Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-08 00:00:00

11.03.2024 представник позивача, за довіреністю справі - Памірський Максим Анатолійович , звернувся до суду з даним позовом, шляхом направлення через підсистему «Електронний суд», обґрунтовуючи тим, що 27.07.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено Договір №465923-КС-002 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». ТОВ «Бізнес Позика» 27.07.2023 направлено [PERSON] , пропозицію (оферту) укласти Договір №465923-КС-002 про надання кредиту та 27.07.2023 [PERSON] прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору №465923-КС-002 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. Також, товариством направлено [PERSON] через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-0875, на номер телефону [NUMBER] , що зазначений позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті. Відповідно до умов укладеного договору кредиту, Товариство надає позичальнику грошові кошти у розмірі 40000,00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит. Згідно з умовами Договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 1,15082147 процентів за кожен день користування кредитом. Пунктом 2. Кредитного договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за Кредитом, нараховуються на залишок заборгованості по Кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування Кредитом, із урахуванням дня видачі Кредиту та дня повернення Кредиту згідно Графіку платежів. Пунктом 3. Кредитного договору встановлений графік платежів, які має здійснювати позичальник для належного виконання умов Кредитного договору. ТОВ «БІЗПОЗИКА» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 40 000,00 грн, шляхом перерахування на банківську картку позичальника № [NUMBER] , котра вказана позичальником при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті. 23.08.2023 між ТОВ «БІЗПОЗИКА та [PERSON] укладено Додаткову угоду № 1 до Договору № 465923-КС-002 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписана у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов Додаткової угоди ТОВ «БІЗПОЗИКА» надає позичальнику додатково кредит в сумі 9 000,00 грн. Комісія пов`язана з наданням додаткового кредиту 1350,00 грн. До теперішнього часу Боржник свої зобов`язання за Кредитним договором № 465923- КС-002 про надання кредиту належним чином не виконав, а лише часткового сплатив кошти на загальну суму 29 552,65 грн. Таким чином, зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідач вчинив конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту. Зважаючи на ті обставини, що [PERSON] , належним чином не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, у боржника станом на 12.02.2024 утворилась заборгованість за Договором № 465923-КС-002 про надання кредиту, в розмірі 159 591,14 грн, що складається із: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 47 593,90 грн; суми прострочених платежів по процентах - 111 997,24 грн; суми прострочених платежів за комісією - 0,00 грн. У зв`язку з цим, просив у судовому порядку стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» заборгованість за Договором № 465923-КС-002 про надання кредиту від 27.07.2023, що становить 159591,14 грн та сплачений судовий збір в сумі 2422,40 грн. 12.03.2024 судом постановлено ухвалу, якою прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. 12.03.2024 судом постановлено ухвалу, якою витребувано в АТ «ПУМБ» інформацію, що містить банківську таємницю, а саме: чи випускалася банківська картка № [NUMBER] на ім`я [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ), та інформацію про рух коштів (виписку) по банківській картці № [NUMBER] за період з 27.03.2023 року по 12.02.2024 включно. 04.04.2024 на адресу суду від АТ «ПУМБ» надійшла відповідь на ухвалу суду про витребування доказів. 01.05.2024 представник відповідача, адвокат Радецька Тетяна Петрівна, подала до суду відзив на первісну позовну заяву, в якому зазначила, що відповідачка частково визнає позовні вимоги, вважає за необхідним викласти свої заперечення позовних вимог в розмірі суми заборгованості, яку вона заперечує та підстави обґрунтувань своїх заперечень. Так, 27.07.2023 між позивачем та відповідачкою було укладено Договір №465923-КС-002 про надання споживчого кредиту в електронній формі. Згідно даного кредитного договору відповідачці було надано кредитні кошти в розмірі 40000,00 грн, з яких комісія кредитодавця становила 6 000,00 грн. Згідно Додатку №1 до Договору №465923-КС-002 про надання споживчого кредиту від 27.07.2023 року - «Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки», термін погашення кредиту сторонами узгоджено до 11.01.2024, розмір суми процентів за користування кредитом за даний період становить 58040,00 грн. Загальний розмір тіла кредиту - 40000,00 грн, відсотків за даний період - 58040,00 грн, що дорівнює 98040,00 грн, що з врахуванням додатково комісії банку за видачу кредиту 6000,00 грн/відрахованої від суми кредиту при видачі кредиту позичальнику), в загальному становить 104040,00 грн кредитних зобов`язань. Позивачем було визнано, що відповідачкою було сплачено в рахунок погашення цієї заборгованості 29552,65 грн. У серпні 2023 року, в зв`язку з неможливість вчасної сплати щомісячного платежу, позивачем було надано додаткові кредитні кошти шляхом оформлення 23.08.2023 Додаткової угоди №1 до Договору №465923-КС-002 про надання кредиту від 27.07.2023. За даних обставин, загальний розмір заборгованості з врахуванням умов Додаткової угоди №1 від 23.08.2023 суттєво збільшився та становить 159591,14 грн, з якою відповідачка не погоджується. Відповідно до умов Договору №465923-КС-002 про надання кредиту від 27.07.2023 та Додатку №1 до даного Договору, відповідачка визнає за собою обов`язок зі сплати різниці між сумою 104040, 00 грн. (загального розміру кредитної заборгованості по тілу кредиту та нарахованих відсотків) та сумою фактично сплачених відповідачкою платежів в рахунок погашеної заборгованості, в середньому до 40 000,00 грн, додатково буде надано всі наявні у відповідачки квитанції в підтвердження здійснення оплати в рахунок погашення даної кредитної заборгованості. Також, зазначає, що Додаткову угоду №1 від 23.08.2023 до Договору №465923-КС-002 про надання кредиту від 27.07.2023 було укладено всупереч вимог ч. 5 ст. 14 Закону України «Про споживче кредитування» (забороняється вимагати від споживача укладення договору про споживчий кредит якобов`язкової умови придбання будь-яких товарів чи послуг у кредитодавця або у його, спорідненої чи пов`язаної особи). В зв`язку з тяжкими життєвими обставинами, в яких опинилася відповідачка та про які було повідомлено кредитодавця, є нечесною підприємницькою практикою, здійснення якої забороняється нормою ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів». В зв`язку з неможливість вчасного погашення чергового платежу по кредиту, позивачем замість запропонованої реструктуризації або вимоги про дострокове повернення кредиту та/або реалізації права примусового стягнення кредитної заборгованості після виявленої неплатоспроможності позичальника, було запропоновано видачу додаткових кредитних коштів на виконання зобов`язань за простроченими платежами. Умова погашення кредитних зобов`язань за Договором від 27.07.20203 шляхом видачі додаткового кредиту, призвела до обтяжуючих для відповідача обставин, які призвели до збільшення фінансового зобов`язання у вигляді видачі нового «траншу», нового кредиту з новими додатковими комісіями кредитодавцю, шляхом підписання Додаткової угоди №1 від 23.08.2023, що стало додатковим фінансовим тягарем для відповідачки та додатковим фінансовим «благом» для кредитодавця, пункти якої є суттєво гіршими пунктів Кредитного договору. За даних обставин, відповідачка визнає позовні вимоги частково, погоджується на виконання обов`язку зі сплати кредитної заборгованості, яка виникла за Договором №465923-КС-002 про надання кредиту від 27.07.2023 та узгодженого до нього Додатку №1 від 27.07.2023, погоджується здійснювати оплату в сумі, що становить різницю між сумою в розмір 104040,00 грн та сумою фактично сплаченого розміру щомісячних платежів. Тому, просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог. 01.05.2024 представник відповідача, адвокат Радецька Тетяна Петрівна, подала до суду зустрічну позовну заяву, мотивуючи тим, що ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» звернулося до [PERSON] із позовною заявою, про стягнення заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 159 591,14 грн. Загальний розмір позовних вимог за первісним позовом складається із розміру заборгованості яка виникла з положень пунктів Договору №465923-КС-002 про надання кредиту від 27.07.2023 та Додатку №1 до нього - Таблиці обчислення загальної вартості кредиту, на суму 104040, 00 грн та із розміру заборгованості, яка виникла з положень пунктів Додаткової угоди №1від 23.08.2023 до Договору №465923-КС-002 про надання кредиту від 27.07.2023.Додаткову угоду №1 від 23.08.2023 до Договору №465923-КС-002 про надання кредиту від 27.07.2023 було укладено всупереч вимог ч. 5 ст. 14 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до норм ч.5 ст. 14 Закону України «Про споживче кредитування», забороняється вимагати від споживача укладення договору про споживчий кредит як обов`язкової умови придбання будь-яких товарів чи послуг у кредитодавця або у його спорідненої чи пов`язаної особи. В зв`язку з неможливістю вчасно здійснити погашення планового платежу за кредитом, про що було повідомлено кредитодавця, озвучивши про причини, в тому числі про наявність тяжких життєвих обставин, в яких опинилася позивач та наявністю воєнного стану в Україні, як вихід із даної ситуації кредитодавцем було запропоновано укласти Додаткову угоду №1 від 23.08.2023 до Договору №465923-КС-002, якою було додатково видано 9000,00 грн кредитних коштів та повністю змінено істотні умови договору, в подвійних розмірах встановлено плату за відсотками, комісіями, що є явною ознакою нечесної підприємницької практики, здійснення якої забороняється нормою ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» та що стало причиною наявності простроченої кредитної заборгованості в подвійному розмірі. В зв`язку з неможливість вчасного погашення чергового платежу по кредиту, позивачем замість запропонованої реструктуризації або вимоги про дострокове повернення кредиту та/або реалізації права примусового стягнення кредитної заборгованості після виявленої неплатоспроможності позичальника, було запропоновано видачу додаткових кредитних коштів на виконання зобов`язань за простроченими платежами та за новими істотно збільшеними умовами оплати за користування кредитними коштами, повністю замінюючи умови договору за процентною ставкою, комісією, тощо. Умова погашення кредитних зобов`язань за Договором від 27.07.2023 шляхом видачі додаткового кредиту, призвела до обтяжуючих для відповідача обставин, які призвели до істотного збільшення фінансового зобов`язання у вигляді видачі нового «траншу», нового кредиту з новими додатковими комісіями кредитодавцю, шляхом підписання Додаткової угоди №1 від 23.08.2023, що стало додатковим фінансовим тягарем для відповідача за первісним позовом та додатковим фінансовим «благом» для кредитодавця. Враховуючи, що складовою загального розміру кредитної заборгованості в сумі 159 591, 14 грн, яка є розміром позовних вимог за первісним позовом, невід`ємною складовою яких є розмір розрахованих сум за кредитними зобов`язаннями, які виникли із положень пунктів Додаткової угоди №1 від 23.08.2023 року до Договору №465923-КС-002 про надання кредиту від 27.07.2023 року, згідно якої розмір щомісячного платежу з суми 8 670, 00 грн, став щомісячним платежем в розмірі 48 151,31 грн-45 419,27 грн в місяць та наявністю додаткових комісій, утриманих кредитодавцем під виглядом надання нового кредиту для погашення простроченої кредитної заборгованості за Кредитним Договором, що по суті містить в собі механізм нарахувань за методикою капіталізації, є підставою звернутися із зустрічним позовом про визнання даної Додаткової угоди недійсною, укладену з порученням норм Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування». Пункти даної Додаткової угоди істотно погіршують умови кредитування первісного Кредитного договору, вдвічі збільшили розмір кредитних зобов`язань, наслідком чого в позичальника збільшився обсяг кредитних зобов`язань із суми в розмірі 104 040,00 грн. на суму в розмірі 159 591,14 грн та умови оскаржуваної додаткової угоди містять методи прихованої капіталізації нарахувань. Також, зазначає, що позивач за зустрічною позовною заявою про визнання Додаткової угоди №1 до Договору №465923-КС-002 про надання кредиту від 27.07.2023, недійсною, визнає за собою обов`язок повернення відповідачу 9 000,00 грн отриманих за даною Додатковою угодою. Тому, просила визнати недійсною додаткову угоду №1 від 23.08.2023 до договору №465923-КС-002 про надання кредиту від 27.07.2023 укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» та [PERSON] , та покласти на відповідача витрати з оплати судового збору та на правничу допомогу. 03.05.2024 представник позивача, за довіреністю у справі - Виноградов Юрій Ернестович , подав до суду відповідь на відзив на первісну позовну заяву, в якій зазначив, що у відзиві на позовну заяву сторона відповідача не заперечує наступних фактів, а саме факт укладення Кредитного договору та Додаткової угоди до Кредитного договору з позивачем, факт отримання кредитних коштів за Кредитним договором та Додатковою угодою до Кредитного договору, факт здійснення платежів за Кредитним договором та факт наявності заборгованості за Кредитним договором. Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Щодо перерахування ТОВ «Бізнес Позика» коштів за кредитним договором відповідачу, то товариство свої зобов`язання за Договором кредиту виконало та надало Позичальнику грошові кошти в розмірі 40 000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № [NUMBER] (котра вказана останньою при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті). Також, до позовної заяви було додано дві довідки, які сформовані ТОВ «ФК «Елаєнс», що надає посередницькі послуги ТОВ «БІЗПОЗИКА» з кредитування клієнтів за допомогою платіжної системи «Fondy», на підставі Договору №41084239_14/12/17 про надання послуг з переказу грошових коштів від 14.12.2017, з яких вбачається, що позичальнику на його картку було здійснено перерахування кредитних коштів двома платежами у розмірі 25000,00 грн та 15000,00 грн (разом 40 000,00 грн). Також, 23.08.2023 ТОВ «БІЗПОЗИКА» свої зобов`язання за Додатковою угодою № 1 до Кредитного договору виконало, та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 9000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № [NUMBER] (котра вказана при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті). Також, до позовної заяви була додана довідка, сформована технологічним оператором платіжних послуг ТОВ «Платежі Онлайн», який надає послуги позивачу на підставі Договору про надання послуг № ПГ-5 від 04.11.2020, яке під час надання послуг використовує Систему Platon. Щодо здійснення відповідачем платежів то боржник частково виконував свої зобов`язання за Кредитним договором. Відповідно до Розрахунку заборгованості за Договором №465923-КС-002 [PERSON] , на виконання умов договору здійснила часткову оплату за Договором №465923-КС-002 на загальну суму 29552,65 грн. Таким чином, зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідач вчинив конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту.Щодо розрахунку заборгованості за кредитним договором, то до позовної заяви був доданий детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором, який ґрунтується на умовах кредитного договору та узгоджується з матеріалами справи. Всі платежі Відповідача за Кредитним договором були враховані у розрахунку заборгованості за Кредитним договором. Сума заборгованості Відповідача за Кредитним договором відповідно до розрахунку заборгованості за Кредитним договором підрахована з урахуванням всіх платежів відповідача. Також, зазначає, що відповідач у відзиві на позовну заяву не поясняє чому на її думку розрахунок, який був доданий до позовної заяви, є начебто необґрунтованим та відповідач не був позбавлений можливості надати свій розрахунок заборгованості за кредитним договором. Щодо стягнення процентів за кредитним договором та їх розміру, то ТОВ «Бізнес Позика» просить стягнути з відповідача лише заборгованість по тілу та процентам, які були нараховані відповідно до умов Кредитного договору. Як вже зазначалося вище, процентна ставка нараховується за кожен день користування Кредитом. Протягом строку кредитування, визначеного у цьому Договорі, плата за користування Кредитом нараховується на залишок заборгованості по Кредиту, наявну на початок календарного дня, за фактичне число календарних днів користування Кредитом, із урахуванням дня видачі Кредиту та дня повернення Кредиту. Кредитним договором встановлюється орієнтований графік платежів за Кредитним договором. Тобто, якщо Позичальник сплачує заборгованість за Кредитним договором згідно встановленого графіку платежів без порушень, йому дійсно потрібно було б сплатити за Кредитним договором суму орієнтовної загальної вартості кредиту, яка зазначена у Кредитному договорі. При цьому, порушення Позичальником графіку платежів закономірно призвело до збільшення вартості кредиту, тому що процентна ставка нараховується за кожен день користування Кредитом на залишок заборгованості по Кредиту, наявну на початок календарного дня, за фактичне число календарних днів користування Кредитом, із урахуванням дня видачі Кредиту та дня повернення Кредиту. Звертаємо увагу суду, що всі істотні умови Кредитного договору, зокрема тип кредиту, його строк, процентна ставка та комісія за кредитом, строк дії кредиту, графік платежів за кредитним договором тощо - встановлені не у Правилах надання споживчих кредитів чи Паспорті споживчого кредиту, а у Кредитному договорі, який уклав відповідач шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Чинне національне законодавство не наділяє суд правом зменшення суми процентів, які Позичальник зобов`язаний сплачувати відповідно до умов Кредитного договору та норм ЦК України. Тому, просить суд прийняти відповідь на відзив до матеріалів судової справи, та врахувати викладену у ній інформацію при вирішенні судової справи. Проводити розгляд справи за відсутності представника ТОВ «Бізнес Позика», позовні вимоги підтримує у повному обсязі. 26.06.2024, після усунення відповідачкою недоліків зустрічної позовної заяви, судом постановлено ухвалу, якою прийнято зустрічний позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика», про визнання додаткової угоди недійсною, до спільного розгляду з первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором, та постановлено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, замінено судове засідання призначене для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. 27.06.2024 представник позивача, за довіреністю у справі - Виноградов Юрій Ернестович , подав до суду відзив на зустрічну позовну заяву, в якому зазначив, що зустрічна позовна заява є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. У зустрічній позовній заяві сторона позивача не надала жодних належних та достатніх пояснень щодо того, які саме вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, були начебто недодержані сторонами в момент укладення Кредитного договору та Додаткових угод до Кредитного договору. Із змісту зустрічної позовної заяви випливає, що сторона позивача бажає визнати Додаткову угоду недійсною через те, що позивача начебто змусили укласти Додаткову угоду до Кредитного договору. При цьому, сторона Позивача не надала жодних доказів того, яким чином її начебто змусили укласти Додаткову угоду до Кредитного договору. Водночас, звертає увагу, що у відзиві на позовну заяву за первісним позовом та у зустрічній позовній заяві, сторона позивача не заперечує наступних фактів: 1) укладення Кредитного договору та Додаткової угоди до Кредитного договору з Позивачем; 2) отримання кредитних коштів за Кредитним договором та Додатковою угодою до Кредитного договору; 3) здійснення платежів за Кредитним договором; 4) наявність заборгованості за Кредитним договором. Так, 23.08.2023 між ТОВ «БІЗПОЗИКА та [PERSON] укладено Додаткову угоду № 1 до Договору № 465923-КС-002 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов Додаткової угоди ТОВ «БІЗПОЗИКА» надає Позичальнику додатково кредит в сумі 9 000,00 грн. Комісія пов`язана з наданням додаткового кредиту 1 350,00 грн. ТОВ «БІЗПОЗИКА» свої зобов`язання за Додатковою угодою № 1 до Кредитного договору виконало, та надало Позичальнику грошові кошти в розмірі 9 000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № [NUMBER] . Відповідно до розрахунку заборгованості за Договором № 465923-КС-002 від 27.07.2023 [PERSON] , на виконання умов договору здійснила часткову оплату за Договором № 465923-КС-002 на загальну суму 29 552,65 грн. Після укладення Додаткової угоди до Кредитного договору Позивач здійснив два платежі за Кредитним договором, а саме: платіж від 23.08.2023 на суму 10 490,00 грн; платіж від 06.09.2023 на суму 10392,65 грн. Звертаємо увагу суду, що після укладення Додаткової угоди до Кредитного договору Позивач здійснила платіж від 23.08.2023 у розмірі, який передбачений новим графіком платежів саме за Додатковою угодою до Кредитного договору. Платіж від 06.09.2023 був здійснений Позивачем у розмірі, який є на 97,35 грн меншим, ніж передбачений новим графіком платежів саме за Додатковою угодою до Кредитного договору. Таким чином, зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, позивач вчинила конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту. Також звертаємо увагу суду, що протягом строку дії Кредитного договору, який додатковою угодою не змінювався, [PERSON] не звернулася до суду із заявою про визнання кредитного договору чи Додаткової угоди недійсними. Позивач вирішив звернутися із зустрічним позовом, у якому він просить суд визнати Додаткову угоду недійсною лише після того, як ТОВ «Бізнес Позика» звернулося до суду про стягнення з неї заборгованості за Кредитним договором. Відповідно до вищевикладеного, позивач протягом певного часу виконував свій обов`язок за Додатковою угодою до Кредитного договору, тому його звернення із зустрічним позовом, у якому він просить суд визнати Додаткову угоду недійсною через те, що її укладення йому начебто нав`язали, є порушенням позивачем принципу добросовісної поведінки. Тому, просить суд первісні позовні вимоги ТОВ «Бізнес Позика» задовольнити у повному обсязі, у задоволенні зустрічного позову [PERSON] відмовити у повному обсязі, розгляд справи проводити за відсутності представника ТОВ «Бізнес Позика». 23.07.2024 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті. Представник позивача, за довіреністю у справі - Мишенська Наталія Миколаївна , в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, 01.04.2024 подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача, адвокат Радецька Тетяна Петрівна, в судовому засіданні первісний позов визнала частково, а саме щодо сплати відсотків у розмірі 28487,35 грн, залишку тіла кредиту у розмірі 40000,00 грн, комісії у розмірі 6000,00 грн, щодо сплати кредитних коштів у розмірі 9000,00 грн за додатковою угодою та 1350,00 грн комісії, всього на суму 84837,35 грн. Вказану суму відповідачка визнає та визнає свій обов`язок повернути вказані кошти позивачу. Також, зазначила, що відповідач хотіла розстрочити борг за першим договором, але їй запропонували укласти додаткову угоду для погашення боргу, що є недобросовісною підприємницькою практикою. Відповідачка могла б реалізувати право погасити борг в інший спосіб, але її поставили такі умови, щоб вона взяла кредит за додатковою угодою, яка збільшила комісію та відсоткову ставку. Відповідач - [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Суд, заслухавши пояснення представника відповідачки, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч.1 ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків ( ст. 11 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України). Судом встановлено, що 27.07.2023 ТОВ «Бізнес Позика» направлено [PERSON] пропозицію (оферту) укласти Договір №465923-КС-002 про надання кредиту та 27.07.2023 [PERSON] прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору №465923-КС-002 про надання кредиту, на умовах визначених офертою, що підтверджується матеріалами справи (Т. 1 а.с. 17-25, 39-47). Також, встановлено, що 27.07.2023 між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено Договір №465923-КС-002 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію» (Т. 1 а.с. 48-56), відповідно до якого кредитодавець надає позичальнику грошові кошти (кредит) у розмірі 40000,00 грн на строк 24 тижні, а саме до 11.01.2024, на придбання товарів для задоволення потреб не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю (споживчий кредит), шляхом перерахування на банківську картку позичальника № [NUMBER] , на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених цим договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит. Згідно з умовами договору кредиту, сторони визначили стандартну процентну ставку за кредитом в розмірі 2,00 % в день (фіксована) та знижену процентну ставку за кредитом в розмірі 1,15082147 % в день (фіксована). Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку (терміну) Договору. Встановлений Договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено Кредитодавцем в односторонньому порядку. Відповідно до 2.5 Договору комісія за надання Кредиту (надалі- Комісія): 6000,00 грн. Розмір Комісії, встановлений цим пунктом Договору, залишається незмінним протягом усього строку (терміну) Договору. Встановлений Договором розмір Комісії не може бути збільшено Кредитодавцем в односторонньому порядку. Відповідно до положень п. 3.1 Договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний картковий рахунок позичальника, який відповідає банківській платіжній картці, що наведена у розділі 8 Договору. Також, пунктом 3.2.3 Договору встановлено наступний графік платежів, припускаючи, що позичальник буде його дотримуватись і застосовуватиметься знижена процентна ставка, згідно якого встановлено 12 платежів по 8670,00 грн на загальну суму 104040,00 грн, з яких тіло - 40000,00 грн, відсотки 58040,00 грн та комісія 6000,00 грн. Вищезазначена інформація міститься і в підписаному електронним підписом 27.07.2023 між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] паспорті споживчого кредиту (Т. 1 а.с. 26-29), відповідно до якого орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь час користування кредитом становить 104040,00 грн. Встановлено, що 23.08.2023 ТОВ «Бізнес Позика» направлено [PERSON] пропозицію (оферту) укласти додаткову угоду №1 до договору №465923-КС-002 про надання кредиту від 27.07.2023 та 23.08.2023 [PERSON] прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення додаткову угоду №1 до договору №465923-КС-002 про надання кредиту від 27.07.2023, на умовах визначених офертою, що підтверджується матеріалами справи (Т. 1 а.с. 60-62, 63-65). Також, встановлено, що 23.08.2023 між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено додаткову угоду №1 до договору №465923-КС-002 про надання кредиту від 27.07.2023, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписана у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію» (Т. 1 а.с. 57-59), відповідно до якої кредитодавець та позичальник домовились, що з дати укладення додаткової угоди кредит збільшується на 9000,00 грн, після збільшення суми кредиту, загальна сума отриманого кредиту становить 49000,00 грн. Відповідно до п. 4 Додаткової угоди, після укладення цієї Додаткової угоди та збільшення суми Кредиту: - загальна сума отриманого Кредиту становить: 49 000,00 грн. (п.1 та п.2. Додаткової угоди); орієнтовна реальна річна процентна ставка: 24372,12 процентів; орієнтовна загальна вартість наданого кредиту: 115 450,45 грн. Відповідно до п. 5 Додаткової угоди комісія за надання додаткової суми кредиту: 1 350,00 грн. Відповідно до п. 6.4. Додаткової угоди, сторони домовились викласти п. 3.2. Договору в новій редакції, а саме: «3.2. Протягом строку (терміну) кредитування процентна ставка за Кредитом (надалі - Проценти за користування Кредитом), нараховуються заставкою вказаною у п. 2.4 Договору на залишок заборгованості по Кредиту, наявної на початок календарного дня, за період фактичного користування Кредитом, із урахуванням дня видачі Кредиту та дня повернення Кредиту згідно графіку платежів, а саме 10 платежів по 10490,00 грн, 1 платіж в розмірі 10550,45 грн, всього на суму 115450,45 грн, з яких 49000,00 тіло кредиту, 54881,21 грн відсотки, 1350,00 грн комісія за надання додаткової суми кредиту, 5 984,29 грн несплачені відсотки, 4 234,95 грн несплачена комісія. Відповідно до приписів ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Передбачено ст. 628 ЦК України, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). Ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За ч 2. ст. 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Абзац 2 ч.2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. В ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно зі ст. 10 Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (ст. 11 Закону). Згідно положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. П. 6 ч. 1 ст. 3 цього Закону визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 цього Закону). На відносини, що виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів поширюється дія Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». У ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» вказано, що електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. За змістом ст. 6, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Отже, електронний документ, на підставі якого між сторонами виникають права та обов`язки, має відповідати положенням Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» (правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 16.03.2020 у справі № 910/1162/19 та від 19.01.2022 у справі № 202/2965/21). Договір укладений між сторонами в електронній формі має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та первісними кредиторами не було б укладено. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14.06.2022 у справі №757/40395/20-ц, від12.01.2021 у справі №524/5556/19, від 07.10.2020 у справі №127/33824/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18. Встановлено, що [PERSON] через особистий кабінет на веб-сайті ТОВ «Бізнес Позика» увійшла у свій особистий кабінет, подала заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, шляхом заповнення анкети клієнта, в якій зазначила свої особисті дані: прізвище, ім`я, по батькові, ідентифікаційний номер, рік народження, номер мобільного телефону, електронної адреси, паспортні дані, номер банківського рахунку, суми бажаного кредиту,та підтвердила умови отримання кредиту шляхом натискання відповідної кнопки, після чого ТОВ «Бізнес Позика» направило [PERSON] , через інформаційно-телекомунікаційну систему у вигляді смс-повідомлення одноразовий ідентифікатор [NUMBER] , на номер телефону [NUMBER] , що зазначений позичальником у анкеті клієнта (Т. 1 а.с. 66), який відповідачка і використала для підтвердження підписання кредитного договору. При реєстрації та входу в особистий кабінет позичальника, при укладенні кредитного договору, відповідачем використано фінансовий номер телефону [NUMBER] та електронну пошту pusyuliya95@gmail.com, що підтверджується наданою позивачем до суду візуальною формою(Т. 1 а.с. 68-70). Також, [PERSON] , через особистий кабінет на веб-сайті ТОВ «Бізнес Позика» увійшла у свій особистий кабінет, подала заявку на отримання додаткового кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання додаткового кредиту шляхом натискання відповідної кнопки, після чого ТОВ «Бізнес Позика» направило [PERSON] , через телекомунікаційну систему у вигляді смс-повідомлення одноразовий ідентифікатор UA-4240, на номер телефону [NUMBER] , що зазначений позичальником у анкеті клієнта (Т. 1 а.с. 66), який відповідачка і використала для підтвердження підписання додаткової угоди, що підтверджується наданою позивачем до суду візуальною формою (Т. 1 а.с. 71-73). Вищевказаний договір про надання кредиту №465923-КС-002 від 27.07.2023 та додаткова угода №1 від 23.08.2023 до договору №465923-КС-002 від 27.07.2023, яка є його невід?ємною частиною, підписані відповідачкою електронним підписом, за допомогою одноразового ідентифікатора, а тому, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх, адже без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений. Також, відповідно до п. 7.15 Договору інші умови цього договору регулюються Правилами, які наявні в матеріалах справи (а.с. 74-93). Відповідно до п. 7.4.4 Договору підписанням цього договору позичальник підтверджує те, що позичальник ознайомлений з Договором та Правилами, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань, вважає їх справедливими та погоджується неухильно дотримуватись їх та, відповідно, уклав Договір з вільним волевиявленням, що також підтверджується матеріалами справи (Т. 2 а.с. 31, 32, 45, 46). Відповідно до п.п. 3.1.1. Правил після отримання Заявником від Кредитодавця повідомлення про прийняте рішення щодо можливості надання Кредиту в Особистому Кабінеті Заявника розміщається Оферта, яка є пропозицією в розумінні ч. 4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію». Після отримання Оферти Заявнику надсилається Одноразовий ідентифікатор. Відповідно до п. 3.1.2, 3.1.3 Правил позичальник може відмовитись від укладення договору шляхом вибору відповідних опцій в Особистому кабінеті. У випадку відмови від укладення Заявником Договору чи не підписання його шляхом використання Електронного підпису одноразовим ідентифікатором, Оферта вважається не акцептованою Заявником і втрачає силу. Отже, встановлено, що вказаний договір про надання кредиту №465923-КС-002 від 27.07.2023, та додаткова угода №1 до договору про надання кредиту №465923-КС-002 від 27.07.2023 підписані сторонами, які визначили всі істотні умови договору, а тому, саме з 27.07.2023 між сторонами виникли договірні відносини щодо користування кредитними коштами у розмірі 49000,00 грн, враховуючи, що відповідачка - [PERSON] визнала факт підписання нею договору та додаткової угоди. Так, ч. 1 ст. 1046 ЦК України визначено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. З довідок ТОВ «ФК «Елаєнс» від 27.02.2024, що надає послуги ТОВ «БІЗПОЗИКА» з кредитування клієнтів за допомогою платіжної системи «Fondy», на підставі Договору №41084239_14/12/17 про надання послуг з переказу грошових коштів від 14.12.2017 (Т. 1 а.с. 94, 95, Т. 2 а.с. 52-57), вбачається, що ТОВ «Бізнес Позика» виконало свої зобов`язання за договором про надання кредиту №465923-КС-002 від 27.07.2023 та надало позичальнику [PERSON] грошові кошти у розмірі 40000,00 грн, шляхом перерахування вказаних коштів двома платежами у розмірі 25 000,00 грн та 15 000,00 грн, на банківську карту позичальника № [NUMBER] , котра вказана нею при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті. З довідки ТОВ «Платежі Онлайн» від 26.02.2024, що надає послуги ТОВ «БІЗПОЗИКА» на підставі Договору про надання послуг № ПГ-5 від 04.11.2020, яке під час надання послуг використовує Систему Platon (Т. 1 а.с. 67, Т. 2 а.с. 33-44), вбачається, що ТОВ «БІЗПОЗИКА» виконало свої зобов`язання за Додатковою угодою № 1 до Кредитного договору та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 9 000,00 грн, шляхом перерахування на банківську картку позичальника № [NUMBER] , котра вказана нею при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті). Вказані обставини також підтверджуються випискою по картковому рахунку за період з 27.03.2023 по 12.02.2024 та інформацією, яка надана АТ «ПУМБ» на виконання вимог ухвали про витребування доказів від 12.03.2024 (Т. 1 а.с. 136, 137-203). Крім того, слід зазначити, що вищевказані обставини визнаються відповідачкою, а суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин. Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Ст. 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. На підставі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Представник відповідачки, адвокат Радецька Тетяна Петрівна, заперечуючи частково первісні позовні вимоги, зазначає, що відповідачка визнає свій обов`язок щодо сплати відсотків у розмірі 28487,35 грн, щодо сплати тіла кредиту у розмірі 40000,00 грн, щодо сплати комісії у розмірі 6000,00 грн, щодо сплати кредитних коштів у розмірі 9000,00 грн за додатковою угодою та 1350,00 грн комісії, всього на суму 84837,35 грн. Крім того, зазначає, що згідно кредитного договору їй було надано кредитні кошти в розмірі 40000,00 грн, з яких комісія кредитодавця становила 6 000,00 грн. Згідно Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки, термін погашення кредиту сторонами узгоджено до 11.01.2024, розмір суми процентів за користування кредитом за даний період становить 58040,00 грн, загальний розмір тіла кредиту - 40000,00 грн, що дорівнює 98040,00 грн та з врахуванням додатково комісії банку за видачу кредиту 6000,00 грн, в загальному становить 104040,00 грн кредитних зобов`язань, разом з тим сплачено нею в рахунок погашення цієї заборгованості 29552,65 грн. Також, зазначає, що відповідачка визнає за собою обов`язок повернення 9000,00 грн отриманих за Додатковою угодою №1 до договору №465923-КС-002 від 27.07.2023. Так, на підставу вимог щодо стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника позивачем, було надано розрахунок заборгованості за кредитним договором №465923-КС-002 від 27.07.2023 (Т. 1 а.с. 34-37), з якого вбачається, що заборгованість відповідачки - [PERSON] станом на 21.02.2024 становить 159591,14 грн, що складається із: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 47 593,90 грн та суми прострочених платежів по процентах - 111 997,24 грн, при цьому вимоги щодо стягнення комісії позивачем не заявлені. Відповідно до п. 2.4. Договору стандартна процентна ставка за кредитом: в день 2,0%, фіксована. Знижена процентна ставка за кредитом: в день 1,15082147 %, фіксована. Відповідно до п. 3.2. Договору протягом строку (терміну) кредитування процентна ставка за Кредитом (надалі - Проценти за користування Кредитом), нараховуються заставкою вказаною у п. 2.4 Договору на залишок заборгованості по Кредиту, наявної на початок календарного дня, за період фактичного користування Кредитом, в залежності від дотримання Позичальником графіку платежів, що вказаний в п. 3.2.3. та Додатку№1 до Договору і розраховується в порядку описаному нижче. Пунктом 3.2.3 Договору та п. 6.4. Додаткової угоди № 1 встановлений наступний графік платежів, припускаючи, що позичальник буде його дотримуватись і застосовуватиметься знижена процентна ставка. Згідно з п. 3.2.1. Договору у разі якщо погашення кредиту здійснюється згідно погодженого сторонами графіку платежів, що наведений в п. 3.2.3. та Додатку №1 до Договору, чи в разі дострокового повернення суми наданого Кредиту, то зобов`язання позичальника по сплаті процентів за користування Кредитом розраховуються відповідно до зниженої процентної ставки, що вказана в п. 2.4. Договору. Відповідно до умов п. 3.2.2. Договору сторони домовились, що у разі якщо повернення Кредиту не здійснюється згідно погодженого графіку платежів, що наведений в п. 3.2.3. та Додатку №1 до Договору, (за виключенням дострокового повернення Кредиту), у наслідок чого виникає прострочка по Кредиту, та строк цієї прострочки більше семи календарних днів, то умови про нарахування процентів за користування Кредитом за зниженою процентною ставкою втрачають чинність і до відносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, що вказана в п. 2.4. Договору. При цьому, нарахування процентів за стандартною процентною ставкою починається з восьмого календарного дня, від дня простроченого платежу, передбаченого графіком платежів, що вказаний в п. 3.2.3. та Додатку№1 до Договору, та до закінчення терміну дії Договору. Відповідно до п. 4.2 Договору позичальник зобов`язаний виконувати цей Договір у порядку та в строки (терміни), встановлені Договором. Повернути Кредит, сплатити Проценти за користування Кредитом та інші платежі, передбачені Договором, до закінчення строку (терміну) дії Договору. Отже, матеріалами справи підтверджується, що у підписаному відповідачкою договорі про надання кредиту №465923-КС-002 від 27.07.2023 визначені строк кредиту, тип та розмір процентних ставок плати за користування кредитом: фіксована знижена процентна ставка у розмірі 1,15082147 % за кожен день користування кредитом та фіксована стандартна процентна ставка у розмірі 2,0%, якщо буде допущена прострочка сплати заборгованості. Також, договором про надання кредиту №465923-КС-002 від 27.07.2023 та додатковою угодою №1 до договору встановлюється орієнтований графік платежів за кредитним договором із застосуванням зниженої процентної ставки, тобто, якщо позичальник буде сплачувати заборгованість за договором згідно встановленого графіку платежів без порушень, йому потрібно було б сплатити за договором про надання кредиту суму орієнтовної загальної вартості кредиту, яка зазначена у п. 3.2.3 Договору та п. 6.4 Додаткової угоди №1. При цьому, порушення позичальником графіку платежів закономірно призводить до збільшення вартості кредиту, тому що процентна ставка нараховується за кожен день користування кредитом на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за фактичне число календарних днів користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту. Матеріалами справи підтверджено неналежне виконання позичальником умов кредитного договору та загальна сума до сплати дійсно становила б 115450,45 грн, лише у випадку належного виконання позичальником зобов`язань та погашення обумовлених сум згідно з графіком платежів, що у справі не встановлено. Отже, позивач зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а відповідачка, всупереч викладеним у кредитному договорі умовам, в установлені терміни не повернула належні до сплати грошові суми, тим самим порушила встановлений графік обов`язкових платежів, визначений у п. 3.2.3 Договору та п. 6.4 Додаткової угоди №1. В ході розгляду справи встановлено, що сума заборгованості по відсотках 111997,24 грн нараховувалась в межах строку дії договору з 27.07.2023 по 11.01.2024, що підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком, а тому, суд вважає, що наданий позивачем розрахунок ґрунтується на умовах кредитного договору, є належним та допустимим доказом утвореної заборгованості у розмірі 159591,14 грн, враховуючи, що позивачем надані докази отримання кредитних коштів, а заперечуючи заявлений позивачем розмір заборгованості відповідачка свого розрахунку, який би спростовував доводи позивача щодо суми боргу 159591,14 грн за договором про надання кредиту №465923-КС-002 від 27.07.2023, до суду не надала. Також, як було встановлено, [PERSON] в рахунок погашення отриманого кредиту та сплати процентів за користування кредитом здійснила платежі на користь ТОВ «Бізнес Позика» на загальну суму 29552,65 грн, що підтверджується матеріалами справи (Т. 2 а.с. 58, 59, 60), визнається сторонами у справі та зазначені обставини вказують на визнання відповідачкою факту укладення кредитного договору, додаткової угоди №1 та наявності у неї обов`язку повернути кредит, що в судовому засіданні не заперечувалося. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України невиконання зобов`язання є порушенням зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). Згідно із частиною першою ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Положеннями ч.1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Таким чином, позивач довів факт виникнення зобов`язальних правовідносин між сторонами, шляхом укладення договору про надання кредиту №465923-КС-002 від 27.07.2023, додаткової угоди №1 до договору про надання кредиту №465923-КС-002 від 27.07.2023між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] , факт перерахування коштів на платіжну картку відповідачки, а тому з останньої на користь позивача слід стягнути заборгованість за тілом кредиту та нарахованими відсотками за користування кредитом у розмірі 159591,14 грн. Щодо вимог [PERSON] за зустрічним позовом, про визнання додаткової угоди недійсною, слід зазначити наступне. Представник позивачки за зустрічним позовом, адвокат Радецька Тетяна Петрівна, обґрунтовуючи зустрічні вимоги, зазначила, що ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» звернулося до [PERSON] із позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 159 591,14 грн. Загальний розмір позовних вимог за первісним позовом складається із розміру заборгованості яка виникла з положень пунктів Договору №465923-КС-002 про надання кредиту від 27.07.2023 та Додатку №1 до нього - Таблиці обчислення загальної вартості кредиту, на суму 104040, 00 грн та із розміру заборгованості, яка виникла з положень пунктів Додаткової угоди №1 від 23.08.2023 до Договору №465923-КС-002 про надання кредиту від 27.07.2023. Додаткову угоду №1 від 23.08.2023 до Договору №465923-КС-002 про надання кредиту від 27.07.2023 було укладено всупереч вимог ч. 5 ст. 14 Закону України «Про споживче кредитування». Укладенням Додаткової угоду №1 від 23.08.2023 до Договору №465923-КС-002, було додатково видано 9000,00 грн кредитних коштів та повністю змінено істотні умови договору, в подвійних розмірах встановлено плату за відсотками (розмір щомісячного платежу з суми 8 670, 00 грн став щомісячним платежем в розмірі 48 151,31 грн - 45 419,27 грн в місяць), комісіями, що є явною ознакою нечесної підприємницької практики, здійснення якої забороняється нормою ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» та що стало причиною наявності простроченої кредитної заборгованості в подвійному розмірі. Умова погашення кредитних зобов`язань за Договором від 27.07.2023 шляхом видачі додаткового кредиту, призвела до обтяжуючих для відповідача обставин, які призвели до істотного збільшення фінансового зобов`язання у вигляді видачі нового «траншу», нового кредиту з новими додатковими комісіями кредитодавцю, шляхом підписання Додаткової угоди №1 від 23.08.2023. Пункти даної Додаткової угоди істотно погіршують умови кредитування первісного Кредитного договору, вдвічі збільшили розмір кредитних зобов`язань, наслідком чого в позичальника збільшився обсяг кредитних зобов`язань із суми в розмірі 104 040,00 грн на суму в розмірі 159 591,14 грн та умови оскаржуваної додаткової угоди містять методи прихованої капіталізації нарахувань. Однак, дані твердження суд оцінює критично, виходячи з наступного. Ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Ч. 2, ч. 3 ст. 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені статтею 203 ЦК України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Отже, законодавець встановлює, що наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення. Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». За змістом ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Згідно із ч.1 ч.2 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. У разі відсутності у кредитодавця інформації про вартість певної додаткової або супутньої послуги, що надається споживачу третьою особою під час укладення договору про споживчий кредит, орієнтовна вартість такої послуги визначається відповідно до пункту 7 частини третьої статті 9 цього Закону. Усі припущення, використані для обчислення орієнтовної реальної річної процентної ставки та/або орієнтовної загальної вартості кредиту, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору. У договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін. Також, згідно ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Згідно ч. 10 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець до укладення договору про споживчий кредит на вимогу споживача надає йому пояснення з метою забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансового стану, зокрема шляхом роз`яснення інформації, що надається відповідно до частин другої та третьої цієї статті, істотних характеристик запропонованих послуг та наслідків для споживача, зокрема у разі невиконання ним зобов`язань за таким договором. Надання таких пояснень, роз`яснень, інформації в належному та зрозумілому вигляді та ознайомлення з передбаченою цією частиною інформацією підтверджуються у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно ч. 12 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» споживач, який внаслідок ненадання йому визначеної у цій статті інформації або надання її в неповному обсязі чи надання недостовірної інформації уклав договір на менш сприятливих для себе умовах, ніж ті, що передбачені у цій інформації, має право вимагати приведення укладеного договору у відповідність із зазначеною інформацією шляхом направлення кредитодавцю відповідного письмового повідомлення. Кредитодавець зобов`язаний привести договір у відповідність з умовами, зазначеними у наданій інформації, протягом 14 днів з дати отримання такого повідомлення. Згідно ч. 1, 5 ст. 14 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит укладається в порядку, визначеному цивільним законодавством України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Забороняється вимагати від споживача укладення договору про споживчий кредит як обов`язкової умови придбання будь-яких товарів чи послуг у кредитодавця або у його спорідненої чи пов`язаної особи. Згідно п. 8, 9 ч. 1 cт. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір повинен містити, зокрема, порядок зміни і припинення дії договору та права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. Відповідно до ч.2 статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» перед укладенням договору про надання фінансових послуг фінансова установа чи інший суб`єкт господарювання, що надає фінансові послуги, зобов`язані повідомити клієнта у письмовій або електронній формі, у тому числі шляхом надання клієнту доступу до такої інформації на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, про: 1) особу, яка надає фінансові послуги: а) найменування (для фізичної особи - підприємця: прізвище, ім`я та (за наявності) по батькові), місцезнаходження, контактний телефон і адреса електронної пошти особи, яка надає фінансові послуги, адреса, за якою приймаються скарги споживачів фінансових послуг; б) найменування особи, яка надає посередницькі послуги (за наявності); в) відомості про державну реєстрацію особи, яка надає фінансові послуги; г) інформацію щодо включення фінансової установи до відповідного державного реєстру фінансових установ або Державного реєстру банків; ґ) інформацію щодо наявності в особи, яка надає фінансові послуги, права на надання відповідної фінансової послуги; д) контактну інформацію органу, який здійснює державне регулювання щодо діяльності особи, яка надає фінансові послуги; 2) фінансову послугу - загальну суму зборів, платежів та інших витрат, які повинен сплатити клієнт, включно з податками, або якщо конкретний розмір не може бути визначений - порядок визначення таких витрат; 3) договір про надання фінансових послуг: а) наявність у клієнта права на відмову від договору про надання фінансових послуг; б) строк, протягом якого клієнтом може бути використано право на відмову від договору, а також інші умови використання права на відмову від договору; в) мінімальний строк дії договору (якщо застосовується); г) наявність у клієнта права розірвати чи припинити договір, права дострокового виконання договору, а також наслідки таких дій; ґ) порядок внесення змін та доповнень до договору; д) неможливість збільшення фіксованої процентної ставки за договором без письмової згоди споживача фінансової послуги; 4) механізми захисту прав споживачів фінансових послуг: а) можливість та порядок позасудового розгляду скарг споживачів фінансових послуг; б) наявність гарантійних фондів чи компенсаційних схем, що застосовуються відповідно до законодавства. Також, згідно ч. 3 та ч. 4 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» інформація, що надається клієнту, повинна забезпечувати правильне розуміння суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Фінансова установа під час надання інформації клієнту зобов`язана дотримуватися вимог законодавства про захист прав споживачів. Як зазначено вище у рішенні, 23.08.2023 між сторонами укладена додаткова угода №1 до договору №465923-КС-002 про надання кредиту від 27.07.2023, яка є його невід?ємною частиною, підписана сторонами в електронній формі, електронними підписами за допомогою одноразового ідентифікатора. При цьому, [PERSON] , через особистий кабінет на веб-сайті ТОВ «Бізнес Позика» увійшла у свій особистий кабінет, подала заявку на отримання додаткового кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання додаткового кредиту шляхом натискання відповідної кнопки, після чого ТОВ «Бізнес Позика» направило [PERSON] , через телекомунікаційну систему у вигляді смс-повідомлення одноразовий ідентифікатор UA-4240, на номер телефону [NUMBER] , який відповідачка і використала для підтвердження підписання додаткової угоди (у пункті 12 Додаткової угоди №1 «Реквізити та підписи сторін» зазначено електронний підпис фізичної особи [PERSON] - UA-4240). Отже, зміст додаткової угоди №1 до договору №465923-КС-002 про надання кредиту від 27.07.2023 свідчить, що сторони правочину досягли згоди щодо усіх обставин, які мають істотне значення для укладення такого правочину, спірний договір, а саме додаткова угода №1 до договору №465923-КС-002 про надання кредиту від 27.07.2023, підписана сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, позивач на момент укладення додаткової угоди не заявляла додаткових вимог щодо умов спірної угоди та в подальшому виконувала частково її умови, а банк надав позичальнику інформацію про умови кредитування, відсоткову ставку, а також надав [PERSON] інформацію щодо сукупної вартості кредиту, з урахуванням відсоткової ставки за ним та її складових і такі обставини [PERSON] не спростувала. Крім того, після укладення додаткової угоди відповідачка у подальшому частково виконувала умови додаткової угоди та покладені на неї договірні зобов`язання, сплачуючи кредит, проценти та комісію у відповідному розмірі (платіж від 23.08.2023 на суму 10 490,00 грн, платіж від 06.09.2023 на суму 10392,65 грн), що свідчить про свідоме визнання нею умов додаткової угоди №1 до договору №465923-КС-002 про надання кредиту від 27.07.2023, що не заперечується самою відповідачкою за зустрічним позовом [PERSON] (правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30 червня 2021 року в справі № 201/10403/19, від 13 березня 2023 року у справі № 707/782/22). Згідно п. 2 ч. 1, ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача, передбачено ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладення договору. Виходячи з мети законодавчого захисту прав споживача як більш вразливої та незахищеної сторони у договорі (в якому одна сторона є фахівець, а інша - ні), закон має на меті захистити право споживача бути обізнаним з умовами договору, що укладається, на зрозумілій для нього мові, коротко і прозоро, без прихованих невигідних для нього наслідків та умов, з метою уникнення ситуації, коли для належного розуміння договору та його умов споживач мав би детально аналізувати об`ємний матеріал, і з метою уникнення викривлення дійсного волевиявлення позичальника-споживача. Дані вимоги закону не мали на меті надати споживачу формальні підстави для подальшого визнання укладеного договору недійсним. Споживач (позичальник) не звільнений від обов`язку бути добросовісним при укладенні договору, що означає повне з`ясування позичальником умов договору (тобто умов, на яких йому кредитор видасть кредитні кошти, і які наслідки він матиме для себе) до підписання договору і відповідно до отримання позичальником на підставі підписаного договору кредитних коштів, а не навпаки. У постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15 зроблено висновок, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2, 3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону). Обравши спосіб захисту своїх прав, шляхом визнання кредитного договору недійсним з підстав передбачених статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач зобов`язаний довести правову та фактичну підстави своїх позовних вимог. Разом з тим, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що спірна додаткова угода №1 до договору до договору №465923-КС-002 про надання кредиту від 27.07.2023 містить інформацію, як про суму кредиту, так і про детальний розпис її орієнтовної загальної вартості, дату укладення правочину, процентну ставку та комісію, окрім того містить всі істотні умови передбачені законодавством України, позивачка була ознайомлена зі всіма істотними умовами додаткової угоди №1, що підтверджується його підписом в договорі. Також, встановлено, що зміст додаткової угоди №1 до договору №465923-КС-002 про надання кредиту від 27.07.2023 є зрозумілим до прочитання і не може розцінюватися як надання інформації у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб. Крім того, відповідачкою не надано належних та допустимих доказів, які дають підстави вважати, що електронний договір, а саме додаткова угода №1, укладена між сторонами, є несправедливою щодо неї, оскільки при підписанні даної угоди вона ознайомилася та погодилася з її умовами, а відтак, проаналізувавши умови кредитного договору та встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність в останній несправедливих умов, а всі твердження відповідачки з даного приводу судом розцінюються як її спосіб захисту власних інтересів від наслідків, можливість настання яких залежить лише від його добросовісної поведінки при виконанні взятих на себе за кредитним договором зобов`язань. Таким чином, встановивши, що на час укладення додаткової угоди №1 до договору про надання кредиту №465923-КС-002 від 27.07.2023, [PERSON] була ознайомлена зі змістом самого договору про надання кредиту №465923-КС-002 про надання кредиту від 27.07.2023 та зі змістом додаткової угоди №1 до даного договору, яка є його невід?ємною частиною, про що свідчить її підпис, ні на момент укладення додаткової угоди №1 до договору №465923-КС-002 від 27.07.2023, ні протягом дії додаткової угоди №1 до договору №465923-КС-002 від 27.07.2023, [PERSON] не зверталась до позивачка із заявою про надання роз`яснень незрозумілих їй умов додаткової угоди №1, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції додаткової угоди №1, тим самим фактично погодилась із всіма умовами такої додаткової угоди, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання додаткової угоди №1 до договору про надання кредиту №465923-КС-002 від 27.07.2023 недійсною за відсутності обставин щодо нечесної підприємницької практики відповідача чи введення позичальника в оману в даному випадку. Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладеними Верховним Судом України у постанові від 02.12.2015 у справі № 6-1341цс15 та Верховним Судом у постановах від 16.12.2020 у справі № 756/12667/18, від 03.02.2021 у справі № 643/15333/15-ц та від 31.03.2021 року у справі № 466/8526/14-ц. Згідно із п. 6 ч.1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується на римській максимі -«non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium - принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Отже, суд вважає, що вимога про визнання додаткової угоди недійсною є необґрунтованою з наведених вище в рішенні підстав та такою, що не підлягає до задоволення. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку, що первісний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором, підлягає до задоволення у повному обсязі, а у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика», про визнання додаткової угоди недійсною, слід відмовити. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч. ч. 1, 2 якої, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач - ТОВ «Бізнес Позика» сплатило при подачі позову до суду судовий збір у розмірі 2422,40 грн (Т. 1 а.с. 38), тому, з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» стягуються вказані судові витрати у розмірі 2422,40 грн. Відповідачка - [PERSON] сплатила при подачі зустрічного позову судовий збір у розмірі 1211,20 грн (Т. 2 а.с. 76), але враховуючи, що у задоволенні її позову відмовлено, понесені нею судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Outcome: approved