Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-15 00:00:00

У грудні 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини всіх його заробітків (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06 грудня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що з травня 2017 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Мають спільного малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . На даний час, з відповідачем разом не проживають, вона орендує квартиру, де проживає разом з сином. Позивач зазначає, що самостійно виховує дитину та забезпечує його всім необхідним: винаймає квартиру, купує всі необхідні речі, турбується про здоров`я сина та лікує при необхідності, займається його навчанням та фізичним розвитком. Водночас, батько дитини у вихованні участі не приймає та фінансово не забезпечує дитину, хоча має таку можливість, оскільки офіційно працевлаштований та отримує хорошу заробітну плату. Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що відповідно до норм чинного законодавства відповідач зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, створювати необхідні умови для її розвитку та життя нарівні з позивачем, звернулася до суду з указаним позовом. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 15 грудня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін. 24 травня 2024 року ухвало суду змінено порядок судового провадження та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 16 липня 2024 року стороною відповідача подано до суду відзив, в якому його представник заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що твердження позивача, що відповідач у вихованні сина участі не приймає та фінансово не забезпечує, не відповідає дійсності. Так, спільне проживання з дружиною відповідач припинив фактично з грудня 2023 року, однак жодним чином не припинив бачитись і спілкуватись з сином. Окрім того, систематично бере участь в матеріальному забезпеченні сина, навчанні і вихованні, надавав і надає кошти як дитині, так і безпосередньо [PERSON] , забезпечував їх продуктами харчування, іншими необхідними речами, оплачував за школу та додаткові заняття для сина. Також, відповідач є військовослужбовцем і коли він знаходиться не у службових відрядженнях, син постійно знаходиться з ним. Вважає, що визначений позивачем розмір аліментів, свідчить про те, що відповідач буде утримувати не тільки дитину, а й сім`ю позивача, що не відповідає вимогам чинного законодавства, нормам етики і моралі, не враховує реального положення та інших істотних обставин, що мають значення для вирішення подібного роду питань. Стягнення аліментів в розмірі частки доходу при даних обставинах може трактуватись як безпідставне позбавлення його права власності на частину зароблених ним коштів. Крім того, після припинення сумісного проживання подружжям, позивач присвоїла собі всі заощадження відповідача у сумі 9 400 дол. США. Відповідач неодноразово пропонував позивачу укласти договір на утримання дитини і посвідчити його нотаріально, однак остання відмовлялася. Враховуючи вищевикладене, відповідач не відмовляється від утримання свого малолітнього сина, але з урахуванням принципів розумності та справедливості, згоден на відрахування аліментів з його доходів у розмірі 1/7 частки, що на його думку буде достатнім для утримання і забезпечення всім необхідним дитини. 26 липня 2024 року стороною позивача подано до суду відповідь на відзив, в якому її представник зазначає, що відповідачем на підтвердження тверджень про те, що він добровільно надає грошові кошти на потреби спільного сина, які є достатніми для забезпечення його гармонійного розвитку та потреб, в порушення вимог статті 81 ЦПК України, не надано будь-яких доказів. Метою подання позову про стягнення аліментів є захист прав спільного сина шляхом отримання аліментів, що будуть використані на його потреби та ще більше забезпечать його всім необхідним. При цьому, протягом розгляду справи судом позивач працює та утримує себе і сина самостійно. Розмір аліментів визначений позивачем в частці від доходу відповідача, яка закріплена статтею 183 СК та усталеній судовій практиці. Можливість сплати відповідачем аліментів в такому розмірі обґрунтовується тим, що він має фінансову можливість їх сплачувати, на його утриманні не перебувають інші діти, непрацездатні дружина, батьки тощо, погіршення стану його здоров`я не відбулося. Запропонованого відповідачем розміру аліментів не вистачить для забезпечення дитини всім необхідним, а сплачені ним аліменти в силу положень статті 179 СК України є власністю дитину, тому не зрозумілим є посилання відповідача на те, що стягнення з нього аліментів порушуватиме його право власності. Крім того, позивачем доведено, що вона виконує свої батьківські обов`язки перед сином. Дитина проживає разом з нею, що відповідачем не оспорюється, вона його виховує, допомагає в навчанні, оплачує харчування в школі, забезпечує навчальними матеріалами, купує одяг, взуття, забезпечує продуктами харчування, робочим місцем, забезпечує і оплачує участь сина в гуртку кікбоксингу, здійснює профілактичний, та за потреби, лікувальний огляд сина. Вважає, що відповідач маніпулює статусом військовослужбовця. Щодо твердження про те, що позивач присвоїла собі кошти в розмірі 9 400 дол. США, то дані кошти не є особистим заощадженням відповідача, а є спільним майном подружжя, дана справа не стосується поділу спільного майна подружжя, та у відповідача відсутні докази, що ці кошти забрала дружина. Враховуючи викладене, наполягає на задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 31 липня 2024 року стороною відповідача подано заперечення на відповідь на відзив, в яких представником зазначається, що відповідач опікується, навчає, виховує та забезпечує всім необхідним сина по теперішній час. Син періодично проживає з батьком, проводять час разом, батько забирає його зі школи, водить на заняття у спортивну секцію, разом їздять на рибалку тощо. При цьому, окрім сина, утримує фінансово батьків-пенсіонерів та родину брата з малолітніми дітьми, які втратили все і є вимушеними переселенцями з окупованих територій Запорізької області. Відповідач є військовослужбовцем і його середньомісячний дохід є змінною величиною, отримує від 30 000 грн до 170 000 грн місяць. Таким чином, частина його доходів становитиме від 7 500 до 42 500 в місяць, що значно перевищує щомісячні потреби дитини відповідно віку. Враховуючи викладене, відповідач вважає, що визначений позивачем розмір аліментів є надмірним і порушує принцип рівності батьків в утриманні дітей, тому просить встановити аліменти в розмірі 1/7 частини від доходів відповідача. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та відповіді на відзив. Відповідач та його представник в судовому засіданні частково заперечували проти задоволення позову, посилаючись на обставини, викладені у відзиві та запереченнях у відповіді на відзив, просили стягнути аліменти в розмірі 1/7 частини доходу відповідача. Вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд виходить з наступного. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд установив, що сторони мають спільного малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим повторно 24 червня 2022 року. 24 травня 2017 року між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 24 травня 2017 року. Позивач, звертаючись до суду з указаним позовом, зазначала про те, що дитина перебуває на повному її утриманні, а відповідач не надає постійної матеріальної допомоги на її утримання. Згідно з частинами першою та другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною першою статті 51 Конституції України встановлено обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями частин першої та другої статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частиною другою-третьою статті 181 СК України встановлено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Судом установлено, що син сторін проживає з матір`ю, що підтверджується актом обстеження умов проживання та не заперечувалося відповідачем. Відповідно до наданих позивачем платіжних інструкцій нею щомісячно оплачується харчування сина в школі. 07 листопада 2023 року позивачем укладено договір оренди житлового приміщення, з якого вбачається, що позивач орендує квартиру, в якій вони проживають разом з сином. З декларації № 0001-8122-15А0 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, вбачається, що законним представником сина сторін зазначено [PERSON] (позивача). Згідно з довідкою навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - інформаційно-технологічний ліцей № 16» № 126 від 17 листопада 2023 року [PERSON] дійсно навчається в 1 класі навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - інформаційно-технологічний ліцей № 16». Вихованням сина займається мати. Батько хлопця жодного разу під час перебування дитини в школі в період вересня-жовтня 2023-2024 навчального року не спілкувався з класоводом і не цікавився шкільним життям дитини. Відповідно до довідки Чернігівської обласної федерації кікбоксингу від 23 листопада 2023 року син сторін є вихованцем Чернігівської обласної федерації кікбоксингу, з липня 2023 року по теперішній час являється спортсменом федерації. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 182 СК України). При цьому, як передбачено частиною другою статті 182 СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 01 січня 2023 року - 2 833 грн, з 01 січня 2024 року - 3 196 грн (стаття 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік», стаття 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік»). Згідно з частинами першою-третьою статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Відповідно до виписки по картковому рахунку відповідача за період з лютого 2024 року по липень 2024 року ним було отримано заробітну плату в загальній сумі 251 573,86 грн. При визначенні розміру аліментів суд враховує вік дитини, розмір прожиткового мінімуму для дитин а також те, що малолітній [PERSON] перебуває на утриманні матері, доказів протилежного відповідачем суду не надано, відповідач є особою працездатного віку, проходить військову службу в лавах ЗСУ, має постійний дохід, та він зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття і створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації життя. Доказів того, що відповідач не має можливості чи не здатен допомагати дитині, а також, що він добровільно сплачує кошти на утримання сина в матеріалах справи відсутні. Слід також зазначити про те, що доводи відповідача щодо утримання батьків-пенсіонерів та родини брата з малолітніми дітьми, які є вимушеними переселенцями з окупованих територій Запорізької області, не підтверджуються належними та допустими доказами. Крім того, в процесі розгляду справи відповідачем в судовому засіданні було зазначено про те, що батьки проживають разом з його сестрою, а отже доказів того, що батьки потребують допомоги саме від відповідача, а сестра не має змоги її надавати, матеріали справи не містять. Доказування не може грунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Інші доводи відповідача не стосуються предмету позову, тому судом не беруться до розгляду. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на сина в розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з 06 грудня 2023 року. Відповідно до статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем, не було надано до суду будь-яких доказів, які б спростовували твердження позивача про те, що син перебуває на її утриманні та батько не надає матеріальної допомоги. У зв`язку з вищевикладеним, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та їх задоволення. Крім того, суд роз`яснює сторонам у справі, що згідно зі статтею 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 133 та частиною шостою статті 141 ЦПК України, оскільки позов задоволено у повному обсязі, підлягає стягненню з відповідача на користь держави сума судового збору - 1 211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved