Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-11 00:00:00

21.12.2023 року позивач в особі свого представника за довіреністю Мінакова Андрія Андрійовича звернувся до суду із відповідним позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача на його користь 47570,00 грн. заборгованості за двома кредитними договорами, за якими право вимоги було набуто позивачем: - перший №979812131 від 01.07.2021 року, укладений між відповідачем та ТОВ «Фінансова компанія «Манівео швидка фінансова допомога», на суму 35570,00 грн., з яких 10000,00 грн. - сума основного боргу та 25570,00 грн. - загальна заборгованість за відсотками, право вимоги за яким було отримано спочатку другим кредитором ТОВ «Таліон плюс» на підставі договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року з урахуванням змін відповідно до додаткової угоди №26 від 31.12.2020 року, відповідно до якого права щодо боржника юули передані за реєстром боржників №149 від 31.08.2021 року, а вже позивачем від другого кредитора на підставі договору факторингу №20102022 від 20.10.2022 року з відповідним реєстром прав вимоги №1 від 21.10.2022 року; - другий №2940322256/709147 від 21.07.2021 року, укладений між відповідачем та ТОВ «Кредитною установою «Європейська кредитна група» на суму 12000,00 грн., з яких 3000,00 грн. - сума боргу по тілу кредиту та 9000,00 грн. - сума заборгованості за відсотками, право вимоги за яким було отримано позивачем на підставі договору факторингу №19042022-Є від 19.04.2022 року. Також позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді сплаченого при зверненні до суду судового збору у розмірі 2684,00 грн. В обгрунтування позову було зазначено, що 01.07.2021 року між первісним кредитором ТОВ «Манівео шкидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір №979812131, відповідно до якого відповідач отримав у первісного кредитора кредит у безготівковій формі у розмірі 10000,00 грн. терміном повернення до 31.07.2021 року, у зв`язку з чим станом утворилася заборгованість між первинним кредитором з боку відповідача, яка склала 10000,00 грн. - тіло кредиту та 25570,00 грн. - процентів, а загалом 35570,00 грн. Вказані вимоги були передані первинним кредитором другому кредитору ТОВ «Таліон плюс» на підставі додаткової угоди №26 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року. Позивач набув право вимоги до відповідача за вказаним договором на підставі договору факторингу №20102022 від 20.10.2022 року, укладеним з другим кредитором. На підставі реєстру прав вимоги №1 до договору факторингу №20102022 року від 21.10.2022 року до позивача перейшло право вимоги до відповідача на суму 35570,00 грн. 76498,93 грн., з яких 10000,00 грн. - тіло кредиту та 25570,00 грн. - проценти за користування кредитом. Щодо другого договору, то позивач зазначив, що відповідач уклав з ТОВ «Кредитною установою «Європейська кредитна група» кредитний договір №2940322256/709147 від 21.07.2021 року, відповідно до якого відповідач отримав у позивача кредитні кошти у розмірі 3000,00 грн. строком до 19.08.2021 року, які вчасно не повернув та виникла відповідна заборгованість. 19.04.2022 року між первинним кредитором та позивачем був укладений договір факторингу №19042022-Є, відповідно до якого на підставі витягу з реєстру боржників до позивача перейшла вимога до відповідача на суму 12000,00 грн. за вказаним договором, з яких 3000,00 грн. - тіло кредиту та 9000,00 грн. - проценти за користування кредитом. Враховуючи набуття позивачем права вимоги до відповідача та відсутність з його боку жодних дій для погашення відповідної заборгованості за вказаними кредитним договорами позивач просив стягнути отримані ним суми вимоги до відповідача у судовому порядку. Ухвалою судді від 12.02.2024 року провадження у справі було відкрито у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін, наданий сторонам час для подання усіх заяв по суті позову (а.с.54-55). Позивач про вказану ухвалу був проінформований засобами Електронного суду у порядку ч.5 ст.272 ЦПК України (а.с.57), а відповідач у відповідності до вимог п.5 ч.6 ст.272 ЦПК України (а.с.58). Заяви, клопотання у справі від сторін не надходили та інші процесуальні дії у справі не застосовувалися. Розгляд справи проводиться у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами у межах строків, визначених ст.275 та ч.2 ст.279 ЦПК України. Можливість ухвалення заочного рішення в такому випадку не передбачена. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 01.07.2021 року між первісним кредитором ТОВ «Манівео шкидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір №979812131, відповідно до якого відповідач отримав у первісного кредитора кредит у безготівковій формі у розмірі 10000,00 грн. терміном повернення до 31.07.2021 року (а.с.8-11), у зв`язку з чим станом утворилася заборгованість з боку відповідача, яка склала 10000,00 грн. - тіло кредиту та 25570,00 грн. - процентів, а загалом 35570,00 грн. Вказані вимоги були передані первинним кредитором другому кредитору ТОВ «Таліон плюс» на підставі додаткової угоди №26 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року (а.с.12-13). Даних про передання вказаних вимог до ТОВ «Таліон плюс», зокрема підписаного акту прийому реєстру-боржників та витягу з нього стосовно відповідача матеріали справи не містять, тобто відсутні докази переходу вимог щодо відповідача на вказану саме позивачем суму до другого кредитора ТОВ «Таліон плюс». За таких обставин підставі для задоволення вимог позивача за кредитним договором №979812131 від 01.07.2021 року немає. Надані суду додаткова угода №26 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, укладена між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» не містить жодних посилань на перехід вимоги щодо відповідача до другого кредитора. Договір факторингу між другим кредитором і позивачем №20102022 від 20.10.2022 року та реєстр боржників до нього (а.с.15-17), не можуть бути прийняті судом як належні докази заборгованості відповідача, оскільки, як було зазначено вище, відсутні докази на підтвердження переходу права вимоги з боку первинного кредитора до другого кредитора саме щодо відповідача, оскільки сам договір про перехід права вимоги не є належним доказом заборгованості. Вказаний договір повинен бути підтверджений актом прийому-передачі реєстру боржників та витягу з реєстру боржників до нього. Позивач вказані докази не надавав, а відповідно не довів належний перехід права вимоги до другого кредитора без чого неможливо встановити факт переходу вимоги вже до позивача у справі. Щодо другого заявленого у позовній заяві кредитного договору, а саме укладеного 21.07.2021 року між відповідачем та ТОВ «Кредитною установою «Європейська кредитна група» кредитного договору №2940322256/709147 строком до 19.08.2021 року на суму 3000,00 грн. (а.с.23), який позивач набув у первинного кредитора за договором факторингу №19042022-Є від 19.04.2022 року з відповідним актом прийому-передання реєстру боржників та витягом із вказаного реєстру (а.с.27-31) на суму 12000,00 грн., з яких 3000,00 грн. - сума заборгованості за основаною сумою боргу та 9000,00 грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с.27-31), то в частині вказаного договору, який укладався засобами між первинним кредитором та відповідачем засобами електронної ідентифікації та верифікації за допомогою одноразового електронного підпису, то в даній справі було підтверджено факт перерахування коштів у розмірі 3000,00 грн. на платіжну картку 479072*4810 з боку ТОВ «Платежі онлайн», який конрагентом первинного позивача саме, яка відповідно до укладеного договору належить саме відповідачу, про що зазначено у кредитному договорі. Таким чином, в частині отримання тіла кредиту позивач підтвердив, як отримання коштів відповідачем, так і набуття ним вимоги до відповідача у вказаному розмірі відповідно до умов п.3.1.4 кредитного договору №2940322256/709147. Щодо нарахованих процентів у розмірі 9000,00 грн., то з наданих суду доказів не зрозуміло за який період та як були проведені вказані розрахунки, враховуючи те, що строком договору було визначено 30 днів до 19.08.2021 року відповідно до п.1.2 кредитного договору з урахуванням процентної ставки у розмірі 2,5%, що передбачено п.1.3. З наданого додатку №1 до вищевказаного кредитного договору №2940322256/709147 (а.с.24) вбачається, що відповідач за період з 21.07.2021 року до 19.08.2021 року повинен був сплати первинному позивачеві 2250,00 грн. Жодного розрахунку процентів суду надано не було, відповідно встановити за який період були нараховані вказані відсотки первинним кредитором, коли були припинено нарахування та чому, не можливо. Той факт, що позивач отримав вказану суму без чіткого розпису виниклої заборгованості на предмет її відповідності вимогам укладеного між сторонами договору та діючого законодавства, не може для суду бути підставою для визнання вказаної заборгованості безумовною та стягнення її з відповідача. Обов`язок подання вказаних доказів процесуальний закон прямо покладає на позивача в даній категорії справ. В даній справі кредитні правовідносини між сторонами припинилися 19.08.2021 року, коли закінчився строк дії договору і за загальним правилом після його спливу первинний кредитор міг нараховувати відповідачеві, виключно платежі, передбачені ч.2 ст.625 ЦК України. Підсумовуючи, суд приходить до думки, що підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення процентів за кредитним договором №2940322256/709147 у суду немає через відсутність доведеності вказаного розміру перед судом. На підставі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування; питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до вимог ч.2 ст.83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). На підставі ст.141 ЦПК України, враховуючи те, що суд задовольняє позовні вимоги у розмірі 3000,00 грн. із 47570,00 грн. заявлених, що становить 6,30% від ціни позову, то з відповідача на користь позивача слід стягнути 6,30% від сплаченого при зверненні до суду позивачем судового збору у розмірі 2684,00 грн., що становить 169,09 грн. Іншу суму сплаченого судового збору слід віднести на рахунок позивача. На підставі викладеного та

Outcome: partial