Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-17 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та відповідача. Позивач звернулася до суду з позовом в якому просить визнати відповідача [PERSON] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 23.08.1997 року. 15.02.2007 року рішенням між ними розірвано. За позивачем зареєстровано право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . відповідач зареєстрований у квартирі з 27.08.2005 року, але фактично в ній не проживає з серпня 2005 року по теперішній час, не сплачує комунальні послуги, та не бере участь в її утриманні. У зв`язку з чим, позивач вважає, що відповідач втратив право користування вказаною квартирою, оскільки без поважної причини відсутній за місцем реєстрації понад один рік. Відповідач правом на подання відзиву не скористався, заяв та клопотань у зв`язку з судовим розглядом не подав. ІІ. Процесуальні дії суду у справі. Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області від 27.05.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідно до розпорядження в.о. керівника апарату Херсонського міського суду Херсонської області від 23.01.2024 року у зв`язку з тим, що суддя Прохоренко В.В. відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 20.07.2023 року №732/0/15-23 звільнена з посади судді, відповідно до п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 766/5328/21. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.01.2024 року справу №766/5328/21 передано судді Скрипнік Л.А. 24.01.2024 року. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 26.01.2024 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, тому на підставі ст. 280 ЦПК України, за згоди позивача, суд постановив здійснювати заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За приписами ч. 2ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІІІ. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. Сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.08.1997 року. Рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона від 15.02.2007 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.11) 09.04.2010 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на [PERSON] (а.с.12). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстрації Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за [PERSON] 27.07.2005 року зареєстровано право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки з Єдиного державного демографічного реєстру про реєстрацію місця проживання особи [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно поквартальної кварточки, виданої ОСББ «Димитрова,19» за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: власник [PERSON] , [INFO] , з 12.08.2005 року, екс чоловік [PERSON] , [INFO] , з 27.08.2005 року, син [PERSON] , [INFO] , з 12.08.2005 року, донька [PERSON] , [INFO] , з 12.08.2005 року, син [PERSON] , [INFO] , з 29.08.2012 року. Таким чином встановлено, що відповідач не проживає в будинку за адресою: [ADDRESS] ,понад один рік, а саме з 27.08.2005 року. Досліджені судом докази підтверджують даний факт. ІV. Оцінка Суду. Статтею 41 Конституції України та статтею1Першогопротоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вселення членів сім`ї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. За ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У відповідності до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи є судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням. Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На спростування доказів позивача, відповідачем не подано жодного доказу. Відсутність відповідача за місцем реєстрація понад один рік, без поважних причин та відсутність іншої домовленості між власником житлового приміщення та відповідачем, дають суду підстави зробити висновок, що відповідач, не мешкаючи в спірному житловому приміщенні понад один рік, втратив право користування житловим приміщенням, в зв`язку з чим підлягає визнанню таким в судовому порядку, та суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved