Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-15 00:00:00

У квітні 2024 року позивач через свого представника звернулася до Подільського районного суду міста Києва з позовною заявою, у якій просить стягнути з російської федерації в особі міністерства юстиції російської федерації на її користь відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначено, що 24.02.2022 підрозділами збройних сил та інших військових формувань російської федерації здійснено широкомасштабне вторгнення на територію України. Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан. У зв`язку з активними бойовими діями поблизу с. Мирне Миколаївського р-ну. Миколаївської обл. 24.02.2022 позивачка була вимушена евакуаційним потягом виїхати у Польщу. 19.04.2022 вона повернулася в Україну, однак у зв`язку з постійними обстрілами с. Мирне залишилась проживати за адресою [ADDRESS] та стала на облік як внутрішньо переміщена особа. Згодом позивачці стало відомо, що під час військових дій російських збройних сил на території України належний позивачці будинок, який знаходиться за адресою [ADDRESS] , повністю зруйнований разом з усім майном, що в ньому знаходилося. За вказаним фактом 23.12.2022 Подільським УП ГУНП у м. Києві відкрито кримінальне провадження №12022100070002603 з попередньою правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 438 КК України, як порушення законів та звичаїв війни. Згідно з наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №309 від 22.12.2022 територія Шевченківської сільської територіальної громади Миколаївського району Миколаївської області з 04.03.2022 і до цього часу входить до переліку територій, на яких ведуться бойові дії. У результаті незаконних дій російської федерації порушено налагоджений звичайний спосіб життя позивачки, вона втратила можливість стабільного та гідного заробітку, гостро постало питання щодо фінансового забезпечення, що завдало останній значної моральної шкоди, яка полягає у погіршенні її морально-психологічного та фізичного стану, появі неврологічних захворювань. Відповідно до висновку судово-психологічної експертизи орієнтовний еквівалент компенсації моральних страждань, заподіяних позивачці наслідками збройної агресії російської федерації, становить 972 мінімальні заробітні плати, що складає 7 776 000,00 грн., які вона просить стягнути з відповідача. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.04.2024 головуючим суддею у справі визначено Ковбасюк О.О. Ухвалою суду від 24.04.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу за правилами загального позовного провадження, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу - відповіді на відзив. Ухвалою суду від 24.06.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач та її представник не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, в якому він позовні вимоги підтримав та не заперечив щодо ухвалення судом заочного рішення. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, шляхом розміщення оголошення на офіційному вебсайті суду, у судове засідання повторно не з`явився, відзив на позов у встановлені строки не подав. З огляду на викладене та при відсутності заперечень сторони позивача, суд ухвалив проводити розгляд справи на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення, оскільки згідно ст. 281 ЦПК України, якщо відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. При вирішені питання щодо розгляду справи в заочному порядку суд виходив з того, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Дослідивши письмові матеріали справи відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Верховним Судом у постанові від 14.04.2022 у справі №308/9708/19 викладено правову позицію, відповідно до якої після початку війни в Україні з 2014 року суд України, розглядаючи справу, де відповідачем визначено російську федерацію, має право ігнорувати імунітет цієї країни та розглядати справи про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі в результаті збройної агресії російської федерації, за позовом, поданим саме до цієї іноземної країни. Окрім того, у зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України 24.02.2022 Україна розірвала дипломатичні відносини з росією, що унеможливлює із цієї дати направлення різних запитів і листів до посольства російської федерації в Україні з огляду на припинення його роботи на території України. Верховний Суд установив підстави для висновку про те, що, починаючи з 2014 року, немає необхідності в направленні до посольства російської федерації в Україні запитів щодо згоди цієї країни бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди у зв`язку з вчиненням російською федерацією збройної агресії проти України й ігноруванням нею суверенітету та територіальної цілісності Української держави. У відповідності до положень ст. 32 Віденської конвенції про дипломатичні зносини 1961 року та ст. 79 Закону України «Про міжнародне приватне право» МЗС було розроблено алгоритм дій з питання отримання згоди російської сторони на відмову від судового імунітету держави у зв`язку із розглядом судами України цивільних справ за позовами проти російської федерації, за яким МЗС доручало Посольству України в російській федерації передати до Міністерства закордонних справ російської федерації ноту МЗС з питання отримання згоди російської федерації на відмову від судового імунітету під час розгляду судовими органами України справ за позовами проти російської федерації. Разом із тим, у зв`язку з порушенням російською федерацією цілей та принципів статуту ООН, Гельсінського Заключного акту, Паризької Хартії для Нової Європи та ряду інших документів ОБСЄ, у зв`язку із широкомасштабною збройною агресією проти суверенітету та територіальної цілісності України, Міністерство закордонних справ України 24.02.2022 нотифікувало МЗС російської федерації про прийняте Україною рішення розірвати дипломатичні відносини з росією, що були встановлені Протоколом про встановлення дипломатичних відносин між Україною та російською федерацією від 14.02.1992. Відтак, діяльність дипломатичних представництв України в російській федерації та російської федерації в Україні, а також будь-яке дипломатичне спілкування припинені відповідно до Віденської конвенції про дипломатичні зносини 1961 року. Комунікація МЗС з органами влади російської федерації також не здійснюється. Отже, подальше застосування зазначеного вище алгоритму з отримання згоди російської федерації на відмову від судового імунітету, а також подача будь-яких судових документів у даній категорії справ до російської сторони дипломатичними каналами унеможливлюється. Окрім того, відповідно до ст. 12 Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності, що відображає звичаєве міжнародне право, держава не має права посилатися на судовий імунітет у справах, пов`язаних із завданням шкоди здоров`ю, життю та майну, якщо така шкода повністю або частково завдана на території держави суду та якщо особа, яка завдала шкоду, у цей час перебувала на території держави суду. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією України та законами України. У ст. 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист. Частиною 1 ст.12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. В силу приписів ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно з вимогами ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 1ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішення, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Отже, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 в п. 5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності, на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачу моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею). Вказаний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 19.03.2020 у справі № 686/13212/19. Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Так, відповідно до Конституції України Україна є суверенна і незалежна. Територія України в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні з 24.02.2022 введено воєнний стан у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Загальновідомо, що російська федерація, яка здійснює збройну агресію проти України, зухвало відкидає визнання будь-якої відповідальності за свою протиправну діяльність в Україні. Відповідно до ст. 3 Резолюції 3314 (XXIX) Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй «Визначення агресії» від 14.12.1974 акт агресії кваліфікується, зокрема, як вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не носила, що є результатом такого вторгнення чи нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави чи її частини, а також бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави. Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 01.03.2022 № A/ES-11/L.1 визнано акт агресії російської федерації проти України як порушення п. 4 ст. 2 статуту ООН та звернено до росії вимогу негайно припинити застосування сили по відношенню до України та вивести збройні формування російської федерації з України. Наказом Міжнародного суду справедливості ООН від 16.03.2022 № 182 зобов`язано російську федерацію негайно припинити військові дії, які вона розпочала 24.02.2022 на території України. 27.04.2022 Парламентська Асамблея Ради Європи ухвалила резолюцію «Наслідки продовження агресії російської федерації проти України: роль і відповідь Ради Європи» № 2433, якою визнала, що агресія російської федерації проти України є безпрецедентним актом як сама по собі, так і за її далекосяжними наслідками, бо провокує найважчу гуманітарну кризу в Європі з найбільшою кількістю жертв, наймасштабнішим внутрішнім і зовнішнім переміщенням населення з часів Другої світової війни. Відповідно до постанови Верховної Ради України від 14.04.2022 Про Заяву Верховної Ради України «Про вчинення російською федерацією геноциду в Україні» визнано геноцидом Українського народу дії збройних сил, політичного і військового керівництва росії під час збройної агресії проти України, яка розпочалася 24.02.2022. Відповідно до пунктів 1, 3 Гаазької Конвенції про закони і звичаї війни на суходолі 1907 року договірні держави видають своїм сухопутним військам накази, які відповідають Положенню про закони і звичаї війни на суходолі. Воююча сторона, яка порушує норми зазначеного Положення, підлягає відповідальності у формі відшкодування збитків, якщо для цього є підстави. Воююча сторона, яка порушує норми зазначеного Положення є відповідальною за всі дії, вчинені особами, які входять до складу її збройних сил. З урахуванням викладеного, звернення позивача до українського суду слід вважати єдиним розумно доступним засобом захисту права, позбавлення якого означало б позбавлення такого права взагалі, тобто заперечувало б саму сутність такого права. Подібні правові висновки зроблено у постановах Верховного Суду від 18.05.2022 у справі №428/11673/19, від 18.05.2022 у справі №760/17232/20-ц, від 12.10.2022 у справі №463/14365/21, від 12.10.2022 у справі №463/14366/21, від 28.08.2024 у справі №686/32571/23. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є громадянкою України та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Будинок за вказаною адресою належить позивачці на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08.08.2023, зареєстрованого в реєстрі за №601, що підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав. У зв`язку з активними бойовими діями поблизу с. Мирне 15.03.2022 позивачка була вимушена евакуаційним потягом виїхати у Польщу, що підтверджується відміткою про перетин кордону у її закордонному паспорті № [NUMBER] . Згідно з наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №309 від 22.12.2022 територія Шевченківської сільської територіальної громади Миколаївського району Миколаївської області з 04.03.2022 і до цього часу входить до переліку територій, на яких ведуться бойові дії. 19.04.2022 позивачка повернулася до України, однак у зв`язку з постійними обстрілами с. Мирне залишилась проживати в м. Києві. Відповідно до довідки №3007-7500533509 від 24.04.2022 [PERSON] стала на облік як внутрішньо переміщена особа, фактичним місце проживання якої є [ADDRESS] . Згодом позивачці стало відомо, що під час військових дій