Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-15 00:00:00

В липні 2024 року представник позивача Акціонерного товариства «Банк Форвард» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №200245143 від 16 січня 2020 у загальному розмірі 70667,95 грн., а також витрат по оплаті судового збору в сумі 3028 грн. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що 16 січня 2020 року відповідачка [PERSON] звернулась до АТ «Банк Форвард» та підписала заяву №200245143, яка містить пропозицію (оферту) про укладення кредитного договору. Дану оферту було акцептовано банком та укладено з відповідачкою кредитний договір №200245143 для чого відкрито відповідачці картковий рахунок. Відповідно до умов кредитного договору кредитор надає позичальнику на умовах повернення, строковості, платності кредит зі сплатою 48% річних на умовах, визначених кредитним договором. Позивач взяті на себе зобов`язання виконав та надав відповідачці кредит у зазначеному розмірі. Відповідачка [PERSON] умови кредитного договору в частині погашення кредиту не виконує, що призвело до виникнення заборгованості, яка становить 70667,95 грн., з яких: 59151,42 грн. - сума простроченої заборгованості за кредитом, 11516,53 грн. - сума простроченої заборгованості за відсотками. Оскільки, відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, кредитні кошти не повернула, у неї утворилась заборгованість. Враховуючи наведене, просить суд стягнути з [PERSON] на користь АТ «Банк Форвард» суму заборгованості за кредитним договором № 200245143 від 16 січня 2020 року в розмірі 70667,95 грн. та судові витрати, пов`язані з розглядом справи. Ухвалою судді Підволочиського районного суду Тернопільської області від 11 липня 2024 року було відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, жодних заяв чи клопотань до суду не подавав. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, згідно змісту якої позов визнає, розгляд справи просить проводити за її відсутності. Крім того вказала що частково сплатила наявну заборгованість. Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] 16 січня 2020 року звернулась до АТ «Банк Форвард» та підписала заяву (оферту) №200245143. Згідно п.1 розд.1 даної заяв (оферти) [PERSON] пропонує (робить оферту) АТ «Банк Форвард» укласти з нею договір про надання та використання платіжної картки. Згідно п.1.3. розд.1 даної заяв (оферти), в рамках вказаного договору [PERSON] просить для здійснення операцій за рахунком картки, сума яких перевищує залишок грошових коштів на рахунку встановити їй ліміт, в межах якого [PERSON] має право здійснювати операції з використанням картки за рахунок наданого банком кредиту під операції з карткою. \~ \~ \~ \~Також 16 січня 2020 року [PERSON] підписала з АТ «Банк Форвард» заяву про відкриття поточного рахунку та паспорт споживчого кредиту, згідно якого визначено наступні умови надання кредиту: тип кредиту відновлювальна кредитна лінія , сума кредиту до 100000 грн. під час укладення договору та до 200000 грн. у випадку збільшення ліміту, строк кредитування 11 місяців, мета отримання кредиту на споживчі потреби, спосіб та строк надання кредиту безготівковим шляхом протягом банківського дня, наступного за активацією картки споживачем. Процентна ставка за кредитом (річних) 48%, тип процентної ставки фіксована. Порядок повернення кредиту: повернення кредиту здійснюється в кінці строку дії кредитного договору. З наданого позивачем розрахунку заборгованості від 22 травня 2024 року вбачається, що заборгованість [PERSON] становить70667,95 грн., з яких: 59151,42 грн. загальна сума заборгованості за кредитом, 11516,53 грн. - загальна сума заборгованості за відсотками. Позивач зазначає, що взяті на себе зобов`язання виконав, що не заперечується відповідачкою. Відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Однак суд зазначає, що якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову, що також узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 вересня 2020 року в справі № 572/2515/15-ц (провадження № 61-1051св17). Згідно підписаного сторонами паспорта споживчого кредиту порядок повернення кредиту встановлено - повернення кредиту здійснюється в кінці строку дії кредитного договору, строк кредитування - складає 11 місяців. Згідно примітки до паспорта споживчого кредиту строк кредитування 11 місяців може бути збільшений згідно з Умовами надання та обслуговування платіжних карток АТ «БАНК ФОРВАРД». На підтвердження позовних вимог про стягнення заборгованості з відповідачки позивачем додано по позовної заяви витяг з Умов надання та обслуговування платіжних карток АТ «БАНК ФОРВАРД», однак, суд вказує, що вказаний витяг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин позову та не містить підпису відповідачки, який мав би засвідчити її згоду із запропонованими умовами. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими Умовами надання та обслуговування платіжних карток АТ «БАНК ФОРВАРД» як невід`ємною частиною спірного договору погодилась відповідачка, підписуючи паспорт споживчого кредиту, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами чи строк кредитування, та саме за зазначеними в цьому документі умовами, що додані банком до позовної заяви. