Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-08 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача 10.07.2024 року до Звенигородського районного суду надійшла дана позовна заява, в якій позивач просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 03.05.2013 року виконавчим комітетом Багачівської сільської ради Звенигородського району Черкаської області, актовий запис № 2. Також просить\~залишити проживати разом з нею, [PERSON] ,\~неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] .. Також, позивач просить стягнути із відповідача\~на її користь понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1211,20 грн. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 03.05.2013 року між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей:\~ [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Під час спільного проживання між сторонами виникали спори у зв`язку з різними поглядами на сімейне життя. Продовження шлюбних відносин суперечить інтересам позивача, а тому подальше продовження шлюбних стосунків та збереження сім`ї неможливі. У зв`язку із зазначеними обставинами Позивач на примирення не згідна, та бажає розірвати шлюб. Відповідач був належно повідомлений про розгляд справи шляхом направлення копії позовної заяви та судової повістки за адресою реєстрації, а також відповідач був повідомлений про розгляд справи шляхом оголошення на веб-сайті Звенигородського районного суду, що відповідно до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України - з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, однак, відзив до суду на позов не надав, про причини неподання суду відзиву не повідомив, зустрічного позову не пред`являв, а тому враховуючи ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 25.07.2024 року було відкрито провадження. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню. У суді встановлено, що\~ [PERSON] та\~ [PERSON] , зареєстрували шлюб 03.05.2013 року у виконавчому комітеті Багачівської сільської ради Звенигородського району Черкаської області, актовий запис № 2, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 09.07.2024 року виданого повторно Звенигородським ВДРАЦС у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ). Прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінилося на « [PERSON] » (а.с.7). Сторони згідно копії свідоцтва про народження, серії [NUMBER] виданого Звенигородським РВ ДРАЦС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) 29 січня 2021 року, мають\~сина [PERSON] , [INFO] та згідно копії свідоцтва про народження, серії [NUMBER] виданого виконавчим комітетом Богачівської сільської ради Звенигородського району Черкаської області 07 серпня 2013 року, мають\~дочку [PERSON] , [INFO] . Батьками дитини записані:\~ [PERSON] та [PERSON] \~(а.с.8-9). Позивач на примирення не згідна. Подальше спільне життя та збереження сім`ї не можливе. Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, оцінка аргументів сторін. Згідно зі ст. 51 Конституції України, та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частинами 3, 4 статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із ч.ч.2,3 п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання щодо відкриття провадження у справі за заявою про розірвання шлюбу, суди мають враховувати, що воно проводиться органами РАЦС лише у випадках, передбачених статтями 106, 107 СК (2947-14). При цьому питання про розірвання шлюбу вирішується незалежно від наявності між подружжям майнового спору. Розірвання шлюбу судом відбувається: за наявності в подружжя спільних неповнолітніх дітей; за відсутності згоди одного з подружжя на розірвання шлюбу, крім випадків, передбачених ст. 107 СК України; за спільною заявою подружжя, яке має дітей, відповідно до ст. 109 СК; за позовом одного з подружжя відповідно до ст. 110 СК. Відповідно до п.3. ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Розірвання шлюбу відбувається за позовом одного з подружжя відповідно до ст.110 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Така ж позиція висловлена в п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно з яким проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. У відповідності до норм ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом з`ясовано, що немає згоди позивача на продовження шлюбу, також судом вжито заходи щодо примирення подружжя, однак сторони не примирилися. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й дружини та збереження шлюбу буде суперечити інтересам подружжя за відсутності їх згоди на продовження шлюбу. Побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, які в сторін відсутні. Суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б спільним інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню, і шлюб розривається. Щодо позовної вимоги про залишення малолітньої дитини проживати разом із матір`ю, суд виходить із наступного. Згідно вимог\~ст. 157 СК України\~питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно зі ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВР № 789-XIIвід 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей першочергова увага\~приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до принципу, затвердженого ст. 6 Декларації про права дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від20листопада 1959року, малолітня дитина не повинна крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою з матір`ю. За загальним правилом, за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Це підтверджується правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.01.2020 року у справі №200/952/18, номер судового провадження 61-14859ск19. Матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами. Оскільки у даній справі спір між батьками щодо місця проживання дітей відсутній, позовні вимоги про визначення місця проживання дітей позивачем не заявлялися, у межах позовних вимог суд розглядає питання щодо залишення дітей з одним із батьків, а не щодо визначення її місця проживання. Відповідач не подав до суду своїх заперечень щодо проживання спільних дітей разом із позивачем, тому суд приходить до висновку, що після розірвання шлюбу, малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , слід залишити проживати з матір`ю [PERSON] [INFO] . Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим, в позовній заяві міститься клопотання позивача про стягнення судових витрат з відповідача. Відтак, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1211,20 грн. На підставі ст.51 Конституції України, ст.ст. 24, 56, 105, 110-113, ч.2ст. 114 СК України,

Outcome: approved