Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-19 00:00:00

12.09.2024 представник заявників [PERSON] та [PERSON] - адвокат Вуйка В.А. звернувся до Київського районного суду міста Одеси в порядку ст. 317 ЦПК України із заявою пр947/28885/24о встановлення факту народження дитини, у якій просить встановити факт народження дитини чоловічої статі - [PERSON] , який народився [INFO] в м. Ростов-на-Дону Російської Федерації, у матері - [PERSON] , [INFO] , громадянки України, батько - [PERSON] , [INFO] , громадянин України. Крім того, у заяві просить відповідно до вимог ст. 126 СК України внести відомості про батька до актового запису про народження, а саме: по-батькові дитини вказати за власним іменем батька, присвоїти їй прізвище батька - [PERSON] , та вказати у свідоцтві про народження, що батьком дитини є [PERSON] , [INFO] , громадянин України. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду зазначеної заяви визначено суддю Скриль Ю.А. та 13.09.2024 передано головуючому. Ухвалою Київського районного суду від 13.09.2024, через зайнятість головуючого у період з 16.09.2024 по 17.09.2024 включно у тренінгу, організованого Національною школою суддів України, справу призначено до розгляду на 18.09.2024. У судове засідання заявник [PERSON] не з`явився, надавши заяву про розгляд справи без його участі, просив суд заяву задовольнити в повному обсязі. У судовому засіданні 18.09.2024 заявниця [PERSON] заяву підтримала, зазначила, що наразі вона, заявник [PERSON] та їх син [PERSON] тимчасово перебувають у Республіці Молдова, до якої вони виїхали з смт Чорноморське АР Крим після розпочатої збройної агресії рф проти України. На підтвердження факту перебування у Республіці Молдови заявниця надала пластикову картку [NUMBER] про тимчасовий захист, видану 05.09.2024 компетентними органами Республіки Молдови, копію якої долучено до матеріалів справи. Після тимчасової окупації АР Крим у 2014 році, вона разом із заявником [PERSON] проживали в смт Чорноморське Чорноморського району АР Крим. Через примусову паспортизацію, що проводилась окупаційною владою на території півострова Крим, 16.10.2014 їй було видано «Территориальным пунктом УФМС России по Республике Крым в Черноморском районе» паспорт громадянки Росії № [NUMBER] . Також, ураховуючи тимчасову окупацію АР Крим, заявниця не мала реальної змоги вклеїти по досягненню нею 25-річного віку фото у паспорт громадянина України серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] , [INFO] , який виданий 19 січня 2006 року Чорноморським РВГУ МВС України в АР Крим, та вважала його недійсним. У 2015 році вони разом із заявником вирішили одружитися, однак не бажаючи отримувати свідоцтво про реєстрацію шлюбу органів окупаційної влади, та маючи надію повернутися до підконтрольної території України, вирішили укласти шлюб у м. Азов Ростовської області, що надавало би у майбутньому змогу через накладення апостилю визнати його дійсним на території України. Через відмову органів реєстрації шлюбу зареєструвати їх шлюб на підставі пред`явленого [PERSON] паспорта громадянина України, вона була вимушена надати виданий органами окупаційної влади на території АР Крим паспорт громадянина рф. Таким чином, у свідоцтві про шлюб у графі громадянство вказано громадянка рф. У подальшому, заявниця [PERSON] завагітніла, перебіг вагітності був важким, та за рекомендаціями знайомих щодо кваліфікованого лікаря-акушера у м. Ростов-на-Дону вона вимушена була звернутися до Пологового будинку [ADDRESS] у вказаному місті, де [INFO] народила сина - [PERSON] . З медичних документів залишився виписний епікриз та довідка з МДПУЗ Пологовий будинок [ADDRESS] (однак без печаток установи, наявні лише підписи лікаря та завідувача відділення, які заявниця надала суду для огляду та долучення їх копій до матеріалів справи). Після їх виписки з пологового будинку вони із заявником та дитиною повернулися до смт Чорноморське АР Крим, де продовжували проживати. Також заявниця зазначила, що у 2020 році вона намагалася потрапити через пропускні пункти АР Крим у напрямку Херсонської області, однак представники окупаційної влади на пункті пропуску з АР Крим не пропустили її на територію України через те, що під час дії ковідних заходів вона не мала на те підстав та умов, за яких вона могла в`їхати на територію України, а наявність родичів у заявниці та її чоловіка, які проживали у м. Одесі та Сумській області вони не прийняли за умову, за наявності якої заявниці можна було дозволити такий перетин. Після повномасштабного вторгнення у лютому 2022 року, не бажаючи жити на території тимчасово окупованого АР Криму, вони вирішили через інші країни виїхати до підконтрольної території України. У лютому 2022 року вони із заявником та дитиною виїхали до Стамбулу Республіка Туреччина, де через українські відділення ДП «Є Документ» [PERSON] отримала паспорт громадянина України ID картку № [NUMBER] від 16.02.2024, що надало змогу у квітні 2022 року виїхати усім разом до Республіки Молдова. Перебуваючи на території Молдови заявниця як громадянка України 05.09.2024 отримала посвідчення (картку) [NUMBER] про тимчасовий захист (оригінал документа надано суду для огляду, за клопотанням заявниці долучено до матеріалів справи). Офіційно не звертаючись до органів державної реєстрації актів цивільного стану України, отримала відповідь про неможливість здійснити реєстрацію дитини відповідно до вимог законодавства України через розбіжність її прізвища та громадянства, вказаних у свідоцтві про народження дитини, паспортним даним заявниці, а також через належність свідоцтва про народження дитини до документів російського зразка. Таким чином, встановлення факту про народження дитини необхідно заявникам для державної реєстрації народження дитини, із зазначенням заявника - батьком дитини, а її - матір`ю, оскільки наразі з юридичної точки зору вона не є матір`ю дитини, та у разі настання будь-яких життєвих обставин, у тому числі у разі мобілізації чоловіка, вона буде позбавлена можливості реалізовувати права та захищати інтереси дитини, здійснювати права та обов`язки відносно неї. Наразі через неможливість отримати свідоцтво про народження сина українського зразка та зареєструвати його як громадянина України, син позбавлений прав, передбачених Конвенцією про права дитини від 20.11.1989, Конституцією України, Законами України «Про охорону дитинства», «Про дошкільну освіту», «Про освіту», «Про державну допомогу сім`ям з дітьми». Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини по справі, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами даної цивільної справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.3, 7 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитина має бути зареєстрована відразу після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. Відповідно до статті 6 Закону України від 18 січня 2001 року № 2235-ІІІ «Про громадянство України» (далі - Закон № 2235-ІІІ) громадянство України набувається, зокрема, за народженням. Згідно із статтею 7 Закону № 2235-ІІІ особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (частини 3, 4 статті 49 Цивільного кодексу України). Згідно із ст.144 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану України. Невиконання цього обов`язку є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Реєстрація народження дитини провадиться органом державної реєстрації актів цивільного стану з одночасним визначенням її походження та присвоєнням прізвища, імені та по батькові. Реєстрація народження дитини засвідчується Свідоцтвом про народження, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Відповідно до частин першої, четвертої статті 13 Закону України від 01 липня 2010 року № 2398-VI «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до СК України. Відповідно до п.7 ч.1 ст.315 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у ст.315 ЦПК України, не є вичерпним. Згідно з роз`ясненнями, які викладені у пункті 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Відповідно до ч. 2, 3, 4 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків або за заявою, поданою в електронній формі. Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Судом встановлено, що 14 лютого 2015 року [PERSON] , [INFO] , громадянин України та [PERSON] , [INFO] , як громадянка рф, уклали шлюб, про що «Отделом ЗАГС администрации Азовського районаРоссийскойФедерации» видано «Свидетельство о браке», серії [NUMBER] від 14.02.2015. [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », оскільки вимушена була надати в органах реєстрації шлюбу примусово виданий на території АР Крим паспорт громадянина рф через відмову органів реєстрації зареєструвати шлюб за паспортом громадянина України серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] , [INFO] . Відповідно до копії паспорта серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] , [INFO] , який виданий 23 жовтня 2005 року Кам`янсько-Дніпровським РВУМВС України в Запорізькій області, заявник є громадянином України. Згідно з копією паспорта серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] , [INFO] , який виданий 19 січня 2006 року Чорноморським РВГУ МВС України в АР Крим, у якому не вклеєно фото по досягненню заявницею 25-річного віку, а також копії паспорта (оригінал для огляду надано суду під час судового засідання) ID картка № [NUMBER], виданий 16.02.2024 Іршавським відділом ГУ ДМС України у Закарпатській області, Довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру № 1653893-2024 від 29.07.2024, заявниця [PERSON] є громадянкою України. Також на ім`я [PERSON] , [INFO] , органами Республіки Молдова видано посвідченням про тимчасовий захист [NUMBER], у якому у графі громадянство вказано Україна. З копії виписного епікризу «историяродов № 229», пологового будинку № 5 у м.Ростов-на-Дону Російської Федерації, а також Довідки "МЛПУЗ Родильный дом №5" від 20.02.2018 [PERSON] [INFO] народила живий І плід чоловічої статі. Також судом встановлено, що відповідно до копії «Свидетельства о рождении» серії [NUMBER], виданого 27 лютого 2018 року «Отделом ЗАГС г. Азов Ростовськой области» [PERSON] народився [INFO] у м.Ростов-на-Дону Ростовської області рф (оригінал документа наданий суду для огляду). Відповідно до ст. 22 Закону України від 23 червня 2005 року № 2709-IV «Про міжнародне приватне право» (далі - Закон про міжнародне приватне право) до особистих немайнових прав застосовується право держави, у якій мала місце дія чи інша обставина, що стала підставою для вимоги про захист таких прав, якщо інше не передбачено законом. Згідно із ч. 1 ст. 13 Закону про міжнародне приватне право документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Аналогічно регламентовано зазначене питання у пункті 7 глави 1 розділу II Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940 (далі - Правила реєстрації актів цивільного стану), відповідно до якого документи, видані компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2023 року № 107 «Про деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав» під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення. Однак зазначені норми незастосовні у правовідносинах за участю рф. У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та повномасштабним вторгненням 24 лютого 2022 року російських військ на територію України задля знищення Української держави, захоплення силою української території та встановлення окупаційного контролю Президент Володимир Зеленський підписав Указ № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». У відповідь на акт збройної агресії рф проти України Президент України Володимир Зеленський підтримав пропозицію Міністерства закордонних справ України про розрив дипломатичних відносин України з рф, про що 24 лютого 2022 року оголошено на офіційному веб-сайті Міністерства закордонних справ України. На доручення Глави Української держави Міністерство закордонних справ України розпочало процедуру розриву дипломатичних відносин відповідно до норм міжнародного права. 01 грудня 2022 року прийнято Закон України № 2783-IX «Про вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» (далі - Закон № 2783-IX). Відповідно до статті 72 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, якщо договором не передбачається інше або якщо учасники не погодились про інше, зупинення дії договору відповідно до його положень або відповідно до цієї Конвенції звільняє учасників, у взаємовідносинах яких зупиняється дія договору, від зобов`язання виконувати договір у своїх взаємовідносинах протягом періоду зупинення. Стаття 25 Закону України «Про міжнародні договори України» містить аналогічну норму, відповідно до якої зупинення дії міжнародного договору України за умов, якщо договір не передбачає іншого, чи за відсутності іншої домовленості з іншими його сторонами, звільняє Україну від зобов`язання виконувати його протягом періоду зупинення дії договору з тими його сторонами, з якими зупинено дію договору, і не впливає стосовно іншого на встановлені договором правові відносини України з іншими його сторонами. За повідомленням Міністерства закордонних справ України дію Мінської конвенції у відносинах з рф та Республікою Білорусь зупинено з 27 грудня 2022 року. З дати зупинення дії Мінської конвенції, зокрема, до документів, виданих на території рф і Білорусі, при їх пред`явленні на території України застосовується вимога засвідчення апостилем згідно з Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, від 05 жовтня 1961 року, яка є чинною у відносинах України з рф і Білоруссю. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що свідоцтво про народження від 27 лютого 2018 року серії [NUMBER] , видане у м. Азов Ростовської області рф на ім`я [PERSON] , може підтверджувати особу цієї дитини лише у випадку засвідчення його оригіналу (дублікату) апостилем. З огляду на збройний конфлікт між рф та Україною заявники (мати та батько дитини) позбавлені фізичної можливості як на звернення за дублікатом втраченого свідоцтва про народження дитини на території держави-агресора, так і на апостилювання цього документа відповідними органами рф, яким надаються повноваження на проставлення апостиля. Батько дитини є громадянином України, зареєстрований у м. Кам`янка-Дніпровське Запорізької області, мати дитини [PERSON] є також громадянкою України, як внутрішньо-переміщена особа зареєстрована у с. Лиманка Одеської області, тому малолітній [PERSON] , незважаючи на те, що наразі вони тимчасово вимушені проживати на території Республіки Молдова, має право на набуття громадянства України за народженням, відповідно до ст.7 Закону № 2235-ІІІ, проте внаслідок збройної агресії рф проти України та з урахуванням розриву дипломатичних відносин України з рф батьки позбавлені можливості зареєструвати народження сина в органі державної реєстрації актів цивільного стану України. Відповідно до пункту 2 глави 1 розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану підставами для проведення державної реєстрації народження є один із документів: а) медичний висновок про народження, сформований в Реєстрі медичних висновків електронної системи охорони здоров`я відповідно до Порядку формування та видачі медичних висновків про народження в Реєстрі-медичних висновків електронної системи охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 18 вересня 2020 року № 2136, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 30 вересня 2020 року за № 953/35236. б) медичне свідоцтво про народження(форма № 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024; в) медична довідка про перебування дитини під наглядом лікувального закладу (форма № 103-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024; г) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть (форма № 106-2/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024; ґ) медичний документ, виданий компетентним суб`єктом іншої держави, що підтверджує факт народження, належним чином легалізований, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. При відсутності підстав для державної реєстрації народження, визначених у цьому пункті, державна реєстрація народження проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження такою жінкою. Згідно з пунктом 4 глави 1 розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану, якщо державна реєстрація народження дитини проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження, дані про дату і місце народження дитини зазначають відповідно до рішення суду. Подібна за змістом до спірної ситуація стосується встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України. Статтею 317 ЦПК України врегульовано особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України. Згідно із ч.3 ст.317 ЦПК України у рішенні про встановлення факту народження особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Державну реєстрацію народження на підставі рішення суду про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України проводить відділ державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення суду в день надходження такого рішення в паперовій формі або будь-який відділ державної реєстрації актів цивільного стану за зверненням заявника в день отримання рішення суду у спосіб, передбачений абзацами п`ятим, шостим пункту 3 глави 1 розділу II цих Правил (абзац сто двадцять шостий пункту 8 глави 1 розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану). Застосування наведених положень знайшло своє відображення у практиці Верховного Суду, зокрема, у постановах від 04 жовтня 2023 року № 747/20/23 (провадження № 61-5371св23), від 23 листопада 2022 року № 759/7001/22 (провадження № 61-9254св22). Відповідно до ч. 9, 10 ст. 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини. Окрім цього, відповідно до висновку Верховного Суду від 24.04.2024 по справі №761/13911/23, примусове автоматичне набуття громадянами України, які проживають на тимчасово окупованій території, громадянства російської федерації не визнається Україною та не є підставою для втрати громадянства України.Відсутність вклеєної фотокартки у паспорті при досягненні певного віку не позбавляє особу належності до громадянства України, за умови, що особа набула такий статус у законний спосіб. Таким чином, суд приймає як належний доказ на підтвердження факту громадянства України у заявниці [PERSON] на момент народження дитини копію паспорта громадянина України серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] , [INFO] , який виданий 19 січня 2006 року Чорноморським РВГУ МВС України в АР Крим, у якому не вклеєно фото по досягненню заявницею 25-річного віку. Надаючи оцінку дослідженим судом документів, зокрема «Свидетельства о браке», в якому підтверджено зміну прізвища матері, та «Свидетельства о рождении» [PERSON] , суд з урахуванням позиції Верховного Суду від 21.08.2024 у справі № 752/2623/24 приймає вказані документи як належні докази на підтвердження факту народження дитини [PERSON] та факту походження цієї дитини від заявників у вказаній справі [PERSON] та [PERSON] як громадян України, оскільки встановлення факту народження дитини має істотне значення для реалізації прав людини та громадянина України. Такі висновки також узгоджуються з правовими висновками, висловленими у постановах Верховного Суду від 26.06.2024 у справі № 759/17678/22, від 13.03.2024 у справі № 169/410/23. Ураховуючи викладене та той факт, що батьки дитини - громадяни України позбавлені юридичної можливості засвідчити в Україні факт народження дитини в позасудовий спосіб внаслідок обставин, що не залежали від них - окупації міста їх проживання (смт Чорноморське АР Крим, м. Кам`янка-Дніпровське Запорізької області) та вимушених пологів у м. Ростов-на-Дону Ростовської області рф, де видано свідоцтво про народження дитини російського зразка, що не визнається дійсним в Україні з наведених вище підстав, а також те, що особисті немайнові та майнові права малолітнього [PERSON] перебувають у стані правової невизначеності, фактично дитина не має громадянства та позбавлена прав, які з цим пов`язані, а отже, потребує гарантованого Конституцією України та міжнародними договорами державного захисту. Подібні за змістом до спірної ситуації стосується встановлення факту народження або смерті на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України. Таких висновків дійшов Верховний Суд при перегляді судових рішень у справі №643/1873/23, викладених у постанові від 31.01.2024. Окрім цього заявниками разом із заявою про встановлення факту народження дитини із внесенням відомостей про батька та матір дитини подано спільну заяву про визнання ними батьківства з посиланням на статтю 126 СК України, та просили ухвалити рішення про встановлення факту народження дитини від, у тому числі батька дитини, вказавши по-батькові дитини за іменем батька, а також присвоїти їй прізвище батька. Оскільки наявна спільна заява батьків про визнання батьківства, [PERSON] є заявником у справі за заявою про встановлення факту народження дитини [PERSON] , що відповідно до ст.ст. 125, 126 СК України, на які посилаються заявники у своїй заяві, уможливлює внесення запису про батька дитини заявником [PERSON] і процедура, передбачена у частині першій статті 135 СК України у такому випадку не застосовується. Вказана думка суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 10.07.2024 у справі № 761/32986/23. Верховний Суд у постанові від 31.01.2024 у справі № 643/1873/23 зауважив, що державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою, зокрема, фактів народження фізичної особи та її походження. Свідоцтво про народження є основним документом, що засвідчує особу дитини до отримання паспорта громадянина України. Від наявності в дитини такого документа залежить виникнення у неї та реалізації особистих немайнових та майнових прав. Отже основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечено можливістю звернутися до суду для вирішення певного питання, і держава, у свою чергу, не повинна чинити правових чи практичних перешкод для здійснення цього права. Застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви в повному обсязі.

Outcome: approved