Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-11 00:00:00

11.06.2024 року до Васильківського міськрайонного суду Київської області від Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за підсудністю надійшла справа за позовом ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій вони просять стягнути з [PERSON] на їх користь заборгованість за кредитним договором № L7214171 у загальному розмірі 39 872,41грн., яка складається з суми заборгованості - 26 514,01 грн.; суми інфляційних втрат - 10 968,50 грн., суми 3% річних - 2 389,90 грн. Стягнути з [PERSON] суму сплаченого судового збору та витрати на професійну правничу допомогу. Вказуючи на те, що 05.03.2019 року між ТОВ «ФК «Дінеро» та [PERSON] укладено договір кредитної лінії №L7214171, згідно якого первісний кредитором видано кредит у сумі 11 100,00 грн. строком на 30 днів. Кредитний договір №L7214171укладено з [PERSON] у електронній формі відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію». На Веб-сайті ТОВ «ФК «Дінеро» розміщено публічний договір кредитної лінії, до якого приєднався [PERSON] , уклавши Спеціальні умови договору кредитної лінії в порядку, передбаченому ЗУ «Про електронну комерцію». Таким чином, [PERSON] було укладено договір в порядку, передбаченому чинним законодавством. ТОВ «ФК «Дінеро» умови кредитного договору виконало та перерахували на рахунок [PERSON] безготівковим шляхом кошти, в свою чергу, [PERSON] , не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів внаслідок чого виникла заборгованість. Згідно детального розрахунку заборгованості загальний розмір заборгованості становив 26 514,01 грн., яка складала з тіла кредиту в розмірі 11 100,00 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом - 15 414,01 грн. 01.07.2019 року між ТОВ «ФК «Дінеро» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено договір відступлення права вимоги № 01072019, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги в тому числі за договором кредитної лінії №L7214171 за яким ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло прав кредитора відносно [PERSON] . Станом на дату укладення договору № 01072019 від 01.07.2019 відступлення права вимоги, сума заборгованості [PERSON] перед ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» за кредитним договором становила 26 514,01 грн. Крім того, ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» в позовній заяві зазначили з приводу строків позовної давності, а саме, що у зв`язку з поширенням корона вірусної хвороби строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину. Крім цього, до об`єктивних причин звернення до суду із захистом своїх прав та інтересів, ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» виокремлюється також введення воєнного стану на території України. Попри зазначену норму ст. 26 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану», де зазначається, що скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства в умовах воєнного стану забороняється, існує низка рішень рекомендаційного характеру, які були видані Радою Суддів України. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21.05.2024 року цивільну справу за позовом ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором передано до Васильківського міськрайонного суду Київської області для розгляду за підсудністю (а.с. 87-89). Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21.06.2024 року прийнято до свого провадження цивільну справу № 357/7042/24 та відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 96). 07.08.2024 року до суду від [PERSON] , надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначає, що враховуючи існуючий на території України Воєнний стан, який триває з 24.02.2022 року, з урахуванням змісту п. 8.4 договору про відкриття кредитної лінії № 1219-8259 Позичальник звільняється від обов`язку сплати відсотків за кредитним договором. Представник ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» просить суд стягнути із [PERSON] суму інфляційних витрат та 3% річних за період з 01.05.2021 року по 30.04.2024 року. Натомість, враховуючи вищезазначені норми закону, [PERSON] вважає, що відповідальність визначена ст. 625 ЦК України, слід застосувати лише за період з 01.05.2021 року по 23.02.2022 рік, тобто до моменту введення в Україні воєнного стану. При цьому необхідно приймати до уваги, що інфляція у цей період була відсутня. ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» просить стягнути основну суму боргу в сумі 26 514,00 грн., з яких 11 100,00 грн. - заборгованість за кредитом; 4 314,00 грн. - заборгованість за відсотками; 5 500,00 грн. - нарахований штраф/пеня; 5 500,00 грн. - комісія за прострочку. [PERSON] визнає позовні вимоги частково, а саме в частині заборгованості за кредитом в сумі 11 100,00 грн. і заборгованості за відсотками в сумі 4 314,00 грн. і просить, застосувавши позовну давність, відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення нарахованої штрафу/пені в сумі 5 500,00грн. і в частині комісії за прострочку в сумі 5 500,00 грн. Також, вважає, що сума адвокатських витрат 5 000,00 грн. є завищеною, зважаючи на незначну складність справи, реально витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірною у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг на аналогічні послуги (а.