Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-18 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим що 21 серпня 2007 року сторони уклали шлюб. В шлюбі народились двоє дітей: син [PERSON] [INFO] та донька [PERSON] [INFO] . Позивач зазначив, що сімейне життя у сторін не склалося, за його переконанням подальшого сенсу налагоджувати сімейні відносини немає, оскільки як у нього, так і у Відповідача, на ґрунті сімейно-побутових проблем та кардинально протилежних поглядів на сімейне життя втрачено почуття любові та бажання продовження спільного побуту, за наведених обставин позов просив задоволити. Позивач у судове засідання не з`явився, 17.09.2024 року на поштову адресу суду від нього надійшла заява, у якій просив про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідачка у судове засідання не з`явилась, 15.08.2024 року через канцелярію суду подала заяву про визнання позову, просила здійснювати розгляд справи без її участі. Також сторонами подано спільну заяву про досягнення домовленості щодо визначення підсудності справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 21 серпня 2007 року, сторони зареєстрували шлюб 21 серпня 2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис №1379 (а.с.10). В шлюбі народились син [PERSON] [INFO] та донька [PERSON] [INFO] (а.с.11-12). Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». З огляду на те що сторони не підтримують шлюбних стосунків, відповідач позов визнає, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати. В порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. На підставі наведеного, ст. ст. 104, 110, 112, 115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved