть спільне господарство, шлюбних стосунків не підтримують, за таких умов подальше спільне проживання та збереження шлюбу вважає неможливим, оскільки це суперечить її інтересам. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 16.07.2024 провадження у справі відкрито у порядку спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи у судове засідання. У судове засідання позивач не з`явилася, в матеріалах справи міститься клопотання представника позивача про розгляд справи без її участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримала, строк на примирення просила не надавати. Відповідач у судове засідання не з`явився, однак надав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав та розгляд даної справи проводити без його участі, строк на примирення просив не надавати. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. А згідно з частиною 4 цієї статті у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що відповідач визнав позовні вимоги про розірвання шлюбу, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв`язку із чим поданий позов підлягає повному задоволенню. Суд, дослідивши матеріали справи вважає встановленими наступні обставини. У відповідності до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Сторони перебувають у шлюбі з 10 листопада 2004 року, що був зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції міста Києва про що складено відповідний актовий запис № 623. Спільних неповнолітніх дітей подружжя не має. Із пояснень позивача вбачається, сім`я фактично розпалась через відсутність взаєморозуміння та втрату почуття любові, ведення спільного господарства припинено між подружжям. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що сім`я даного подружжя розпалась остаточно, призначення терміну на примирення не потребує, оскільки подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, крім того, сторони наполягали на розірванні шлюбу, у зв`язку із чим, шлюб слід розірвати. На підставі ст.ст. 21, 24, 110-112, 114 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved