Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-08 00:00:00

26 червня 2024 року представник ТОВ «ФК «ЄАПБ» Грибанов Д.В. звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 19 лютого 2020 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Слон кредит» укладено Договір споживчого кредиту № 245355 від 19 лютого 2020 року, в межах якого відповідачу надано кредит в розмірі 20000,00 гривень,які останній зобов`язався повернути зі сплатою процентів за користування ними та виконати інші обов`язки передбачені кредитним договором. 13.04.2021 року між ТОВ «Слон кредит» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 13042021 , згідно до умов якого ТОВ «Слон кредит» відступає ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги за кредитними договорами, зазначеним в реєстрі боржників. Згідно з Витягом до Реєстру боржників № 3, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права вимоги до [PERSON] за кредитним договором 245355 від 19.02.2020 року в сумі 55609,97 гривень. З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалось жодних нарахувань, однак всупереч умов кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав своє зобов`язання в повному обсязі та має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за Договором споживчого кредиту № 245355 від 19 лютого 2020 року в сумі 53018,14 гривень, з яких: 19719,05 гривень - заборгованість за основною сумою боргу; 30925,29 гривень - сума заборгованості по відсоткам; 2373,80 гривень - сума заборгованості за пенею. Враховуючи наведене, представник позивача просить сягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за кредитним договором № 245355 від 19 лютого 2020 року в сумі 53018,14 гривень, а також понесені судові витрати. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. від 27 червня 2024 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Заперечення від учасників справи проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, до суду не подавались. 31 липня 2024 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Зачепіло З.Я.. подала відзив на позовну заяву в якому зазначила, що позивачем не надано пояснення щодо нарахування заборгованості по відсоткам, нарахованим за кредитним договором № 245355 від 19.02.2020 року, а також первинних документів щодо видачі кредиту його часткового погашення, отримання коштів, виписки про рух коштів, а тому відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку та довідці є правильними. Відсутність виписки про рух коштів,а також документа, що підтверджує факт отримання коштів. Наданий позивачем розрахунок не підтверджує існування між первісним кредитором та відповідачем кредитних відносин, а розмір нарахованих відсотків значно перевищує розмір заборгованості за кредитом. Окрім іншого, адвокат зазначає, що позивачем не здійснювалось досудове врегулювання спору, вимог про необхідність сплати заборгованості відповідачу не направлялось. Представник відповідача зазначає, що з урахуванням наведеного, позовна заява є необґрунтованою, а тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. 06 серпня 2024 року представник ТОВ «ФК «ЄАПБ» Дергунова А.В. через систему «Електронний суд» подала до суду відповідь на відзив на позовну заяву в якому зазначила, що Договір укладений між сторонами в електронній формі має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання Одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до Правил є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу Відповідачем на веб-сайт за допомогою Логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між Відповідачем та Первісним Кредитором не було б укладено. Наведене узгоджується з правовим висновком, сформованим у постановах Верховного Суду від 12 січня 2021 року № 524/5556/19, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, від 23 березня 2020 року № 404/502/18. Відповідач правом споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом чотирнадцяти днів з моменту отримання копії примірника договору не скористався. Так, згідно умов кредитного договору відповідач отримав кредит в розмірі 20000,00 гривень, строком на 731 днів, до 19.02.2022 року. Відсоткова ставка за договором є фіксованою, а розмір відсоткової ставки за кредитом залежить від періоду її встановлення та складає: - за перший день користування кредитом (включно) - 10% (3650% річних) % (далі - Відсотки за перший день користування кредитом); - за усі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) й до кінця строку надання кредиту - 150% (далі - Поточні відсотки), що визначено п. 1.6. Кредитного договору. Позивач отримав кошти, що підтверджується довідкою про перерахування коштів по кредитному договору №245355 від 19 лютого 2020 року. При цьому, фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, а тому кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Зазначена в позові заборгованість була нарахована первісним кредитором у відповідності до умов договором, про що свідчить детальний розрахунок заборгованості по кредитному договору №245355 від 19 лютого 2020 року, а після отримання права вимоги позивач не здійснював жодних додаткових нарахувань. З урахуванням наведеного, представник позивача просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Правом, передбаченим ст. 180 ЦПК України щодо подачі заперечень, відповідач не скористався. Представник позивача у судове засідання не з`явилась, натомість в прохальній частині позову та у відповіді на відзив на позовну заяву зазначила, що просить розглянути справу без її участі. Відповідач та її представник у судове засідання не з`явились, натомість представник відповідача подала заяву про розгляд справи без участі відповідача. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши подані стороною документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає що позов підлягає частковому задоволенню з наступник підстав. Згідно зі статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. За змістом ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України. Судом встановлено, що 19 лютого2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Слон кредит» та [PERSON] укладено договір споживчого кредиту № 245355 (далі - Кредитний договір), відповідно до якого ТОВ «Слон кредит» надало відповідачу кредит у розмірі 20000,00 гривень, строком на 731 день до 19.02.2022 року зі сплатою за перший день користування кредитом 10% (3650% річних), а за усі наступні дні користування кредитом з другого дня й до кінця строку надання кредиту 150%. Відповідно до п. 1.2 Кредитного договору сума кредиту надається позичальнику шляхом перерахування кредитодавцем грошових коштів на банківський картковий рахунок позичальника не пізніше наступного робочого дня з дати підписання цього договору. Загальна вартість кредиту складає 68358,71 гривень та включає в себе: суму кредиту в розмірі 20000 гривень; відсотки за перший день користування кредитом в розмірі 2000 грн., що мають бути сплачені позичальником на підставі п. 3.5 Договору; поточні відсотки за користування кредитом 46358,71 гривень (п.-п.1.8-1.8.3 Кредитного договору). Пунктом 3.5 Кредитного договору передбачено, що сплата відсотків за перший день користування кредитом, що нараховані за період, зазначений в п. 1.6 цього договору здійснюється позичальником в день отримання кредиту. Для сплати цих відсотків кредитор надає позичальнику кредит з метою оплати відсотків за перший день користування кредитом. Позичальник доручає кредитору утримувати суму зазначених відсотків з суми кредиту. В графіку платежів до договору споживчого кредиту № 245355 від19.02.2020 року ТОВ «Слон кредит» та [PERSON] узгодили кількість та суму платежів, а також дати їх здійснення. Паспорт споживчого кредиту містить погоджені стонами основні умови кредитування з урахуванням побажання споживача, а саме: розмір кредиту, строк кредитування, мету отримання кредиту, спосіб та строк надання кредиту, інформацію щодо орієнтованої реальної річної відсоткової ставки та орієнтованої загальної вартості кредиту для споживача, наслідки прострочення виконання зобов`язання. Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України) Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами (ч. 3 ст. 207 ЦК України) В статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Положенням ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» передбачено, що правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини першої статті 3 ЗУ «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини третьої статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію`електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону). Згідно із частиною шостою статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію`відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію`у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа….» Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. У якості доказу виконання ТОВ «Слоне кредит» умов Кредитного договору, позивачем надано копію довідку про перерахування коштів по кредитному договору №245355 від 19 лютого 2020 року, згідно з якою ТОВ «Уніврсальні платіжні рішення» на підставі договору на переказ коштів ФК-П19/09-06 від 2019-09-30 успішно перерахувало кошти на платіжну картку клієнта: 19.02.2020 року 16:22:34 на суму 20000,00 гривень, маска картки [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua - 49094440, призначення платежу, призначення платежу: зарахування 20000 грн на карту [NUMBER] Зі змісту розрахунку заборгованості за кредитом у гривні, здійсненого ТОВ «Слон кредит» станом на 13.04.2021 року, що надана позивачем до суду, встановлено, що [PERSON] дійсно оформив кредит 19.02.2020 року на загальну суму 20000 грн. та за вніс платіж на погашення заборгованості, а саме: 10.04.2020 року в сумі 2924 гривень, з яких було перераховано на погашення тіла кредиту 309,25 грн., а 2614,75 грн. - відсотків за користування кредитом. Відповідачем не спростовано отримання ним кредитних коштів за вказаним кредитним договором, користування кредитом, погашення кредиту, доказів про розірвання договору чи зверхня з такими вимогами, відповідачем також не надано, а тому необґрунтованими є, доводи сторони відповідача щодо недоведеності позивачем існування між первісним кредитором та [PERSON] кредитних відносин Пунктом 2.2.2. вказаного договору передбачено, що ТОВ «Слон кредит» має право у будь який момент відступити свої права за цим договором третій стороні відповідно до вимог цивільного законодавства. 