Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-10 00:00:00

Представник позивача АТ «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз» - Кривка М.В. звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з розподілу природного газу. Позов мотивований тим, що АТ «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз» є оператором газорозподільної системи, що на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з розподілу природного, в межах території, де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні АТ «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз». Розподіл природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку. Відповідно до п.1.2 Типового договору умови цього Договору однакові для всіх споживачів України та розроблені відповідно до ЗУ «Про ринок природного газу» і Кодексу ГРС. Договір розподілу природного газу побутовим споживачем укладається з урахуванням ст.ст. 633, 634, 641, 642 ЦК України шляхом приєднання побутового споживача до умов договору розподілу природного газу, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та Оператора ГРМ і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено Типовий договір розподілу природного газу. Фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу є акт є постійне споживання природного газу. З 01.01.2021 року річна замовлена потужність об`єкта споживача на розрахунковий календарний рік визначається Оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог цього Кодексу. У свою чергу, АТ «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз» виконало свої зобов`язання щодо надання послуг, однак відповідачем [PERSON] у порушення умов зазначеного договору та нормативних актів не проведена оплата послуг розподілу природного газу, внаслідок чого за період з січня 2020 року по грудень 2023 року утворилась заборгованість заборгованість у розмірі 8775,92 грн. З урахуванням наведеного у позові , позивач просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості. 03.09.2024 року через систему «Електронний суд» надійшов відзив від відповідача, в якому останній зазначає, що не погоджується із доводами позивача, оскілки, він не являється власником будинку [ADDRESS] , з 2019 року проживає в іншому місці. Жодних зобов`язань перед позивачем не має. Зазначає, що жодного договору з позивачем він не підписував. Щодо долученого до матеріалів справи акту «Закарпатгаз» від 27.11.2023 року про не допуск до припинення/обмеження газопостачання № 1649 вказує, що з такий акт він бачить вперше, а підпис від його імені виконано іншою особою. З урахуванням наведеного у відзиві , просить відмовити у задоволенні позову. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.06.2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. При цьому, у прохальній частині позовної заяви просить розглядати справу без участі представника позивача. Відповідач у судове засідання також не з`явився , однак, подав заяву про розгляд справи без його участі. В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку. Законом, який регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг є\~Закон України від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги»\~у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 2189-VIII). Згідно з п.2 ч.1\~ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~до житлово-комунальних послуг належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідно до ч.1\~ст.6 цього Закону \~учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. У пункті 1 частини другої цієї\~статті Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~визначено, зокрема, що виконавцями послуг з постачання та розподілу природного газу є постачальник, який на підставі ліцензії провадить діяльність із постачання природного газу, та оператор газорозподільної системи, до якої приєднані об`єкти газоспоживання споживача. За ч.1\~ст.10 цього Закону \~ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до\~закону\~ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Згідно із ч.1\~ст.19 цього Закону одиниця\~виміру обсягу спожитого споживачем природного газу визначається правилами постачання природного газу, що затверджуються уповноваженим законом органом. Взаємовідносини між газопостачальником, газорозподільним підприємством, газотранспортним підприємством та споживачами природного газу регулюються\~Законом України від 09 квітня 2015 року № 329-VIII «Про ринок природного газу», Кодексом ГРМ, Правилами № 2496, Типовим договором розподілу природного газу, затвердженим\~постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2498\~(далі - типовий договір № 2498), Типовим договором постачання природного газу побутовим споживачам № 2500 та іншими нормативно-правовими актами України. Відповідно до\~ст.714 ЦК України\~за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено\~законом\~або не випливає із суті відносин сторін.\~Законом\~можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами. Відповідно до п.6 ч.1\~ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до вимог ч.2\~ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~індивідуальний споживач зобов`язаний, зокрема, укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом. Відповідно до\~статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~постачання природного газу це господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і полягає в реалізації природного газу безпосередньо споживачам на підставі укладених з ними договорів. Постачальник природного газу це суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із постачання природного газу. Розподіл природного газу - це господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки споживачам, але що не включає постачання природного газу. Оператор газорозподільної системи суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників). Згідно з ч.ч.1, 2\~ст.40 Закону №329-VIII\~розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором. Згідно з пунктами 3, 4 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей\~633,\~634,\~641,\~642 ЦК України\~за формою Типового договору розподілу природного газу. Згідно з пунктами 1.1, 1.3 розділу І Типового договору № 2498 (тут і далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) цей Типовий договір розподілу природного газу є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей\~633,\~634,\~641\~та\~642\~ЦК України\~на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього договору, яку в установленому порядку оператор ГРМ направляє споживачу інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього договору, та/або сплата рахунка оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу. Відповідно до п.п.6.1. - 6.4. Типового договору оплата вартості послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для Оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем. Тариф, встановлений згідно з пунктом 6.1 цього розділу, є обов`язковим для сторін з дати набрання чинності постановою Регулятора щодо його встановлення. До встановлення тарифів на послуги розподілу природного газу, виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта споживача відповідно до Кодексу газорозподільних систем, оплата послуг здійснюється за тарифами, встановленими Регулятором для Оператора ГРМ, за фізичний обсяг розподілу природного газу. Величина річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається відповідно до Кодексу ГРМ. Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць Відповідно до абзацу 1 пункту 2 глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ річна замовлена потужність (за замовчуванням) об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається Оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог цього\~Кодексу, крім випадків, передбачених цією главою. Газовий рік (згідно з п. 4 глави 1 розділу І Кодексу ГРМ) є період часу, який розпочинається з першої газової доби жовтня поточного календарного року і триває до першої газової доби жовтня наступного календарного року. Місячна вартість послуги з розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного Оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності (абзац 2 пункту 1 глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ). Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз» є оператором газорозподільної системи (Оператор ГРМ) і надає послуги саме із розподілу природного газу. Відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що в тому числі підтверджується відповіддю № 665142 від 27.06.2024 року з Єдиного державного демографічного реєстру. На ім`я [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , в АТ «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз», як на споживача послуг з розподілу природного газу, відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , присвоєно ЕІС-код 56ХМ13D00848505F, площею 90 кв.м, кількість людей - 1, що підтверджується даними про фінансовий стан споживача з відомостями щодо фактичного обсягу споживання природного газу за період із червня 2021 року по грудень 2023 року. Факт приєднання відповідача [PERSON] до умов типового договору розподілу природного газу підтверджено здійсненням споживання природного газу на вказаному об`єкті нерухомості, про що свідчить щомісячне збільшення показників лічильника, документально підтверджене споживання природного газу, що підтверджено фінансовим станом абонента. 27.11.2023 року працівниками АТ «Закарпатгаз» складено акт про недопуск до припинення/обмеження газопостачання № 1649, в якому міститься підпис відповідача [PERSON] .. Відповідач заперечує належність йому даного підпису, однак жодних доказів на підтвердження вказаних доводів суду надано не було, клопотань чи заяв про призначення почеркознавчої експертизи відповідачем не заявлялося. У даній справі представник позивача просить суд стягнути заборгованість із відповідача за послуги з розподілу природного газу за період із січня 2020 року по грудень 2023 року у розмірі 8775,92 грн. Позивачем долучено до матеріалів справи розрахунок заборгованості, суд погоджується із таким, в розрахунку суму заборгованості обчислено відповідно до тарифів установлених постановами НКРЕКП для АТ «Закарпатгаз». Так, постановою НКРЕКП «Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для АТ «Закарпатгаз» від 24.12.2019 року №3021 (набрала чинності 01.01.2020 року) на період з 01.01.2020 року до 30.06.2020 року (включно) встановлено тариф на послуги розподілу природного газу у розмірі 1,04 грн. за м.куб. на місяць (без урахування ПДВ), та з 01.07.2020 року - 1,14 за м.куб. на місяць (без урахування ПДВ). Постановою НКРЕКП від 30.12.2020 року №2770 (набрала чинності 01.01.2021 року) на період з 01.01.2021 року встановлено тариф на послуги розподілу природного газу у розмірі 1,85 грн., за м.куб. на місяць. Надалі до постанови НКРЕКП від 30.12.2020 року №2770 внесено зміни постановою НКРЕКП від 30.01.2021 року № 124 (набрала чинності з 01.02.2021 року,\~https://zakon.rada.gov.ua/rada/show/v0124874-21#n2), в абзаці другому пункту 1 цифри «1,85» замінено цифрами «1,78». У подальшому Постановою НКРЕКП від 22.12.2021 № 2748 (набрала чинності з 01.01.2022 року,\~https://zakon.rada.gov.ua/rada/show/v2748874-21#n9) встановлено\~для АТ «Закарпатгаз» тариф на послуги розподілу природного газу - у розмірі 1,99 грн за 1 м.куб.на місяць (без урахування ПДВ). Отже, тарифи застосовані у розрахунках АТ «Закарпатгаз» з урахуванням ПДВ, відповідають зазначеним постановам НКРЕКП. У свою чергу, будь-яких заперечень щодо вірності поданого позивачем розрахунку заборгованості, відповідачем не наведено. Відтак, відповідач не спростував здійсненого представником позивача розрахунку, не довів, що сума заборгованості перед позивачем є іншою, ніж та, що визначена у розрахунку позивача. Тарифи на послуги розподілу природного газу для АТ «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз» установлено постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП). Такі тарифи, є обов`язковими для сторін з дати набрання чинності відповідних постанов Регулятора (НКРЕКП) щодо його встановлення. Розподіл природного газу це цілий комплекс дій (заходів) оператора ГРМ, пов`язаних з підтриманням системи ГРМ в надійному та безпечному стані, що підтверджується складовими структури тарифу на послуги з розподілу природного газу, до розрахунку якого, згідно Методики визначення та розрахунку тарифу на послуги розподілу природного газу (постанова НКРЕКП N 236 від 25.02.2016\~із змінами). Таким чином, послуга з розподілу природного газу не обмежується обов`язками оператора ГРМ (АТ «Закарпатгаз») щодо фізичної доставки обсягів природного газу до об`єктів споживача та утриманням газопроводу, що веде до об`єкту споживача, а включає в себе в цілому процес забезпечення цілодобового доступу до ГРМ в межах приєднаної потужності об`єкта споживача для можливості споживання ним відповідних об`ємів природного газу, виділених постачальником природного газу безпосередньо споживачу, і в розумінні цілого комплексу дій (заходів) оператора ГРМ, пов`язаних із забезпеченням безаварійності та належного стану ГРМ. До того ж, тарифи на послуги з розподілу природного газу для АТ «Закарпатгаз» установлює Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, а не самостійно АТ «Закарпатгаз». Такі тарифи є єдиними для всіх споживачів послуг АТ «Закарпатгаз». Методика № 236 не передбачає індивідуального тарифу для конкретного споживача, а тому посилання відповідача на те, що вартість послуги для нього не відповідає Методиці № 236 є безпідставним. Таким чином, беручи до уваги вищезазначене, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтований та таким, що підлягає до задоволення. Обґрунтовуючи своє рішення, суд бере до уваги вимоги\~статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. В рішеннях у справах «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35). В контексті вказаної практики суд вважає обґрунтування цього рішення достатнім. У відповідності до\~ст. 141 ЦПК України, враховуючи повне задоволення позовних вимог,\~з відповідача належить стягнути на користь позивача судовий збір, сплачений ним при поданні позовної заяви у сумі 3028, 00 грн.

Outcome: approved