російських збройних сил на території України, належний їй будинок було повністю зруйновано. Актом комісійного обстеження об`єкта, знищеного внаслідок збройної агресії російської федерації №495 від 22.12.2022, складеним комісією Шевченківської територіальної громади щодо будинку [ADDRESS] , встановлено, що житло зруйноване та не придатне для проживання, об`єкт непридатний за цільовим призначенням, втратив свою економічну цінність, наявні пошкодження несучих та огороджувальних конструкцій, ступінь та характер яких свідчить про небезпеку обвалення об`єкта. З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 23.12.2022 вбачається, що Подільським управлінням поліції ГУ НП у м. Києві 23.12.2022 08:59:14 були внесені відомості до ЄРДР за ч. 1 ст. 438 КК України. Короткий виклад обставин: в період часу з березня 2022 по 15.11.2022 в ході збройної агресії з боку російської федерації невстановлені особи - військовослужбовці російської федерації нанесли артилерійські чи авіаційні удари, чим знищили об`єкт цивільної інфраструктури, а саме будинок за адресою: [ADDRESS] , чим спричинили [PERSON] значну матеріальну шкоду. Пошкодження вказаного будинку також підтверджується долученими фотознімками. Окрім того, в результаті незаконних дій російської федерації позивач втратила можливість стабільного та гідного заробітку. Так, з долученої довідки Служби кадрової та соціальної політики АТ «Укрзалізниця» №НОК1-10 від 24.01.2024 підтверджено, що позивачка працювала диспетчером поїзним дільниці 1 групи Херсонського регіону району 1 виробничого штату регіонального центру управління рухом регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» з 30.10.2020 по 26.05.2022, що також підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] . Проте у період з 01.03.2022 по 02.03.2022 та з 28.03.2022 по 31.03.2022 перебувала у простою, з 03.03.2022 по 27.03.2022 перебувала у щорічній відпустці, з 01.04.2022 по 20.04.2022 перебувала у простою, з 22.04.2022 по 15.05.2022 перебувала у щорічній відпустці, з 16.05.2022 по 26.05.2022 перебувала у відпустці без збереження заробітної плати. Завдання позивачці моральної шкоди підтверджується медичною документацією, зокрема, консультативним висновком лікаря-невролога від 05.10.2022 Лікувально-діагностичного центру «Меддіагностика», а також первинним оглядом лікаря-офтальмолога ТОВ «Клініка Візіобут-плюс». Згідно вказаних висновків у позивачки виявлено ряд основних та супутніх захворювань. Згідно висновку експерта за результатами психологічного дослідження №2-25/03, складеного 25.03.2024 ТОВ «Український центр судових експертиз», внаслідок широкомасштабного вторгнення в Україну військ російської федерації, що призвело до втрати власного будинку та майна, обумовило вимушене переселення з небезпечного для проживання району, [PERSON] були спричинені психологічні (моральні) страждання: психотравмувальні обставини призвели до повної зміни звичного стилю життя з необхідністю пристосування до нових погіршених умов, обумовило формування інтенсивних негативних переживань та змін самопочуття, що продовжується до теперішнього часу, значно погіршує якість життя та соціальне функціонування [PERSON] . Орієнтовний еквівалент компенсації моральних страждань, заподіяних [PERSON] наслідками дослідженої ситуації, становить 972 мінімальних заробітних плати. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 квітня - 8000 гривень. Враховуючи викладене, розмір моральної шкоди складає 7 776 000,00 грн. (972 х 8000). Вирішуючи питання щодо розміру такої компенсації за спричинену позивачу моральну шкоду, суд бере до уваги, що в національному та міжнародному законодавстві відсутні чітко визначені критерії для обчислення розміру компенсації моральної шкоди у грошову еквіваленті. Натомість, спори зі схожими правовідносинами були предметом розгляду ЄСПЛ. При розгляді даної справи суд бере до уваги рішення ЄСПЛ у справі «Грузія проти росії (ІІ)» ((заява № 38263/08, рішення Великої Палати від 28.04.2023), яким ЄСПЛ зобов`язав росію сплатити Грузії багатомільйонні компенсації за порушення прав грузин внаслідок російської збройної агресії у 2008 році. Зокрема, ЄСПЛ присудив 8 240 000 євро в якості компенсації моральної шкоди щонайменше 412 особам, постраждалим від відсутності адекватного розслідування російською стороною загибелі цивільних під час активної фази бойових дій, що умовно складає по 20000 євро на одну особу. Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням вказаних позивачем і встановлених судом обставин, характеру спричиненої позивачу моральної шкоди, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність та взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі. Щодо розподілу понесених позивачем судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаннях з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах за позовами до держави-агресора російської федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно. Згідно з ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З огляду на наведене, враховуючи повне задоволення вимог позивача, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача держави російська федерація в особі міністерства юстиції російської федерації на користь держави Україна судовий збір в розмірі 77 760,00 грн. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Судом встановлено, що 10.01.2024 між позивачкою та адвокатом Диким Ю.О. укладено договір про надання правничої допомоги. Додатковою угодою №1 до вказаного договору визначено вартість послуг правничої допомоги. Вартість наданої позивачу правничої допомоги також підтверджується долученим актом приймання-передачі наданої правової допомоги від 04.04.2024, яка складає 50 000 грн. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. З огляду на вищевикладене, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, ціни позову, складності виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності вчинення відповідних дій адвокатом та значимості таких дій у справі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 50 000,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved