Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про поділ майна подружжя. Посилається на те, що 12.07.2017 р. уклала шлюб з відповідачем, який зареєстровано у виконавчому комітеті Ізянської сільської ради Хустського району, актовий запис № 12. 11 червня 2022 року шлюб між ними розірвано Хустським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хустському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). Перебуваючи в шлюбі сторони набули наступне майно: 22.05.2019 р. легковий автомобіль марки RENAULT, модель LOGAN, 2019 року випуску, номер шасі [NUMBER] , покупцем за договором виступав відповідач [PERSON] та 14.03.2020 р. транспортний засіб марки АМС модель 500 СТАРКОНЬ, причіп бортовий, VIN [NUMBER] , 2019 року випуску, покупцем за договором виступав відповідач [PERSON] .. Посилається на ст.ст. 60, 63, 69 СК України, зазначає, що майно набуте за час шлюбу належить їм на праві спільної сумісної власності. Згоди стосовно порядку розподілу спільної сумісної власності між ними не досягнуто, відповідно до ст. 71 СК України, спір має бути вирішено судом. Придбавши 22.05.2019 року та 14.03.2020 р. рухоме майно, вони набули право спільної сумісної власності на спірне майно та право на рівну частку в майні. Відповідно до ст.183 ЦК України, транспортний засіб є річчю, яку не можливо поділити без втрати її цільового призначення. Посилається на ст. 364 ЦК України, зазначає, що якщо поділ майна подружжя в натурі неможливий без шкоди його призначенню, майно присуджується одному із подружжя з покладанням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя вартість належної йому частки грошима. Право співвласника на виділ частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні, не може бути обмежено іншими співвласниками і такому праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов`язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду судом справи. Обов`язковою умовою призначення грошової компенсації є лише згода співвласника, який заявив вимогу про виділ частки, і не передбачається згода інших співвласників на такий виділ. Після розірвання шлюбу автомобіль та причіп залишились у користуванні відповідача, якими він користується по сьогоднішній день. Вартість 1\\2 частки автомобіля марки RENAULT, модель LOGAN, 2019 року випуску та причепу бортового АМС модель 500 СТАРКОНЬ, 2019 року випуску становить 120827,50 грн., а тому право власності на транспортні засоби має бути визнано за відповідачем, а їй слід компенсувати вартість її частки у вказаному майні в розмірі 1\\2 вартості транспортних засобів, що становить 120827, 50 грн. та судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] , її представник адвокат Іляшкович Н.В., позов підтримали в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] , його представник адвокат Лукачко І.Й., в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов. Адвокат Лукачко І.Й. пояснив, що сторона відповідача не заперечує щодо залишення у власності позивача причепу марки АМС модель 500 СТАРКОНЬ та стягнення різниці вартості транспортних засобів в сумі 2845 гривень.\~ Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає позов [PERSON] про поділ майна не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Статті 57, 60 СК України встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: 1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; 2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості СК України містить винятки із загального правила. Відповідно до п.3 ч.1 статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України. За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Виходячи з наведеного для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Для визнання майна особистою приватною власністю дружини, необхідно встановлення, що майно за час шлюбу набуте саме за кошти які належали особисто дружині. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. В судовому засіданні судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.07.2017 року, який зареєстровано у виконавчому комітеті Ізянської сільської ради Хустського району Закарпатської області, актовий запис № 12. Шлюб між сторонами розірвано 11 червня 2022 року Хустським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хустському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис № 16. За час перебування у шлюбі сторонами було придбано наступне майно: 22.05.2019 р. легковий автомобіль марки RENAULT, модель LOGAN, 2019 року випуску, номер шасі [NUMBER] , ринкова вартість якого згідно висновку про вартість станом на 04.07.2023 року становить 219420,00 грн. та 14.03.2020 р. транспортний засіб марки АМС модель 500 СТАРКОНЬ, причіп бортовий, VIN [NUMBER] , 2019 року випуску, ринкова вартість якого згідно висновку про вартість станом на 04.07.2023 року становить 22235,00 гривень. Враховуючі, що спірне майно було придбано сторонами під час перебування у шлюбі, правовідносини сторін регулюється нормами ст.ст. 57,60 СК України, а саме загальними правилами, що майно набуте під час шлюбу, належить подружжю на праві спільної сумісної власності, відповідачем не доведено, що майно набуте за його власні кошти, а тому суд погоджується з твердженням позивача, що відповідно до ст. 60 СК України, вказане майно, набуте подружжям за час шлюбу та належить позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності. Також суд погоджуються з твердженням позивача, що у разі поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Вказане спірне майно, транспортний засіб в розумінні ст.183 ЦК України, є неподільною річчю, і при поділі майна виділення частки в натурі в ньому не можливо. Незважаючи на те, що спірне майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, поділ майна у спосіб який просить позивач, а саме: в порядку поділу спільного сумісного майна стягнути на її користь грошову компенсацію її частки у спільному сумісному майні в розмірі 120 827, 50 грн. неможливий з наступних підстав. Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Шлюбного договору та домовленості про порядок поділу майна між сторонами не укладалось. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Відповідно до ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Для припинення права співвласника на частину в праві спільної часткової власності достатньо однієї з чотирьох передбачених ч.1 ст.365 ЦК України підстав. Згоду співвласника на отримання вартості цієї частки ст.365 ЦК України не передбачає. Відповідно до п.22,25 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст.69-72 СК України, ст.372 ЦК України. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч.4,5 ст.71 СК України, щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової компенсації. Жодна із сторін, як колишнє подружжя, не вчинив таких дій, а саме на депозитний рахунок суду попередньо не була внесена відповідна грошова компенсації за частку у праві спільної сумісної власності, враховуючи що неподільна річ, транспортний засіб не може бути реально поділений між ними відповідно до їх часток, що є підставою відмови у позові. Відповідно до ст. 141ЦПК України у зв`язку з відмовою у позові, судові витрати з відповідача на користь позивача стягненню не підлягають.

Outcome: dismissed