Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-09 00:00:00

В серпні 2024 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 20 вересня 2016 року відповідача [PERSON] зобов"язано сплачувати на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 370,00 грн щомісячно, починаючи з дня пред"явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Однак, визначений рішенням суду розмір аліментів у повній мірі не задовольняє в цілому потреби дитини, адже з часу ухвалення рішення розмір витрат на дитину значно зріс. Крім того визначений розмір аліментів не відповідає вимогам чинного законодавства, яким передбачено що розмір аліментів не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі викладеного, просить змінити спосіб стягнення аліментів на утримання дитини та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання сторони не з`явилися. Позивач згідно поданої письмової заяви просила про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує повністю та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач про день, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням за місцем реєстрації та через оголошення опубліковане на офіційному веб-сайті суду на порталі Судова влада України. Причини неявки суду невідомі. Відзив на позов не надійшов. За наявності умов, визначених у ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи. У зв"язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч.\~2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснено без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що з 21 січня 2016 року позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шюбі, який розірвано за рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 15 серпня 2017 року (а.с. 8-9). Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується записами даних про батьків у свідоцтві про народження дитини серії [NUMBER] , виданого повторно 10 січня 2018 року (а.с. 5). Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 20 вересня 2016 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 370,00 грн, щомісяця, починаючи з 06 вересня 2016 року, та до повноліття дитини (а.с. 6-7). На час ухвалення рішення, судом було враховано той факт, що відповідач не мав постійної роботи, а також інших утриманців. Визначаючи розмір аліментів, суд виходив з вимог статтей 180,182,184 СК України та позиції сторін. За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 р. та ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-XIIвід 27 лютого 1991 р., суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 р. №2402-III визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів Згідно положень ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" становить 3196,00 грн. Відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Викладене узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року при розгляді справи №\~143цс13. Позивачка посилається те, що на даний час дитина потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, у зв"язку з чим збільшується потреба у її забезпеченні. Відповідач є особою працездатного віку, особливих обставин, що підлягають врахуванню при визначенні розміру аліментів не встановлено. З урахуванням встановлених обставин, приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, враховуючи положення законодавства щодо права того з батьків, з яким проживає дитина, вирішувати питання щодо способу стягнення аліментів, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги про зміну способу стягнення аліментів ґрунтуються на положеннях Сімейного кодексу України, відповідають інтересам дитини, її рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Відповідно суд приходить до висновку про необхідність змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються з відповідача у твердій грошовій сумі у розмірі 370,00 грн та вважає за необхідне стягувати в подальшому з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх його видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, та ухвалює про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір", позивач звільнена від сплати судового збору. Таким чином, у зв"язку із задоволенням позовних вимог позивача в повному обсязі, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, розмір якого відповідно до ст. 4 ЗУ "Про судовий збір" складає 1211,20 грн.

Outcome: approved