13 квітня 2021 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» уклало з Товариством з обмеженою відповідальністю «Слон кредит» договір факторингу № 13042021, внаслідок чого позивач набув права кредитора у договорах, зазначених у Реєстрах. З витягу з Реєстру боржників до вказаного вище договору факторингу вбачається, що до реєстру боржників включено заборгованість [PERSON] за кредитним договором 245355 від 19.02.2020 року в сумі 55609,97 гривень., яка складається з суми основного боргу в розмірі 19719,05 гривень., заборгованості за відсотками в розмірі 33517,12 гривень та пені в розмірі 2373,80 гривень. З розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 2245355 від 19 лютого 2020 року суд встановив, що за період з 13 квітня 2021 року по 30 квітня 2024 року заборгованість складає 53018,14 гривень, з яких: 19719,05 грн. - заборгованості за основною сумою боргу, 30925,29 грн. - заборгованості за відсотками, 2373,80 грн. - заборгованості за пенею. Після отримання права вимоги до відповідача [PERSON] за Договором споживчого кредиту № 245355 від 19.02.2020 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій, однак в порушення умов кредитного договору, відповідач не здійснив погашення заборгованості в повному обсязі та відповідно до наданих представником позивача розрахунків заборгованості її загальний розмір за період з 13 квітня 2021 року по 30 квітня 2024 року складає 53018,14 гривень, з яких: 19719,05 грн. - заборгованості за основною сумою боргу, 30925,29 грн. - заборгованості за відсотками, 2373,80 грн. - заборгованості за пенею. За вказаний період відповідачем в рахунок погашення заборгованості здійснено платежі на загальну суму 2591,83 гривень, які зараховано в рахунок погашення заборгованості по відсоткам. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Надані позивачем розрахунки заборгованості за Кредитним договором, в ході розгляду справи відповідачем, хоча і оспорювались, однак не спростовані. Відповідачем не надано до суду жодного іншого розрахунку. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даними договором. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Суд бере до уваги, що відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання та згідно матеріалів справи має заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ», яке є правонаступником кредитодавця, а тому наявні правові підстави для стягнення з позичальника [PERSON] кредитної заборгованості, яка утворилася внаслідок невиконання ним взятих на себе зобов`язань. Разом з тим, як встановлено зі змісту розрахунку заборгованості за кредитом ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» станом на 13 квітня 2021 року (дата укладення договору факторингу №1304202), що надана позивачем, заборгованість за Договором споживчого кредиту № 245355 від 19.02.2020 року складає 55609,97 гривень., яка складається з суми основного боргу в розмірі 19719,05 гривень., заборгованості за відсотками в розмірі 33517,12 гривень та пені в розмірі 2373,80 гривень. При цьому штраф, пеня (за прострочу платежів) нараховані 19 травня 2020 року, а заборгованість по відсоткам визначена станом на 19.02.2022 року (кінцевий строк виконання зобов`язання за договором) становить 30925,29 гривень. Щодо нарахованої неустойки (штрафу, пені за прострочу платежів), то суд виходить з наступного. Законом України від 16 червня 2020 року № 691-ІХ «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19» скасовано цивільну відповідальність (щодо сплати неустойки, штрафу, пені) за прострочення грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем) на період дії карантину або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину, тобто передбачено правило зворотної дії в часі положень цього Закону до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, щодо ненарахування штрафних санкцій під час дії карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-22», відповідно до статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 р. Кабінет Міністрів України, з 12 березня 2020 р. до 22 травня 2020 р. на всій території України установлено карантин. З огляду на приписи пункту 15 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, наведені постанови Кабінету Міністрів України, якими з 12 березня 2020 року установлено на всій території України карантин, що діяв протягом періоду, за який нараховувався штраф (19 травня 2020 року ), суд доходить обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення з [PERSON] суми неустойки (штраф, пеня) в розмірі 2373,80 грн., оскільки це суперечить нормам матеріального права. Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду у постановах від 16 грудня 2021 року у справі №922/4076/20 та 25 жовтня 2022 року у справі № 916/183/22. Наведене свідчить про необхідність відмови у задоволенні вимоги позивача про стягнення неустойки за прострочення виконання зобов`язань за договором кредиту. За встановлених обставин, оскільки доказів повернення кредиту чи спростування вказаних обставин, на час розгляду справи відповідачем не надано, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Договором споживчого кредиту № 245355 від 19.02.2020 року в загальному розмірі 50644,34 гривень, з яких: 19719,05 гривень - заборгованості за основною сумою боргу, 30925,29 гривень - заборгованості за відсотками. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чиє інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. При цьому, у рішенні Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 року по справі «Руїз Торіха проти Іспанії» зазначено, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. З урахуванням викладеного, судом не надається детальна відповідь на інші аргументи сторін, оскільки вони самі по собі, або в сукупності з іншими аргументами та доказами по справі, не пливають на вищезазначений висновок суду, щодо вимог про стягнення заборгованості. Отже, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 133 ПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивачем за подання позовної заяви були понесені витрати на оплату судового збору у розмірі у розмірі 3028,00 гривень. Доказів понесення сторонами інших судових витрат, на час розгляду справи сторонами не надано. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» підлягають частковому задоволенню, то у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати з оплати судового збору в розмірі 2842,43 гривень. Інша частина витрат покладається на позивача.

Outcome: partial