Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] \~звернулася до\~суду з\~позовом про\~розірвання шлюбу\~із [PERSON] ,\~який було\~зареєстровано 18\~квітня 2018\~року Мелітопольським\~міським відділом\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану Головного\~територіального управління\~юстиції у\~Запорізькій області\~(актовий\~запис №160),\~посилаючись на\~те,\~що життя\~з відповідачем\~не склалося через відсутність взаєморозуміння, фактичні шлюбні відносини припинені. Позивач вважає, що подальше збереження шлюбу не можливо та суперечить її інтересам. Крім того позивач просить суд стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору у розмірі 968,96 грн. і витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн. Позивач у судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно і належним чином, у позовній заяві просила розглядати справу за її відсутності. Представник позивача також надав суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі і участі позивача, позовні вимоги підтримав, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач, повідомлений судом своєчасно та належним чином про час і місце розгляду справи, у судові засідання не з`являється. Оскільки суд немає відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.223, ч.1 ст. 280 ЦПК України, тому вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, суд дійшов таких висновків. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] , виданого 18.04.2018 року Мелітопольським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, 18 квітня 2018 року сторони зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис за №160 (а.с.4 зворотна сторона). Судом встановлено, що сім`я розпалася остаточно, спільне господарство не ведеться, бажання до примирення у позивача відсутнє. Відновити шлюб неможливо, так як між сторонами відсутня любов, взаємна довіра і повага. Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Статтею 21 Сімейного кодексу України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно з ч.ч.3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно зі ст.111 Сімейного кодексу України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У даному випадку позивач вважає неможливим з моральної точки зору продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов`язати її прийняти заходи до примирення. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що мають суттєве значення. На підставі ч.1 ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач не заявляла суду клопотання про відновлення дошлюбного прізвища. Таким чином, позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і інші документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 3 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Згідно з ч. ч. 3, ч. 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 червня 2021 року у справі №820/479/18 зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесених витрат на отримання правничої допомоги позивач надала суду лише договір про надання правової допомоги від 19.03.2024 року (а.с.5 зворотна сторона - 7). Водночас матеріали справи не містять акту виконаних робіт і документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлених у встановленому законом порядку (квитанції до прибуткового касового ордера, платіжного доручення з відміткою банку або іншого банківського документу, касових чеків, посвідчення про відрядження). Крім того,\~неподання стороною,\~на користь\~якої ухвалено\~судове рішення,\~розрахунку (детального\~опису робіт\~(наданих\~послуг),\~виконаних адвокатом,\~та здійснених\~ним витрат\~часу по\~кожному із\~виду робіт,\~необхідних для\~надання правничої\~допомоги)\~позбавляє іншу\~сторону можливості\~спростовувати ймовірну\~неспівмірність витрат\~на професійну\~правничу допомогу.Адже згідно з п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України встановлено, що здійснені стороною у справі судові витрати на правничу допомогу визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт. При цьому розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19. Таким чином, без відповідного детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги, документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлених у встановленому законом порядку, на даний час відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат щодо надання професійної правничої допомоги.

Outcome: approved