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умов надання та обслуговування платіжних карток АТ «БАНК ФОРВАРД» могли неодноразово змінюватися самим банкам в період - з часу виникнення спірних правовідносин (16 січня 2020 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (04 липня 2024 року), тобто кредитор мав можливість додати до позовної заяви Умови надання та обслуговування платіжних карток АТ «БАНК ФОРВАРД» у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови надання та обслуговування платіжних карток, чи надання кредиту відсутність у паспорті споживчого кредиту прямої вказівки на можливість пролонгації договру кредиту та чітке визначення строку кредитування у 11 місяців, надані банком Умови надання та обслуговування платіжних карток АТ «БАНК ФОРВАРД» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин та не містять підпису відповідачки, яка мала б засвідчити свою згоду із запропонованими умовами. Згідно виписки по особовим рахункам угоди №200245143 від 16 січня 2020 року, за період кредитування (11 місяців з моменту укладення договору кредиту) відповідачці було надано кредитні кошти в загальному розмірі 28976,10 гривень. За приписами ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до частини першої статті 1054ЦК\~України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За приписами статей 610,611, 612\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування кредитними коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Одними із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п.6 ч.1 ст.3 ЦК України. Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч.1 ст.11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів»(далі - Закон № 1023-XII). Згідно з п.22 ч.1 ст.1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Конституційний Суд України у Рішенні від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч.4 ст.42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту. Паспортом споживчого кредиту підписаного сторонами підтверджується, що строк дії договору становить 11 місяців, тобто до 16 грудня 2020 року. Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа 44/9515/12, пункти 53-54,90-91), припис абзацу другого частини першої статті 1048\~ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами договору строку надання позики (тобто за період правомірного користування нею). Після спливу такого строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050\~ЦК України право позикодавця нараховувати проценти за позикою припиняється. Права та інтереси позикодавця в охоронних правовідносинах (тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання) забезпечує частина друга статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У зв`язку з наведеним, суд погоджується із вимогами позивача щодо стягнення з [PERSON] суми кредиту у розмірі 28527,72 грн. (нарахована позивачем сума заборгованості 28976,10 грн. сплачена відповідачкою за вказаний період сума 448,38 грн.) та заборгованості за відсотками за період з 16 січня 2020 року по 16 грудня 2020 року в сумі 12552,20 грн. Правові підстави для стягнення нарахованих відсотків за користування кредитом з 17 грудня 2020 року - відсутні. З наданого Акціонерним товариством «Форвард банк» розрахунку вбачається, що розмір заборгованості відповідачки за кредитним договором визначено з урахуванням відсотків, які нараховані після зазначеного вище строку, а тому цей розрахунок не є належним доказом щодо розміру коштів, які фактично отримані позичальником, та його заборгованості. Крім того, як вбачається з наданого банком розрахунку заборгованості, загальний залишок заборгованості за кредитом (тіло кредиту) становить 59151,42 грн. Проте, згідно наданих виписок по рахункам фактично ця сума не є заборгованістю лише за тілом кредиту, оскільки банком також нараховувались проценти на заборгованість за кредитом. [PERSON] неодноразово вносила кошти у рахунок погашення кредитної заборгованості, однак сплачені нею кошти розподілялись банком на погашення процентів, які банк не мав права нараховувати, тобто не спрямовувались на погашення тіла кредиту, у зв`язку з чим заборгованість зростала. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. Термін повернення кредитних коштів сторони погодили на 11 місяців, тобто до 16 грудня 2020 року. Тобто, право АТ «Форвард Банк» нараховувати відсотки за користування кредитом припинилося зі спливом строку дії договору 16 грудня 2020 року, тому, починаючи із зазначеної дати, акціонерне товариство не мало права нараховувати проценти за користування кредитом. При цьому, як вбачається з виписок щодо руху коштів по картці [PERSON] , банком також здійснювалось автоматичне списання відсотків, щомісячні платежі та списання розстрочки, що теж враховано ним як заборгованість за тілом кредиту, однак фактично не є такою. Так, згідно виписки наданої позивачем за розрахунок відсотків за кредитом відповідачці [PERSON] за період з 16 січня 2020 року по 16 грудня 2020 року нараховано відсотки за користування кредитом в сумі 9478,74 грн., з яких [PERSON] було сплачено 7351,62 грн. Однак в період з 17 грудня 2020 року по 31 травня 2023 року відповідачці [PERSON] нараховано відсотки за користування кредитом в сумі 63073,73 грн., що позивачем були нараховані неправомірно, оскільки його інтереси як кредитодавця поза строком на який було укладено кредитний договір захищені законом, а саме положеннями ст.625 ЦК України. Крім того за цей період [PERSON] сплатила позивачу загальну суму в розмірі 61358,13 грн., які слід рахувати як погашення основної заборгованості відповідачки. Крім того, згідно виписки наданої позивачем за розрахунок простроченого кредиту відповідачці [PERSON] за період з 16 січня 2020 року по 16 грудня 2020 року нараховано 249,22 грн як «віднесення простроченого кредиту», які були сплачені відповідачкою. Однак такі нарахування не могли бути здійснені позивачем, оскільки строк дії договору кредиту до 17 грудня 2020 року не сплинув, а отже не може бути зараховане як сума простроченого кредиту. Крім того за змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування кредитними коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Однак сума простроченого кредиту вказана позивачем є лише показником того, що виконання заборгованості дійсно було прострочено відповідачем, доказів того що між сторонами було узгоджено порядок виплати неустойки суду не надано, положення паспорту споживчого кредиту підписаного відповідачкою таких положень не містять. У зв`язку із наведеним такі нарахування не могли бути здійснені позивачем, оскільки ними не погоджено положення про сплату неустойки за прострочення виконання зобов`язання, а отже не може бути зараховане як сума простроченого кредиту, а сплачена відповідачкою за період з 17 квітня 2020 року по 17 травня 2023 року загальна сума 1365,67 грн. підлягає зарахування в рахунок погашення заборгованості. З аналогічних мотивів не могла бути нарахована позивачем загальна сума прострочених відсотків за кредитом - за період з 17 квітня 2020 року по 17 травня 2023 року 15316,33 грн., а сплачені відповідачкою за той же період кошти в загальній сумі 8746,22 грн. підлягають зарахуванню як погашення суми основної заборгованості. Разом з тим, суд звертає увагу, що згідно виписки по особовим рахункам угоди № [NUMBER] від 16 січня 2020 року, відповідачка [PERSON] за період з 17 грудня 2020 року по 17 травня 2023 року користувалась коштами АТ «Форвард Банк», що не є її власними коштами, однак такі не можуть вважатись і кредитними коштами в частині нарахування відсотків за користування ними, оскільки суду не надано доказів продовження строку кредитного договору. Однак сума коштів, в загальному розмірі 33921,1 грн., які отримала відповідачка [PERSON] підлягають поверненню АТ «Форвард Банк». Суду не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання. Враховуючи те, що відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань в строки, передбачені кредитним договором, не виконав в повному обсязі, приймаючи на уваги закінчення строку надання кредиту 16 грудня 2020 року, позовні вимоги Акціонерного товариства «Форвард банк» підлягають частковому задоволенню. А саме з відповідачки підлягають стягненню: 28527,72 грн. (заборгованість за тілом кредиту за період з 16 січня 2020 року по 16 грудня 2020 року) + 12552,20 грн. (заборгованість за відсотками за період з 16 січня 2020 року по 16 грудня 2020 року) + 33921,1 грн. (кошти якими користувалась відповідачка за період з 17 грудня 20020 року по 17 травня 2023 року) 61358,13 грн. (сплачені відповідачкою кошти зараховані позивачем як погашення відсотків) 1365,67 грн. (сплачені відповідачкою кошти зараховані позивачем як погашення простроченого кредиту) 8746,22 грн. (сплачені відповідачкою кошти зараховані позивачем як погашення відсотків за прострочений кредит) = 3531,00 грн. Крім того, відповідачка [PERSON] разом подала до суду копію квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки # 0.0.3772667931.1 від 19 липня 2024 року, згідно якої вона здійснила оплату в сумі 3000 грн., отримувачем якої є АТ БАНК ФОРВАРД, призначення платежу: оплата по договору 200245143 від [PERSON] . Таким чином, враховуючи часткове погашення заборгованості відповідачкою, позов Акціонерного товариства «Форвард Банк» підлягає частковому задоволенню, і з відповідачки на користь позивача слід стягнути заборгованість в сумі 531 грн. 00 копійку. Згідно зі статтею 141 ЦПК України, а також із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами , вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141\~ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено суму судового збору в розмірі 3028 грн. Враховуючи суму задоволення позову, що становить 0,75% від заявлених позивачем вимог, з відповідачки на користь позивача слід стягнути 22,71 грн. (3028 грн.*0,75%) в рахунок відшкодування судового збору На підставі викладеного,

Outcome: partial