Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-10 00:00:00

21.06.2022 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Разумова О.І., про визнання права власності в порядку спадкування, витребування майна із чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації права власності. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що його тітці [PERSON] , яка померла [INFO] , належала на праві власності квартира [ADDRESS] . Оскільки позивач є спадкоємцем за законом після померлої [PERSON] , тому у встановленому законом порядку звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Корольчук О.С. із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої заведено спадкову справу. 05.07.2021 р. приватним нотаріусом позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки не подано правовстановлюючих документів на квартиру та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на квартиру зареєстроване за іншою особою. Так, позивачу стало відомо, що 20.05.2020 р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовою О.І., за яким [PERSON] відчужила на користь [PERSON] належну їй квартиру [ADDRESS] . Разом з тим, позивач зазначає, що 13.05.2020 р. [PERSON] виявила втрату ключів від квартири, свого паспорта громадянина України та ІПН, з приводу чого зверталась до Шевченківського УП ГУНП у м.Києві з відповідною заявою. 01.06.2020 р. [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пестич Л.В. для переоформлення банківського картки покійного чоловіка, та їй стало відомо, що після втрати нею документів право власності на належну їй квартиру зареєстровано за [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу, начебто укладеним 20.05.2020 р. від її імені. При цьому жодних правочинів щодо відчуження належної їй квартири [PERSON] не укладала. 02.06.2020 р. [PERSON] звернулась до Шевченківського УП ГУНП у м.Києві із заявою про вчинення кримінального правопорушення, відомості про яке внесено до ЄРДР з попередньою кваліфікацією - ч.4 ст. 190 КК України. Посилаючись на те, що спірна квартира неправомірно вибула з власності [PERSON] , позивач вважає, що оспорюваний договір купівлі-продажу є нікчемним, у зв`язку з чим державна реєстрація права власності, вчинена на підставі цього договору, підлягає скасуванню, квартира підлягає витребуванню із чужого незаконного володіння відповідача, а право власності на квартиру підлягає визнанню за ним як єдиним спадкоємцем, тому звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою від 08.07.2022 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 10.05.2023 р. задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. В підготовчому судовому засіданні судом задоволено клопотання представника позивача про виклик свідків. Ухвалою від 29.02.2024 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили суд задовольнити їх у повному обсязі з підстав викладених в позові та інших поданих ними заявах по суті справи. Представник відповідач в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, просив суд відмовити у їх задоволенні з підстав викладених в поданих ним заявах по суті справи. Третя особа в судове засідання не з`явилась, однак на адресу суду надійшли її письмові пояснення, у яких вона зазначила, що дійсно 20.05.2020 р. посвідчувала договір купівлі-продажу за реєстровим номером 599, однак у подальшому їй стало відомо про підробку паспорта громадянина України (вклеювання фотокартки іншої особи) продавця [PERSON] . При цьому пояснила, що особу [PERSON] було верифіковано нею за документом, що посвідчує особу, а саме паспортом громадянина України. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, врахувавши показання свідка, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що тітці позивача [PERSON] належала на праві власності квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на квартиру серії [NUMBER] від 11.12.1997 р., що підтверджується копією вказаного свідоцтва та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 302033395 від 03.06.2022 р. 13.05.2020 р. [PERSON] виявила втрату ключів від квартири, свого паспорта громадянина України серії [NUMBER] та ІПН, з приводу чого зверталась до Шевченківського УП ГУНП у м.Києві з відповідною заявою, про що свідчить довідка від 22.05.2020 р. та витяг з Урядового порталу GOV.UA, відповідно до якого паспорт [PERSON] серії [NUMBER] рахується серед викрадених і втрачених в реєстрах Міністерства внутрішніх справ України, а також показаннями свідка [PERSON] , допитаної в судовому засіданні. З матеріалів справи вбачається, що 20.05.2020 р. від імені [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) був укладений договір купівлі-продажу квартири, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовою О.І. та зареєстровано в реєстрі за № 599, за яким на користь [PERSON] відчужено належну [PERSON] квартиру [ADDRESS] . В цей же день, 20.05.2020 р. на підставі вказаного договору купівлі-продажу приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовою О.І. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за № 52309154 щодо реєстрації за [PERSON] права власності на вказану квартиру. 01.06.2020 р. [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пестич Л.В. для переоформлення банківського картки покійного чоловіка, та їй стало відомо, що право власності на належну їй квартиру зареєстровано за іншою особою, після чого остання звернулась до Шевченківського УП ГУНП у м.Києві із заявою про вчинення кримінального правопорушення, відомості про яке внесено до ЄРДР з попередньою кваліфікацією - ч.4 ст. 190 КК України, що підтверджується протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 02.06.2020 р. та витягом з ЄРДР від 03.06.2020 р. [INFO] [PERSON] померла, а 26.03.2021 р. із заявою про прийняття спадщини після її смерті до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Корольчук О.С. звернувся позивач, який є єдиним спадкоємцем, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , копія заяви про прийняття спадщини від 26.03.2021 р. та довідка приватного нотаріуса від 05.07.2021 р. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилається на те, що спірна квартира неправомірно вибула з власності [PERSON] , а тому оспорюваний договір купівлі-продажу на його думку є нікчемним, у зв`язку з чим державна реєстрація права власності, вчинена на підставі цього договору, підлягає скасуванню, квартира підлягає витребуванню із чужого незаконного володіння, а право власності на квартиру підлягає визнанню за ним як єдиним спадкоємцем. Як вбачається з висновку експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № СЕ-19/111-24/354-ФП від 05.02.2024 р., що у зображеннях особи жіночої статі у копії паспорту серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] у файлах графічних документів і у зображеннях на аркушах паперу з написом «фото з копії паспорта», «копія паспорта з посвідчувальним написом нотаріуса» та у зображеннях особи жіночої статі у файлах і у зображеннях на аркушах паперу з написом «відцифрований образ з демографічного реєстру», «відцифрований образ [PERSON] з Єдиного демографічного реєстру України» зображені різні особи. Оскільки вказаним висновком підтверджується, що оспорюваний договір купівлі-продажу укладався не [PERSON] , а іншою особою від її імені, яка надала приватному нотаріусу втрачений [PERSON] паспорт громадянина України, у якому була вклеєна фотографія цієї іншої особи, суд вважає, що вказаний договір купівлі-продажу не відповідає внутрішній волі [PERSON] . Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним. Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Недійсність правочину визначається за правилами статей 203, 215 ЦК України. Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Разом з тим, відповідно ч.ч.1, 2 ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Статтею 41 Конституції України закріплено право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За приписами частини 2 статті 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Враховуючи, що законний власник спірної квартири [PERSON] за своє життя жодних договорів з відчуження належної їй квартири не укладала, а відповідач набув у власність цю кватиру на підставі договору купівлі-продажу, укладеного від імені [PERSON] з використанням іншою особою підробленого документу, суд вважає, що цей договір купівлі-продажу порушує публічний порядок, а отже є нікчемним з моменту укладення. Оскільки договір купівлі-продажу, на підстав якого проведено державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за відповідачем є нікчемним, суд приходить до висновку, що позов у частині вимоги про скасування державної реєстрації права власності є обґрунтованим та підлягає задоволенню, а тому вважає за необхідне скасувати державну реєстрацію за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу квартири, укладеного 20.05.2020 р. між [PERSON] та [PERSON] , який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовою О.І. та зареєстровано в реєстрі за № 599 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за № 52309154 від 20.05.2020 р.). Як вбачається з матеріалів справи, станом на 01.05.2024 р. позивач є єдиним спадкоємцем після померлої [PERSON] , який звернувся до приватного нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини, що підтверджується довідками приватного нотаріуса від 05.07.2021 р. та від 01.05.2024 р. Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Про прийняття позивачем спадщини після померлої [PERSON] свідчить його заява, подана 26.03.2021 р. приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Корольчук О.С., на підставі якої було заведено спадкову справу № 11/2021. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст. 1268, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до ст.ст. 1222, 1223 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 ЦК України). У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Враховуючи, що [PERSON] за своє життя заповіту не залишила, а тому згідно з положеннями ч.1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з довідкою приватного нотаріуса № 44 від 01.05.2024 р., позивач (племінник) є єдиною особою, яка заявила про прийняття спадщини після померлої [PERSON] , а тому в силу закону має право на отримання спадкового майна у власність в порядку спадкування за законом. Відповідно до ст.ст. 1296, 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся у встановленому законом порядку до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] , яка належала померлій [PERSON] . Разом з тим, постановою приватного нотаріуса від 05.07.2021 р. позивачу з причин неподання правовстановлюючих документів на квартиру та наявності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей щодо реєстрації права власності на квартиру за іншою особою, було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у тому числі на вказану квартиру, як на спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON] . Судом приймається до уваги, що відповідно до пп.4.15 п.4 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно з пп.4.18 п.4 Глави 10 Розділу ІІ зазначеного вище порядку за відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання у судовому порядку. Одним із способі захисту цивільних прав, встановлених ч.2 ст. 16 ЦК України є визнання права. У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Разом з тим, відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Пунктом 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи, що позивач, як спадкоємець за законом, єдиний звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у встановлений ст. 1269 ЦК України шестимісячний строк для прийняття спадщини, що залишилась після смерті його тітки [PERSON] , а саме квартири [ADDRESS] , що належала останній на праві приватної власності, однак неправомірно вибула з її власності, при цьому, приймаючи до уваги, що спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, тобто з 18.10.2020 р., в передбаченому законом порядку, з незалежних від нього причин, він не може оформити право власності на вказане спадкове майно, суд вважає за необхідне позов у частині вимоги про визнання права власності в порядку спадкування задовольнити, а саме визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після [PERSON] , померлої [INFO] . Відповідно до статті 387 ЦК, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Так само спадкоємець має право витребувати майно, яке вибуло з власності спадкодавця поза його волею, від добросовісного набувача відповідно до статті 388 ЦК України. У спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України, в тому, має право витребувати це майно з чужого незаконного володіння, в тому числі і від добросовісного набувача з підстав, передбачених статтею 387, 388 ЦК України, зокрема у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього. Відповідно до частини третьої статті 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину та державної реєстрації права власності на таке майно не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина 3 статті 1296 ЦК України) (правовий висновок Верховного Суду викладений у постанові від 20.05.2020 р. у справі № 303/6974/16-ц). Оскільки належна спадкодавцю [PERSON] квартира [ADDRESS] вибула з власності останньої на підставі нікчемного правочину, при цьому за позивачем, як єдиним спадкоємцем [PERSON] , визнано право власності в порядку спадкування за законом на вказану квартиру, суд вважає на необхідне з метою захисту порушених прав позивача витребувати із чужого незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] квартиру [ADDRESS] , задовольнивши позов у даній частині вимог. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до ст.ст.133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у сумі 12047,00 грн.

Outcome: approved