Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-18 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернувся до Володимирецького районного суду Рівненської області із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з останньої заборгованість за Кредитним договором №21.07.2023-100002929 від 21.07.2023 та сплачений судовий збір. В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що 21.07.2023 між сторонами укладено електронний кредитний договір №21.07.2023-100002929, за яким [PERSON] отримала кредит в сумі 6000 грн., строком на 42 дні. Відповідач свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, утворилась заборгованість у розмірі 11292,00 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 6000,00 грн.; по процентам в розмірі 5292,00 грн., чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». Вказаний позов надійшов до суду 17 квітня 2024 року. Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 22 травня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі в порядку спрощеного позовного провадження, із викликом сторін. 21.06.2024 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, де останній зазначив, що позовні вимоги є незаконнними та необгрунтованими. Позовні вимоги визнають частково, а саме в залишку неповернутого тіла кредиту в розмірі 6000 грн. У решті позовних вимог просить відмовити. Оскільки відповідачкою не було підписано кредитний договір, остання не підписувала умови договору. Позивачем не надану суду доказів узгодження між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та [PERSON] істотних умов договору. [PERSON] не знайома та не підписувала та не погоджувала умови та Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Вважає, що проценти нараховані після закінчення строку кредиту, а доказів пролонгації позивачем не надано. Не дотримана фома укладання письмового договору. Також в матеріалах справи відсутній розрахунок заборгованості. 05.07.2024 від позивача надійшла відповідь на відзив, де зазначено,\~\~\~\~що між ТОВ «Споживчий центр» (надалі Кредитодавець) та [PERSON] (надалі Позичальник)\~ 21.07.2023 \~ укладено Кредитний договір (оферти) № 21.07.2023-100002929. Відповідно до умов Договору Позичальнику надано кредит у розмірі\~ 6000 \~грн., що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 21.07.2023, строком на 42 дні.\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Процентна ставка\~-\~фіксована незмінна\~процентна ставка\~у розмірі\~2.1%\~за 1(один)\~денькористування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Проценти розраховуються шляхом множення Кредиту (залишку Кредиту, у разі його дострокового часткового повернення) на кількість днів користування Кредитом/залишком Кредиту та на процентну ставку.\~ \~ Договір, укладений в електронній формі, що не є порушенням форми договору, підписаний відповідачем електронним підписом. З вказаного договору вбачається підписання його сторонами. Зокрема, підпис відповідача підтверджується зазначенням в договорі одноразового ідентифікатора «T657», який був використаний відповідачем для підписання такого кредитного договору. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують ту обставину, що відповідач не підписувала кредитний договір. Розрахунок заборгованості по кредитному договору № 21.07.2023-100002929 від 21.07.2023 здійснювався\~ наступним чином. 6\~000 грн.(сума виданих кредитних коштів) * 2,1 % (Процентна ставка * 42 (кількість днів користування кредитними коштами. Сума нарахованих процентів за період користування кредитними коштами = 5292,00 грн. Оплати за даним договором нездійснювалися. Отже, наданий позивачем розрахунок заборгованості у сукупності з іншими доказами, а семе кредитним договором на думку Позивача підтверджують розмір заборгованості Відповідача. Щодо порушення права відповідача як споживача зазначають наступне: Кредитний договір № 09.06.2023-010000003 від 09.06.2023, станом на 13.06.2024 в судовому порядку недійсним в цілому чи в окремій його частині в судовому порядку не визнавався, тому відповідач не позбавлений права звернутися до суду з відповідною позовною вимогою, в порядку передбаченому чинним законодавством. Відповідно відповідач не надає жодного доказу, щодо визнання судом даного договору недійсним. Представник позивача в судове засідання не з`явився, просив у позовній заяві проводити розгляд справи за відсутності їх представника. Належним чином повідомлені відповідачка та її представник в судове засідання не з`явилися. Від представника відповідача надійшла заява, де просить розгляд справи відкласти, однак у випадку відсутності процесуальної можливості відкладення розгляду справи, враховуючи процесуальні строки, просить розгляд справи проводити без участі відповідачки та її представника. Розгляд справи здійснюється за відсутності сторін, без фіксування судового засідання технічними засобами, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] 21.07.2023 укладено Кредитний договір №21.07.2023-100002929. Відповідно до умов Договору Позичальнику надано кредит у розмірі 6000,00 грн, що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 21 липня 2023 року. Згідно довідки розрахунку, заборгованість [PERSON] по Кредитному договору №21.07.2023-100002929 від 21 липня 2023 року становить - 11292,00 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 6000,00 грн.; по процентам в розмірі 5292,00 грн. Проценти по кредиту нараховані за період з 21 липня 2023 року по 31 серпня 2023 року. Також надано таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживання та реальної річної процентної ставки за Договором №21.07.2023-100002929 від 21 липня 2023 року про споживчий кредит. Відповідно до умов Договору та Заявки Позичальнику надано кредит у розмірі 6000, 00 грн., строком на 42 дні за процентною ставкою «Економ» «Стандарт». Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2.1% за 1(один) День користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Проценти розраховуються шляхом множення Кредиту (залишку Кредиту у разі його дострокового часткового повернення) (база розрахунку на кількість днів користування Кредитом/залишком Кредиту та на процентну ставку. Пунктом 3.1.\~Договору передбачено,\~що Кредитор\~зобов`язується\~надати Кредит\~Позичальникові у\~розмірах та\~на умовах,\~встановлених Договором,\~а Позичальникзобов`язується повернути Кредит та сплатити Проценти. Згідно пункту 3.2. Договору, Кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою. незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника Пунктом 4.1. Договору передбачено, що Кредитор надає Позичальнику кредит на умовах його строковості, платності та поворотності. А як зазначено в пункті 4.3. Договору, днем надання Кредиту вважається день списання відповідної суми коштів з рахунку Кредитора, а днем погашення Кредиту день зарахування коштів на поточний рахунок Кредитора, що підтверджується випискою з поточного рахунку Кредитора. У випадку перерахування кошти Позичальником на поточний рахунок Кредитора, Позичальник зобов`язаний забезпечити надходження коштів на останній день строку, на який надано Кредит. Пунктом 4.4. Договору визначено, що Сторони встановлюють, що Проценти нараховуються з дня надання Кредиту (включаючи безпосередньо день надання Кредиту) включно до дати його фактичного повернення. У разі дострокового повного повернення Кредиту позичальник у день цього повернення сплачує Проценти за період фактичного користування Кредитом (включаючи безпосередньо день надания Кредиту). У разі дострокового часткового повернення Кредиту у день повернення позичальник сплачує Проценти за період фактичного користування всією сумою Кредиту, а на залишок суми Кредиту нараховуються Проценти у загальному порядку. передбаченому договором. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у т.ч. електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За правилами ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно з ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до Договору та Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживання, довідки розрахунку заборгованості за кредитним договором, Кредитодавцем надано Позичальнику кредит у розмірі 6000,00 грн строком на 42 дні, і 21.07.2023 [PERSON] отримала кредитні кошти у розмірі 6000,00 грн. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за Договором виконано в повному обсязі. [PERSON] свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, утворилась заборгованість у розмірі 11292,00 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 6000,00 грн.; по процентам в розмірі 5292,00 грн. Проценти по кредиту нараховані за період з 21 липня 2023 року по 31 серпня 2023 року. Чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Варто зазначити, що Закон України «Про електронні довірчі послуги» визначає правові та організаційні засади надання електронних довірчих послуг, у тому числі транскордонних, права та обов`язки суб`єктів правових відносин у сфері електронних довірчих послуг, порядок здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням вимог законодавства у сфері електронних довірчих послуг, а також правові та організаційні засади здійснення електронної ідентифікації. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про електронні довірчі послуги», пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Частиною третьою статті 11 Закону України «Про електронні довірчі послуги» встановлено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно ч. 6 ст.11 Закону України «Про електронні довірчі послуги», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Частиною дванадцятою статті 11 Закону України «Про електронні довірчі послуги» встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст.12 Закону України «Про електронні довірчі послуги», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно п. 10.1 Договору цей Договір набирає чинності з дати отримання Кредитодавцем у інформаційній системі Кредитодавця від Позичальника відповіді про прийняття пропозиції (акцепт), підписаної одноразовим ідентифікатором, отриманим Позичальником від Кредитодавця на номер телефону Позичальника, вказаний при реєстрації у інформаційній системі Кредитодавця. [PERSON] , 21 липня 2023 року електронним цифровим підписом, підписала одноразовим ідентифікатором Пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), Заявку на отримання кредиту для повторного звернення клієнта, Таблицю обчислення загальної вартості кредиту, підтвердження укладення кредитного договору та отримано на свій рахунок кошти у розмірі 6000,00 грн, а отже акцептовано умови Договору. Відповідно до змісту ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно умов договору й вимог Цивільного кодексу, а згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно п. п. 1 та 3 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України , позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. А як зазначенео в \~ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Суд враховує, що Кредитним договором №21.07.2023-100002929 від 21 липня 2023 року,визначено, що кредит надано строком на 42 дні - з 21.07.2-23 по 31.08.2023, тіло кредиту - 6000,00 грн., розмір відсотків згідно п.8 встановлено в розмірі 2.1 % за кожен день строку користування кредитом, а відтак саме у вказаному розмірі підлягають до стягнення відсотки за користування кредитом - 5292,00 грн.. Відповідно до ч.8 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Отже, при вирішенні спірних правовідносин суд зауважує на необхідності застосування положення contra proferentem. В постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 352/1950/15-ц (провадження № 61-2973св22) зроблено висновок, що договір, як приватноправова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). Потреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів. Згідно з частиною першою ст. 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст. 213 цього Кодексу. Висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, висловленому у постанові від 14 травня 2022 року у справі № 944/3046/20 (провадження № 61-19719св21), стверджується, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч.ч. 3, 4 ст. 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення "contra proferentem". "Contra proferentem" (лат. "verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem") - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" ("no individually negotiated"), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін". Тобто contra proferentem має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що: contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність; contra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань); contra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Тому при стягненні заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, якими визначено тіло кредиту, строк кредитування і розмір відсотків, а саме: 6000 гривень (тіло кредиту), 42 дні (строк кредиту) та 2.1% за один день користування кредитом, процентна ставка, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит.. Даний розрахунок є належним, не спростований відповідачем, відповідає висновкам постанови ВС від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Такий правовий висновок підтверджено і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. У постанові об`єднаної палати КГС ВС від 02.10.2020 в справі № 911/19/19 Верховний Суд зазначив, що суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Отже, враховуючи узгоджений сторонами строк кредитування, узгоджені проценти за користування кредиту, та термін на який видавався кредит, позовні вимоги про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами підлягають задоволенню, адже вони нараховані в межах строку дії кредитного договору, а саме в розмірі 5292,00 грн. (6000 грн. х 2.1 % х 42 днів = 5292 грн.). Враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне визнати позов обґрунтованим та стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості у повному обсязі у межах заявлених вимог. Окремо суд зазначає, що відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18), ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Суд враховує, що матеріали справи не містять відомостей про те, що у даній справі договір у встановленому законом порядку відповідачем оспорювався чи визнавався недійсним. З урахуванням принципу тлумачення «favor contractus» (тлумачення договору на користь дійсності) сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.03.2021 року у справі № 607/11746/17 (провадження № 61-18730св20). Як вказано у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) тлумачення ст. 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст. 77-78 ЦПК України. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. З матеріалів справи вбачається, що\~ позивачем надано [PERSON] кредитні кошти в сумі 6000 грн, на умовах строковості та з нарахуванням відсотків, зазначених у заявці, однак відповідачем свої зобов`язання не виконує, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, у зв`язку з чим виникла зазначена заборгованість. Відтак, суд вважає, що позов є обґрунтованим, обставини викладені у позовній заяві підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами, а тому, з відповідача підлягає до стягнення заборгованість за договором у повному обсязі. Що стосується сплаченого судового збору позивачем, то судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України , судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені повністю, суд вважає за необхідне стягнути судовий збір з відповідача на користь позивача в розмірі 2147,20 гривень. На підставі наведеного,

Outcome: approved