Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-05 00:00:00

10 листопада 2020 року позивачі за первісним позовом [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту спільного проживання та визнання права власності на спадкове майно, у якому просили: - встановити факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , разом із своїм батьком [PERSON] , [INFO] , на день його смерті [INFO] у квартирі [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] право власності на 3/8 частки квартири [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; - визнати за [PERSON] право власності на 3/8 частки квартири [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; - визнати за [PERSON] право власності на 1/8 частки житлового будинку [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; - визнати за [PERSON] право власності на 1/8 частки житлового будинку [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частки транспортного засобу, марка DAEWOO, модель Lanos D4LM500, тип транспортного засобу: легковий седан, 2004 року випуску, колір синій, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частки транспортного засобу, марка DAEWOO, модель Lanos D4LM500, тип транспортного засобу: легковий седан, 2004 року випуску, колір синій, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] та [PERSON] були подружжям з 1958 року. 25.10.2006 [PERSON] та [PERSON] отримали у приватну власність квартиру, у якій вони проживали, а саме квартиру [ADDRESS] шляхом приватизації, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 25.10.2006 за № [NUMBER] . Згідно свідоцтва [PERSON] та [PERSON] отримали квартиру у приватну власність у рівних долях, тобто по частки. [PERSON] також володіла житловим будинком [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 01.06.2004. Зазначено, що 16.06.2004 частки вказаного будинку було подаровано [PERSON] , що підтверджується договором дарування частини житлового будинку, реєстраційним посвідченням та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Вказано, що [PERSON] належав транспортний засіб марки DAEWOO моделі Lanos D4LM500, тип Т3 легковий седан, 2004 року випуску, колір синій, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію т.з. [NUMBER] від 26.09.2007. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 17.01.2010 серії [NUMBER] . Зазначено, що на момент смерті [PERSON] спадщина складалась із наступного: квартири; будинку; 1 автомобіль. Вказано, що 16.07.2010 приватний нотаріус Гончарук С.В. завела спадкову справу №03-2010 (у спадковому реєстрі №49637677) відносно спадщини спадкодавця - [PERSON] , яку фактично прийняли наступні особи: [PERSON] (чоловік) та [PERSON] (син). Послалася, що факт прийняття спадщини підтверджується двома свідоцтвами про право на спадщину за законом від 06.12.2018 на квартири та будинку, які містяться у межах спадкової справи №03-2010, згідно якого спадщина була поділена за законом навпіл між [PERSON] та [PERSON] . Згідно інформації, зазначеної у вказаних свідоцтвах, частина спадщини [PERSON] у вигляді квартири та будинку станом на 06.12.2018 ще не видана. Вказано, що після смерті [PERSON] спадщина була фактично прийнята у рівних частинах наступними особами: - [PERSON] (сином) фактично прийнято: квартири, будинку; автомобіля; - [PERSON] (чоловіком) фактично прийнято: квартири; будинку; автомобіля. Зазначено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 23.12.2017 серії [NUMBER] . Спадщину свого батька [PERSON] прийняв фактично лише один спадкоємець першої черги - [PERSON] , який на дату смерті спадкодавця постійно проживав із ним в одній квартирі. На момент смерті [PERSON] спадщина останнього складалась загалом із наступного майна: квартири; будинку; автомобіля. Зазначено, що єдиним спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] був його рідний син - [PERSON] , останній фактично прийняв у спадщину вказане вище майно свого батька. Вказано, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 14.11.2019 серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка загалом складається із наступного майна: квартири, фактично прийнятих, але не зареєстрованих після смерті свого батька - [PERSON] ; квартири, фактично прийнятої та зареєстрованої після смерті своєї матері - [PERSON] ; будинку, фактично прийнятої та зареєстрованої після смерті своєї матері - [PERSON] ; будинку, фактично прийнятих, але не зареєстрованих після смерті свого батька - [PERSON] ; автомобіля, фактично прийнятої та не зареєстрованої після смерті своєї матері - [PERSON] ; автомобіля, фактично прийнятих, але не зареєстрованих після смерті свого батька - [PERSON] ; 1 транспортний засіб марки DAEWOO, модель Lanos 1.5, тип ТЗ легковий седан, 2005 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , який повністю належав померлому. 04.03.2020 за заявою дружини [PERSON] [PERSON] була зареєстрована спадкова справа №2/2020 у приватного нотаріуса КМНО Гончарук С.В. у зв?язку зі смертю спадкодавця - [PERSON] . Зазначено, що пізніше у травні 2020 року додатково заяву про вступ у спадщину склала донька померлого - [PERSON] , зі сплином 6 місяців від дати смерті [PERSON] було встановлено, що єдиними спадкоємцями померлого є дружина померлого ( [PERSON] ) та дочка померлого ( [PERSON] ). Вказано, що спадкове майно, яке було зареєстровано за [PERSON] , а саме квартири, будинку, автомобіль-2, було поділено між спадкоємцями наступним чином: квартири, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, була поділена порівну (по 1/8 частки) між [PERSON] та [PERSON] та в результаті спадкування спадкоємці стали власниками 1/8 квартири кожен; (одна четверта) будинку була повністю успадкована [PERSON] у зв?язку із укладенням договору про поділ спадщини із своєю дочкою [PERSON] від 05.06.2020; автомобіль-2, був повністю успадкований [PERSON] у зв?язку із укладенням договору про поділ спадщини із своєю матір?ю [PERSON] від 05.06.2020; У подальшому, спадкоємці [PERSON] та [PERSON] звернулись до приватного нотаріуса КМНО Гончарук С.В. із заявами про отримання наступного спадкового майна [PERSON] , а саме: (три четвертих) квартири, фактично прийнятих, але не зареєстрованих після смерті свого батька - [PERSON] ; (одна четверта) будинку, фактично прийнятої, але не зареєстрованої після смерті свого батька - [PERSON] . Зазначено, що постановою 05.06.2020 приватний нотаріус КМНО Гончарук С.В. відмовила [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на (три четвертих) квартири та (одну четверту) будинку як на спадкове майно, що залишилося після смерті померлого [PERSON] , у зв?язку з тим, що у спадкоємців відсутні правовстановлюючі документи, які посвідчують право власності на нерухоме майно про реєстрацію права власності за померлим. Також зазначено, що спадщину на автомобіля, фактично прийнятих та не зареєстрованих після смерті своєї матері - [PERSON] та на автомобіля, фактично прийнятих, але не зареєстрованих після смерті свого батька - [PERSON] , приватний нотаріус КМНО Гончарук С.В. видати не може також у зв?язку із відсутністю у спадкоємців документу про реєстрацію автомобіля за [PERSON] . Так, [PERSON] та [PERSON] вважають, що мають право на отримання спадщини [PERSON] та реєстрацію за ними права власності на таке майно з урахуванням того, що станом на дату смерті [PERSON] , його син - [PERSON] постійно проживав з останнім, а відтак вважається таким, що прийняв спадщину у порядку ст. 1268 ЦК України, а також у зв?язку з тим, що відсутність у спадкодавця документу, який підтверджує факт реєстрації за ним спадкового майна не є перешкодою для набуття позивачами права власності на таке майно та є належним способом судового захисту своїх прав. Також зазначено, що [PERSON] із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звертався, а спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась та не реєструвалась за заявою саме [PERSON] . [PERSON] тривалий час був зареєстрований (з 1991 року) та проживав у своїй квартирі [ADDRESS] . З 2015 року [PERSON] , після смерті своєї матері та дружини батька, постійно почав проживати разом із останнім, так як він був людиною похилого віку (77 років) та мав погане здоров?я і не міг повноцінно забезпечувати свої основні потреби самостійно без сторонньої допомоги. З урахуванням того факту, що [PERSON] був єдиною особою, який міг доглядати свого рідного батька, останньому доводилось більшу частину свого часу перебувати поряд із останнім, купляти продукти, готувати їжу, прибирати у квартирі, сплачувати комунальні послуги. Рідна сестра [PERSON] та донька [PERSON] вже тривалий час проживає у Сполучених Штатах Америки і майже не приїздить до України. Зазначено, що [PERSON] доглядав своїх батьків до самої смерті, а потім здійснював їх поховання, що підтверджується зокрема договором-замовленням №9.90057 від 23.12.2017, довідкою про одержання праху №9.90057к та фіскальним чеком на 1803,30 грн. відносно свого батька [PERSON] , а також договором-замовленням №14.44, від 19.01.2010 та актом обстеження місця поховання від 19.01.2010 відносно померлої матері - [PERSON] , а окрім того - здійснював оплату комунальних послуг та інших платежів. Пояснено, що з 2016 року у [PERSON] відбулось доволі багато життєвих потрясінь, які не давали останньому завершити формальні питання щодо реєстрації за собою права власності на спадкове майно, так як станом на дату смерті свого батька у [PERSON] було незареєстроване майно, яке ще навіть не перейшло на той момент до останнього від рідної матері у 2010 році. Позивачі стверджують, що відсутність реєстрації права власності на спірну спадщину за [PERSON] , а також відсутність у позивачів свідоцтв про право власності на спадкове майно після смерті [PERSON] , не є перешкодою для реалізації позивачами їх права на прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Враховуючи вищевикладене просять задовольнити позов. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 10.11.2020 цивільну справу передано в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Усатовій І.А. Ухвалою судді від 16.11.2020 залишено позовну заяву без руху та надано позивачам строк на усунення недоліків. 22.12.2020 на усунення недоліків позовної заяви позивачами було подано позовну заяву у новій редакції. Ухвалою судді від 11.01.2021 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання, також витребувано від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гончарук Світлани Володимирівни належним чином завірену копію спадкової справи №2/2020, яка була заведена після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . 11.05.2021 на адресу суду надійшла завірена належним чином копія спадкової справи №2/2020, заведеної 04.03.2020 до майна померлого [PERSON] , який помер [INFO] . 25.05.2021 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, де зазначено, що у поданій позовній заяві немає жодного опису, та жодних доказів, хоча б будь-яких порушень прав позивачів, саме з боку відповідача. На момент відкриття спадщини, зі спадкодавцем [PERSON] , постійно проживав тільки [PERSON] . Відповідач зазначив, що з 26.08.2008 він зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , за вказаною адресою з 26.08.2008 до вересня 2018, проживав тільки разом зі своєю бабою [PERSON] , та дідом [PERSON] , інші їх родичі, в період, починаючи з 2008 по 2018 рік, постійно взагалі ніколи разом з ними не проживали. За цей період, тільки у 2016 році, разом з відповідачем і його дідом тимчасово проживала тільки мати відповідача [PERSON] , але саме його дядько [PERSON] почав постійно проживати за адресою: [ADDRESS] тільки, починаючи з 2018 року. Відповідач вказав, що його дядько [PERSON] , як при своєму житті, так і включно до дати його смерті так і не подав до нотаріуса відповідної заяви про прийняття ним частки спадщини, а також не подавав до суду відповідні позовні заяви про встановлення факту його постійного проживання зі спадкодавцем, то це, у свою чергу, прямо говорить, про відсутність у нього на той час як відповідної волі, так і конктретних відповідних вольових дій, направлених саме на отримання ним цієї частки спадщини, у визначений законом строк. Також відповідач зауважив, що саме у цей час [PERSON] , визначав адресу свого постійного місця проживання виключно адресу: [ADDRESS] . Зазначив, що його дядько [PERSON] був тренером, брав постійно участь в змаганнях у різних містах України, до смерті так і після смерті [PERSON] [INFO] , [PERSON] ніколи постійно, а ні тимчасово не жив у квартирі по [ADDRESS] , а став проживати у вказаній квартирі лише з осені 2018 року. Просить відмовити у задоволенні позову. 25.05.2011 до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності, стягнення витрат на відновлення порушеного права та відшкодування шкоди. У поданій позовній заяві [PERSON] посилається на те, що спадщину після смерті [PERSON] фактично прийняв лише він, так як постійно проживав та був зареєстрований разом зі спадкодавцем. Просить визнати за [PERSON] , [INFO] право власності на частки квартири [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом; визнати за [PERSON] , [INFO] право власності на частки житлового будинку [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом; визнати за [PERSON] , [INFO] право власності на частки транспортного засобу, марка DAEWOO, модель Lanos D4LM500, тип транспортного засобу: легковий седан, 2004 року випуску, колір синій, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , у порядку спадкування за законом. Ухвалою судді від 27.05.2021 зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності, стягнення витрат на відновлення порушеного права та відшкодування шкоди залишено без руху. 07.06.2021 до суду надійшла відповідь на відзив, у якому зазначили, що відповідач стверджує, що він з 2008 по 2018 рік постійно проживав за адресою свого місця реєстрації, а не [PERSON] , разом з тим, єдиний доказ свого проживання, на який посилається відповідач, є довідка про реєстрацію місця проживання особи, сам факт реєстрації не може свідчити про фактичне проживання особи за адресою з певного часу. Зазначено, що позивачі, звертаючись із позовом, надали суду докази фактичного проживання [PERSON] разом із своїм батьком на час його смерті, зокрема докази про сплату комунальних послуг, акт про фактичне проживання за адресою: [ADDRESS] та акт про непроживання за адресою місця реєстрації, протоколи опитування свідків за адресою фактичного проживання та адресою місця реєстрації, що у сукупності доводить факт реального проживання [PERSON] за вказаною адресою з 2015 року і по дату смерті свого батька - [PERSON] . З урахуванням незгоди відповідача із позовом, зазначення фактів, які явно свідчать про спір про право власності на зазначене у позові майно, що власне і є предметом розгляду цієї справи, сторона позивачів вважає, що у позовній заяві правильно визначений предмет і підстави позову, а також відповідач, у зв?язку з чим позивачі не погоджуються із доводами відповідача, зазначеними у відзиві і вважають, що позовна заява підлягає задоволенню у повному обсязі. 10.06.2021 до суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, де зазначено, що відповідь на відзив подана не у строк встановлений судом. 04.10.2021до суду від [PERSON] надійша заява про виконання ухвали суду від 27.05.2021. Ухвалою судді від 26.10.2021 прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності, стягнення витрат на відновлення порушеного права та відшкодування шкоди до спільного розгляду з первісним позовом. Об`єднано зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності, стягнення витрат на відновлення порушеного права та відшкодування шкоди з первісним позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту спільного проживання, визнання права власності на спадкове майно. Ухвалою суду від 30.01.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивачів за первісним позовом, відповідачів за зустрічним позовом [PERSON] , [PERSON] - [PERSON] , просив задовольнити первісний позов, у зустрічному позові відмовити. У судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом [PERSON] - [PERSON] , просив задовольнити зустрічний позов, у первісному відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ст. 15 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. Відповідно до частин першої та другої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до частин першої, другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України). Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені вимоги. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню під час ухвалення судового рішення. Згідно з усталеною практикою Верховного Суду у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, якими суд керувався під час задоволення грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов`язок суду. За змістом статті 6 ЦПК України суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак. Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до частин першої-третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Такий правовий висновок щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладений у постановах Верховного Суду: від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17, провадження № 61-39308св18; від 18 листопада 2020 року у справі № 523/19010/15-ц, провадження № 61-5777св20; від 02 квітня 2021 року у справі № 191/1808/19, провадження № 61-6290св20; від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19, провадження № 61-15380св20. Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. У постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 зазначено, що відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не відмовився від неї. Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця. Отже, закон розрізняє факти, які свідчать про прийняття спадщини особою, яка на час відкриття спадщини постійно проживала зі спадкодавцем, та особою, яка на час відкриття спадщини не проживала (постійно не проживала) зі спадкодавцем. Згідно з частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2021 року у справі № 205/2102/19-ц (провадження № 61-872св21). Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 1958 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданим бюро ЗАГС Залізничного району м. Києва, актовий запис №1178 від 17.11.1958. У шлюбі народилися [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 1982 року, що підтверджується актовим записом про шлюб №3186 від 05.08.1982. У шлюбі [INFO] народився [PERSON] , що підтверджується актовим записом про народження №32299 від 16.09.1983. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 25.10.2006 за № [NUMBER] , виданого відділом приватизації державного житла Солом`янської районної у м. Києві адміністрації [PERSON] та [PERSON] отримали у приватну власність квартиру [ADDRESS] у рівних долях. [PERSON] також володіла житловим будинком [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 01.06.2004. Вбачається, що 16.06.2004 частки вказаного будинку було подаровано на користь [PERSON] , що підтверджується договором дарування частини житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Переяслав - Хмельницького районного нотаріального округу за реєстровим № 1195 , зареєстрованим в БТІ за реєстровим № 272 від 16.05.2004 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Крім того, [PERSON] належав транспортний засіб марки DAEWOO моделі Lanos D4LM500, тип Т3 легковий седан, 2004 року випуску, колір синій, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію т.з. [NUMBER] від 26.09.2007. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 17.01.2010, виданим відділом реєстрації смерті у м. Києві, Серії [NUMBER] , актовий запис 1226. Тобто, на момент смерті [PERSON] спадщина складалась із наступного: (одна друга) квартири; (одна друга) будинку; 1 автомобіль. 16.07.2010 приватним нотаріусом Гончарук С.В. заведено спадкову справу №03-2010 (у спадковому реєстрі №49637677) відносно спадщини спадкодавця - [PERSON] , яку прийняли наступні особи: [PERSON] (чоловік) та [PERSON] (син). Факт прийняття спадщини підтверджується двома свідоцтвами про право на спадщину за законом від 06.12.2018 на 1/4 квартири та 1/4 будинку, виданих [PERSON] , згідно яких спадщина була поділена за законом у рівних частках між [PERSON] та [PERSON] . Згідно інформації, зазначеної у вказаних свідоцтвах, свідоцтво про право на спадщину на квартири та будинку станом на 06.12.2018 ще не видано. Вбачається, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 23.12.2017 серії [NUMBER] , виданим Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №945 від 23.12.2017. На момент смерті [PERSON] спадщина останнього складалась із наступного майна: (три четвертих) квартири; (одна четверта) будинку; автомобіля. Позивачі зазначають, що єдиним спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] був його рідний син - [PERSON] , останній фактично прийняв у спадщину вказане вище майно свого батька оскільки постійно проживав із ним в одній квартирі. Вбачається, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 14.11.2019 серії [NUMBER] , виданим Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №764 від 14.11.2019. 04 березня 2020 року за заявою [PERSON] (дружина) була заведена спадкова справа №2/2020 у приватного нотаріуса КМНО Гончарук С.В. у зв?