с. 103-107). Представник ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження повідомлявся належним чином, відповіді на відзив та інших заяв із процесуальних питань до суду не направляв. Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, тому відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними в справі матеріалами. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, враховуючи відзив відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що згідно 05.03.2019 року ТОВ «Дінеро» та [PERSON] уклали договір кредитної лінії № L7214171 про надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту. Зокрема, сторонами будо укладено ряд додаткових угод. Розмір позики - 11100 000 грн. Строк дії договору - 30 днів. Сторони також погодили процентну ставку. Таким чином, між сторонами виник спір щодо належного виконання умов кредитного договору. Із розрахунку заборгованості за договором AG2847579 за період 05.03.2019 року по 23.07.2019 року вбачається, що 11 100,00 грн. - тіло кредиту; 4 314,00 грн. - проценти для початково зазначеної тривалості; 5 500,00 грн. - нараховані штраф/пеня; 5 500,00 грн. - комісія за підготовку та направлення документів/повідомлень у зв`язку з простроченою заборгованістю (а.с.22). Згідно із договором про відступлення прав вимоги №01072019, укладеним 01.07.2019 року між ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» та ТОВ «Дінеро», на мовах, встановлених цим договором ТОВ «Дінеро» відступає новому кредитору за плату, а новий кредитор ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» приймає права грошової вимоги до боржників за кредитними договором, вказаними у реєстрах боржників, укладеними між ТОВ «Дінеро» та боржниками (а.с. 26-36). Відповідно до ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України). Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За приписами ч. 1 ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України). Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. В справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 року у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення ч. 1 ст. 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управлений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України, у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору. Таким чином, суду необхідно з`ясувати обсяг і зміст прав, які перейшли до позивача, як нового кредитора, від ТОВ «Дінеро» та чи існували ці права на момент їх переходу. Так, у матеріалах справи міститься договір про відступлення прав вимоги №01072019, укладеним 01.07.2019 року між ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» та ТОВ «Дінеро»(а.с. 26-36). Рзом з тим, ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» звертаючись до суду із даним позовом не надано у розпорядження суду копії реєстру боржників чи витяг з нього, що позбавляє суд перевірити чи перейшло право грошової вимоги від первісного кредитора до позивача щодо боржника [PERSON] . Окрім цього, суд також звертає увагу на те, що доказів на підтвердження оплати за договором про відступлення прав вимоги №01072019 від 01.07.2019 року, який є оплатним, стороною позивача не надано. З урахуванням наведеного вище, оскільки позивачем не доведено факту відступлення права грошової вимоги до боржника [PERSON] за договором кредитної лінії № L7214171 від 05.03.2019 року від первісного кредитора ТОВ «Дінеро» до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», відповідно ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» не є належним позивачем у даній справі, що є самостійною підставою для відмови у позові. Щодо вимоги про поновлення строку позовної даності, суд зазначає наступне. У відповідності до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Тобто, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, що звернені позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Оскільки у даній справі відсутні підстави для задоволення позовних вимог, а відповідач заявив про необхідність застосування позовної давності, тому дане питання судом не досліджується. Стосовно інших доводів сторони позивача, суд зазначає, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення. Обов`язок щодо обґрунтування рішення може бути різним, залежно від характеру рішення. В рішенні Європейського суду з прав людини, у справі «Серявін та інші проти України» вказано, що п. 1 ст. 6 Конвенції, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не має сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку є різним, залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови у позові на позивача. Оскільки у позові відмовлено, судові витрати понесені позивачем не підлягають відшкодуванню відповідачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed