Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-22 00:00:00

Позивач звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси, з позовом до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування. В своїх позовних вимогах просила суд: Встановити факт належності [PERSON] правовстановлюючого документу, а саме: договору дарування квартири [ADDRESS] від 23 жовтня 1996 року зареєстрованого в реєстрі за № 4870. Визнати за [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ), в порядку спадкування за законом, після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Арешт нерухомого майна, накладений на підставі постанови АА 041142 від 26.01.2005 року Відділу ДВС Придніпровського районного управління юстиції, д. в. О.В. Лесечко, реєстраційний номер обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 1660694, додаткові дані: заборона 67 - скасувати. Ухвалою суду від 29.01.2024, позовну заяву прийнято, відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами загального позовного провадження. 09.02.2024 року відповідачем Другим відділом державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), подано письмовий відзив на позовну заяву. Відповідач вважає, що позов не підлягає до задоволенню, зважаючи на те, що позивач пред`явила позовні вимоги до Другого ВДВС у м. Черкаси, який не є ні боржником, ні особою, в інтересах якої накладено арешт на спірне нерухоме майно. Тому, позовні вимоги до Другого відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) задоволенню не підлягають з підстав пред`явлення позову до неналежного відповідача. Також зазначає, що не може надати інформацію про стан виконавчого провадження у межах якого накладено арешт на все нерухоме майно, що належить [PERSON] 27.02.2024 року, ухвалою суду було задоволено клопотання позивача та витребувано із Черкаського державного нотаріального архіву (вул. Вернигори,4 м. Черкаси, 18008) копію постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження АА 041142 від 26.01.2005 року відділу ДВС Придніпровського районного управління юстиції за підписом державного виконавця Лесечко О.В. Витребувано у приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Сопільняк А.О. (вул.Університетська, 33. оф.2, м. Черкаси, 18031) належним чином завірену копію спадкової справи №84/2022, заведену після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . 01.05.2024 року ухвалою суду було задоволено клопотання позивача та витребувано із Черкаського державного нотаріального архіву (вул. Вернигори,4 м. Черкаси, 18008) копію постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження АА 041142 від 26.01.2005 року відділу ДВС Придніпровського районного управління юстиції за підписом державного виконавця Лесечко О.В, реєстраційний номер обтяження: 1660694, реєстратор обтяження: Перша черкаська державна нотаріальна контора. 25.07.2024 ухвалою суду закрито підготовче провадження по справі та призначено її до судового розгляду по суті. У судовому представник позивача адвокат ГнатюкА.І. підтримала заявлені позовні вимоги та просила задовольнити у повному обсязі, на підставі обґрунтування, що наведене у позовній заяві та з урахуванням доказів, які додані до неї. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча і був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи. Заслухавши думку представниці позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. [INFO] помер [PERSON] , [INFO] . Спадкоємицею за законом є його дружина - [PERSON] , яка є позивачкою по справі. Інші спадкоємці відсутні. 02.08.2022 року, приватним нотаріусом Сопільняк А.О., було відкрито спадкову справу на підставі заяви про прийняття спадщини спадкоємиці за законом, його дружини [PERSON] , яка подала всі належні документи для видачі свідоцтва про право на спадщину, зокрема, на квартиру за адресою: [ADDRESS] . 19.05.2023 року постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON] . Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. В Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна виявлено арешт нерухомого майна, а саме квартири за адресою: [ADDRESS] ., накладений на підставі постанови АА 041142 від 26.01.2005 року Відділу ДВС Придніпровського районного управління юстиції, д. в. О.В. Лесечко, реєстраційний номер обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 1660694. Боржником за номером обтяження вказано: [PERSON] З відповідей державної виконавчої служби, КП «Черкаського обласного об`єднаного БТІ» та Черкаського державного нотаріального архіву вбачається, що жодних відомості, щодо накладення арешту відсутні Всі матеріали виконавчого провадження знищені. Встановити особу, в інтересах якої накладено арешт на нерухоме майно неможливо з огляду на те, що постанова про арешт нерухомого майна АА 041142 від 26.01.2005 року Відділу ДВС Придніпровського районного управління юстиції, д. в. О.В. Лесечко відділом виконавчої служби знищена З відповіді від Черкаського обласного державного нотаріального архіву, вбачається, що копія постанови АА 041142 від 26.01.2005 року в архівних справах відсутня. Судом встановлено, що актуальний арешт створює перешкоди [PERSON] , як законній спадкоємиці та власниці майна, оформити право власності на нерухоме майно, а саме на квартиру за адресою: [ADDRESS] . З метою встановлення Відповідача у справі відповідно до усталеної судової практики. Позивач вжила заходів, а саме: особисто та через представника здійснювала пошук інформації про осіб/особу в інтересах якої накладено арешт, який є предметом спору та перешкодою для [PERSON] в реалізації свого права на спадщину (видача свідоцтва про право на спадщину). Інший спосіб захистити своє право власності, окрім як звернення до суду, у Позивачки - відсутній. Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що в результаті помилкової транслітерації у перехідному періоді від радянського документообігу, прізвище та ім`я померлого у правовстановлюючому документі, було зазначено не вірно. В договорі дарування квартири від 23 жовтня 1996 року зареєстрованого в реєстрі за № 4870 зазначено прізвище обдарованого « [PERSON] ». Зазначене, стало наслідком тривалого зросійщення та навмисної плутанини внесеної радянською владою, з метою втрати ідентичності українцями. Судом встановлено, що в паспорті [PERSON] прізвище ім`я та по-батькові зазначено як « [PERSON] », а на аркуші ксерокопії паспорта громадянина України зазначена адреса реєстрації [ADDRESS] та сама, що і в договорі дарування квартири. Окрім того, подальшою адресою реєстрації [PERSON] стала квартира [ADDRESS] . Також вбачається з матеріалів справи, що під час підпису договору в графі «підписи сторін» обдарований зазначив своє прізвище як « [PERSON] ». Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України) Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст.13 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Як визначено статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі припинення дії, яка порушує право; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства (ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 13 ЦК України). У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які зазначені вище, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ч. 6 ст. 13 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч.1 ст.317 ЦК України). Як зазначено у ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як передбачено статтею 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в результаті втрати ним документа, який посвідчує його право власності. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державна реєстрація права власностіта інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва,проводиться на підставі: свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи йогодубліката, а також свідоцтва про право власності на часткуу спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката (п.2,3ч.1ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивачки. Крім того, згідно із п. 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392ЦК України, власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статей 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною другою статті 1223 ЦК України визначено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до положень ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Крім того, частиною першою ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз?яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Згідно зістаттею 321 ЦК Україниправо власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другоюстатті 353 цього Кодексу. Вказані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності. Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормамКонституції Українита Конвенції. Відповідно до частини першоїстатті 2 ЦПК Українизавданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей. Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцієюі законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦПК України, заява фізичної особи про вставлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. У відповідності із п.4 ч.1 ст. 24 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують За результатами розгляду справи, суд вважає, що позивачкою обрано вірний спосіб захисту, враховуючи норми ст. 5 ЦПК України, ст. 16 ЦК України, оскільки іншим шляхом поновити своє порушене право та майновий інтерес, не є можливим. На думку суду, через наявний арешт, який накладений постановою державного виконавця на квартиру, що находиться за адресою: [ADDRESS] (входить до спадкової маси), а вона, як єдина спадкоємиця після смерті чоловіка - боржниці, позбавлена можливості одержати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину на вказану вище квартиру, яку вона має право успадкувати за законом, перешкоджає їй оформити спадкові права. Слід зазначити, що встановити стягувача, в інтересах якого було накладено арешт на спадкове майно ні позивачу, ні Суду встановити не вдалося, оскільки постанова державного виконавця АА 041142 від 26.01.2005 року знищена. Відповідачем також не надано доказів на спростування позиції позивача та актуальності існуючого арешту на майно. Відкриті виконавчі провадження відносно [PERSON] відсутні, невиконані боргові зобов`язання не обліковуються. Суд вважає доведеним факт належності правовстановлюючого документу - договору дарування квартири [ADDRESS] від 23 жовтня 1996 року, зареєстрованого в реєстрі за № 4870 - [PERSON] , який по мер 19.04.2022 року. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалася позивачка, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог у повному обсязі. Вказане судове рішення, як на думку суду, не порушує права будь-яких осіб і є законним та справедливим. Судові витрати позивачка залишили за собою, а тому їхній розподіл є недоцільним. На підставі викладеного та

Outcome: approved