язку зі смертю спадкодавця - [PERSON] . Вбачається, що у травні 2020 року заяву про вступ у спадщину склала донька померлого - [PERSON] . Зі сплином 6 місяців від дати смерті [PERSON] було встановлено, що єдиними спадкоємцями померлого є дружина померлого ( [PERSON] ) та дочка померлого ( [PERSON] ). Позивачі за первісним позовом зазначають, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка загалом складається із наступного майна: (три четвертих) квартири, фактично прийнятої, але не зареєстрованої після смерті свого батька - [PERSON] ; (одна четверта) квартири, фактично прийнятої та зареєстрованої після смерті своєї матері - [PERSON] ; (одна четверта) будинку, фактично прийнятої та зареєстрованої після смерті своєї матері - [PERSON] ; (одна четверта) будинку, фактично прийнятої, але не зареєстрованої після смерті свого батька - [PERSON] ; автомобіля, фактично прийнятої та не зареєстрованої після смерті своєї матері - [PERSON] ; автомобіля, фактично прийнятої, але не зареєстрованої після смерті свого батька - [PERSON] ; 1 транспортний засіб марки DAEWOO, модель Lanos 1.5, тип ТЗ легковий седан, 2005 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , який повністю належав померлому. Судом установлено, що спадкове майно, яке було зареєстровано за [PERSON] , а саме (одна четверта) квартири, (одна четверта) будинку, автомобіль-2, було поділено між спадкоємцями наступним чином: (одна четверта) квартири, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, була поділена порівну (по 1/8 частки) між [PERSON] та [PERSON] та в результаті спадкування спадкоємці стали власниками 1/8 квартири кожен; (одна четверта) будинку була повністю успадкована [PERSON] у зв?язку із укладенням договору про поділ спадщини із своєю дочкою [PERSON] від 05.06.2020; автомобіль-2, був повністю успадкований [PERSON] у зв?язку із укладенням договору про поділ спадщини із своєю матір?ю [PERSON] від 05.06.2020; Вбачається, що [PERSON] та [PERSON] звернулись до приватного нотаріуса КМНО Гончарук С.В. із заявами про отримання наступного спадкового майна після смерті [PERSON] , як вони вважали, фактично прийнятого у спадщину останнім, а саме: (три четвертих) квартири, що не зареєстровані після смерті - [PERSON] та (одна четверта) будинку. Вбачається, що постановою від 05.06.2020 приватний нотаріус КМНО Гончарук С.В. відмовила [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на (три четвертих) квартири та (одну четверту) будинку як на спадкове майно, що залишилося після смерті померлого [PERSON] , у зв?язку з тим, що у спадкоємців відсутні правовстановлюючі документи, які посвідчують право власності на нерухоме майно про реєстрацію права власності за померлим. Також зазначено, що спадщину на автомобіля, фактично прийняту та не зареєстровану після смерті матері - [PERSON] та на автомобіля, фактично прийняту, але не зареєстровану після смерті свого батька - [PERSON] , приватний нотаріус КМНО Гончарук С.В. видати не може також у зв?язку із відсутністю у спадкоємців документу про реєстрацію автомобіля за [PERSON] . Позивачі за первісним позовом, [PERSON] та [PERSON] , звертаючись до суду з позовом зазначили, що мають право на отримання спадщини [PERSON] та реєстрацію за ними права власності на таке майно з урахуванням того, що станом на дату смерті [PERSON] , його син - [PERSON] постійно проживав з останнім, а відтак вважається таким, що прийняв спадщину у порядку ст. 1268 ЦК України, а також у зв?язку з тим, що відсутність у спадкодавця документу, який підтверджує факт реєстрації за ним спадкового майна не є перешкодою для набуття позивачами права власності на таке майно та є належним способом судового захисту своїх прав. Відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом [PERSON] , як на заперечення вимог позивачів посилався на обставини про те, що він на час смерті спадкодавця проживав та був зареєстрований разом з дідом [PERSON] , покійний [PERSON] не проживав за місцем реєстрації батька, однак не заперечує, що [PERSON] відвідував [PERSON] та допомагав останньому, вважає, що спадщину після смерті фактично прийняв лише він, [PERSON] , так як постійно проживав та був зареєстрований разом зі спадкодавцем [PERSON] . Зазначає, що відповідно до положень ч.5 ст.1268 ЦК України вказаної спадщини вже належала йому, саме з дати - [INFO] - часу відкриття спадщини. А також враховуючи і той факт, що його дядько [PERSON] , за свого життя так і не подав до нотаріуса, у визначений законом термін, жодної відповідної заяви про прийняття ним часток вказаної спадщини або за законом, або на підставі ч.3 ст 1268 ЦК України, а також, що у цей самий час він не подав до суду жодної заяви про встановлення юридичного факту, в порядку окремого провадження, саме про встановлення факту його постійного проживання зі спадкодавцем та відповідної позовної заяви, в порядку позовного провадження, про встановлення факту його постійного проживання з спадкодавцем та визнання його спадкоємцем, який вже прийняв вказану спадщину, що вказує на відсутність у нього на той час як відповідної волі, так і конкретних відповідних вольових дій, направлених саме на отримання ним цієї 3/4 частини вказаної спадщини, у визначений законом строк. Встановлено, що [PERSON] із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звертався, а спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась та не реєструвалась за заявою саме [PERSON] . Позивачі за первісним позовом посилаються на те, що з 2015 року [PERSON] , після смерті своєї матері та дружини батька, постійно почав проживати разом із останнім, так як той був людиною похилого віку (77 років) та мав погане здоров?я і не міг повноцінно забезпечувати свої основні потреби самостійно без сторонньої допомоги. З урахуванням того факту, що [PERSON] був єдиною особою, який міг доглядати свого рідного батька, останньому доводилось більшу частину свого часу перебувати поряд із останнім, купувати продукти, готувати їжу, прибирати у квартирі, сплачувати комунальні послуги. Рідна сестра [PERSON] та донька [PERSON] - [PERSON] вже тривалий час проживає у Сполучених Штатах Америки і майже не приїздить до України. Вказали, що [PERSON] доглядав своїх батьків до самої смерті, а потім здійснював їх поховання, що підтверджується зокрема договором-замовленням «9.90057 від 23.12.2017, довідкою про одержання праху №9.90057к та фіскальним чеком на 1803,30 грн. відносно свого батька [PERSON] , а також договором-замовленням №14.44, від 19.01.2010 та актом обстеження місця поховання від 19.01.2010 відносно померлої матері - [PERSON] , а окрім того - здійснював оплату комунальних послуг та інших платежів. Пояснено, що з 2016 року, у [PERSON] відбулось доволі багато життєвих потрясінь, які не давали останньому завершити формальні питання щодо реєстрації за собою права власності на спадкове майно, так як станом на дату смерті свого батька у [PERSON] було незареєстроване майно, яке ще навіть не перейшло на той момент до останнього від рідної матері у 2010 році. Позивачі стверджують, що відсутність реєстрації права власності на спірну спадщину за [PERSON] , а також відсутність у позивачів свідоцтв про право власності на спадкове майно після смерті [PERSON] , не є перешкодою для реалізації позивачами їх права на прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Як вбачається з витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва № 48163091 від 02.03.2020 у спадковій справі № 2/2020 [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 07.12.2018 по 02.12.2019, також вбачається, що [PERSON] був зареєстрований з 1991 року та проживав у квартирі [ADDRESS] . Як вбачається з довідки про реєстрацію місця проживання особи №126598299 від 07.07.2020 [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 26.08.2008. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляді вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частинами першою та другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Тобто, будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підтвердження своїх позовних вимог щодо фактичного проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем, позивачами за первісним позовом надано суду копіі: - протоколів опитування адвокатом осіб за їх згодою, а саме: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; -договору- замовлення №14.44.3 на організацію та проведення поховань; - акту обстеження місця поховання; -довідки на одержання праху; -квитанції про оплату комунальних послуг. Що стосується договору- замовлення №14.44.3 на організацію та проведення поховань; акту обстеження місця поховання; довідки на одержання праху, вказані докази жодним чином не підтверджують факт фактичного проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем, підтверджують лише виконання ним своїх синівських обов`язків, а тому до уваги судом не приймаються. Що стосується квитанцій про оплату комунальних послуг, то як вбачається, дані квитанції стосуються періоду з 2010 року по 2015 рік, є поодиночними, за різні роки і місяці, самі квитанції не завірені позивачем та знову ж можуть свідчити про допомогу [PERSON] своїм батькам та не можуть бути доказами фактичного проживання [PERSON] зі спадкодавцем. Що стосується медичної документації, а саме: консультативного заключення онкоцентру від 26.09.2019; ордеру на госпиталізацію, виданого 30.10.2019; виписки №14527 з зазначенням адреси проживання [ADDRESS] , суд зазначає, що стосується вона 2019 року і можливо, що [PERSON] і проживав у цей період у вказаній квартирі, однак це жодним чином не свідчить про фактичне проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] до 27.12.2017. Також суд критично оцінює акт від 30.07.2020, оскільки вказаний доказ не завірений позивачами, викладене у ньому спростовується доказами у справі, будь-яких підтверджень щодо проживання осіб зазначених у акті суду не надано. Крім того, акт не містить інформації чи проживав [PERSON] на момент смерті спадкодавця [PERSON] . Судом не приймаєтся до уваги також позиція позивачів за первісним позовом щодо того, що померлий [PERSON] хворів та потребував сторонньої допомоги, оскільки жодними доказами це не підтверджується. Суд зазначає, що [PERSON] був зареєстрований у квартирі [ADDRESS] . Посилання на складні життєві обставини [PERSON] , а саме на наявність судових рішень про стягнення кредитної заборгованості та небажання у зв`язку з цим отримувати спадщину після смерті батька [PERSON] , шляхом звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, може свідчити лише про недобросовісність дій [PERSON] , однак жодним чином не підтверджує обставину його фактичного проживання зі спадкодавцем. Окрім того, суд звертає увагу на ту обставину, що [PERSON] за свого життя, маючи змогу звернутися з заявою про отримання спадщини після смерті батька [PERSON] , цього не вчинив, натомість отримав спадщину після смерті матері [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом від 06.12.2018, отриманим вже після смерті [PERSON] , з вищевикладеного суд приходить до висновку про відсутність у [PERSON] волі на отримання спадкового майна після смерті [PERSON] . Що стосується показань свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] судом до уваги вони не приймаються, оскільки показаннями свідків за відсутності інших належних доказів не може бути встановлений факт проживання позивача зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Схожі за змістом правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296 св 19), від 12 жовтня 2022 року у справі № 221/4624/20 (провадження № 61-13965 св 21), від 10 травня 2023 року у справі № 569/10171/21 (провадження № 61-12992 св 22). Крім того, суд зазначає, що з показань даних свідків вбачається, що [PERSON] доглядав за батьками, свідки постійно у квартирі не були присутні, їх візити були поодинокими, свої висновки про проживання останнього робили також з його слів. Ураховуючи викладене, суд доходить обґрунтованого висновку про те, що [PERSON] , [PERSON] належних та допустимих доказів на підтвердження проживання [PERSON] на час відкриття спадщини [INFO] разом з [PERSON] в кв. [ADDRESS] не надано, позовні вимоги недоведено. Що стосується позовних вимог за зустрічним позовом [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно суд зазначає наступне. Згідно ст. 1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , які є двоюрідними братом та сестрою померлому [PERSON] та матері [PERSON] підтвердили, що останній постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Судом до уваги їх показання приймаються, оскільки підтверджуються матеріалами справи. Судом встановлено, що [PERSON] є рідним онуком [PERSON] , на час відкриття спадщини був зареєстрований та проживав зі спадкодавцем у кв. [ADDRESS] , вбачається, що будь- які інші особи з заявами про прийняття спадщини в установлений законом строк не зверталися, то відповідно до вимог статті 1268 ЦК України, він вважається таким, що прийняв спадщину, іншого судом не встановлено, сторонами не спростовано, доказів протилежного не надано. Виходячи з вищевстановленого, суд приходить до висновку, що у позові [PERSON] , [PERSON] слід відмовити, позов [PERSON] слід задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved