Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-17 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника звернувся до суду з позов до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» та відповідно до позовних вимог просив суд стягнути з відповідача на його користь 260 508 грн. за спричинення матеріальної шкоди заподіяної внаслідок залиття його квартири, моральну шкоду в розмірі 100 000 грн а також просив суд стягнути на його користь судові витрати понесені при розгляді справи. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачу на підставі договору купівлі-продажу квартири від 4 травня 2018 р., зареєстрованого в реєстрі за № 1891, належить на праві власності квартира [ADDRESS] . У ніч з 26 на 27 серпня 2022 року к вказаній вище квартирі [ADDRESS] сталося затоплення,що призвело до пошкодження майна, яке перебувало в квартирі та належало позивачу. Факт затоплення квартири підтверджується Актом про залиття складеним ЖЕД -409 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» від 29 серпня 2022 р. Даним Актом про залиття встановлено причину залиття, а саме внаслідок прориву труби ГВП між квартирами [ADDRESS] та [ADDRESS] . За фактом залиття квартири майстром ЖЕД -409 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» складено дефектний акт. Відповідно до звіту від 7.06.2023 р. про визначення матеріальних збитків , що нанесені власнику пошкодженого майна , внаслідок залиття 2-х кімнатної квартири [ADDRESS] складає на дату оцінки 260 508 грн. Відповідач не здійснює дій спрямованих на відшкодування збитків завданих позивачу залиттям його квартири, після залиття дана квартира фактично не придатна для проживання, позивач змушений винаймати інше житло, так -як у нього відсутні кошти на проведення ремонту своєї квартири та крім завдання йому матеріальних збитків йому також і заподіяна моральна шкода. Свою позицію обгрунтовує посиланням на вимоги Закону України «Про житлово-комунальні послуги» статтю 1166 ЦК України щодо відшкодування матеріальної шкоди та на ст.ст. 23, 1167 щодо відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та обставини, що викладені в позовній заяві , просив їх задовольнити, вказуючи на те, що визначеної суми збитків яка визначена звітом, на даний час також не буде достатньо для проведення відновлювального ремонту його квартир у зв`язку з підвищенням цін на будматеріали, відповідач не йде на будь - які поступки, шкоду не відшкодовує, позивач позбавлений можливості проживати в своїй квартирі, що також спричиняє йому страждання та переживання, в зв`язку з чим йому заподіяна моральна шкода. . Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позову мотивуючи це тим, що представник відповідача не погоджується з визначеною сумою збитків, так -як вважає, що звіт про визначення матеріальних збитків, який було надано позивачем в обгрунтування своїх позовних вимог є неналежним доказом, так - як експерт не був попереджений про кримінальну відповідальність при складані даного звіту, а також позивачем не було надано вільного доступу аварійній бригаді через свою квартиру до трубопроводу ГВП, що призвело до вказаних наслідків, при цьому представник відповідача не оспорювала обставин та причин залиття квартири [ADDRESS] , що належить позивачу на праві власності. Суд заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи дійшов наступного, що відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. Згідно із ст.ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як убачається з матеріалів справи, що позивачу на підставі договору купівлі-продажу квартири від 4 травня 2018 р., зареєстрованого в реєстрі за № 1891, належить на праві власності квартира [ADDRESS] . На підставі Розпорядження Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 13.02.2015 року № 61 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» визнана балансоутримувачем. Об`єкти житлового та нежитлового фонду територіальної громади м. Києва передано до сфери управління Дніпровської РДА в м. Києві передані на баланс підприємства 01.04.2015 року, в тому числі будинок [ADDRESS] . В ніч 26 на 27 серпня 2022 р. в результаті пошкодження труби ГВП в перекритті між кв. [ADDRESS] та кв. [ADDRESS] ; відбулося затоплення квартири позивача. Вказана обставина не оспорювалася в судовому засіданні учасниками процесу та підтверджується актом від 29 серпня 2022 р. складеного в.о. інженера ЖЕД -409 [PERSON] , в якому зазначено, що внаслідок залиття були пошкоджені стіни стеля, шпалери, паркетна дошка в зазначеній вище квартирі [ADDRESS] . Відповідно до висновку комісії причина залиття - порив стояка ГВП в перекритті між квартирою [ADDRESS] . Майстром ЖЕД - 409 [PERSON] було складено дефектний акт, в якому було зазначено обсяг робіт, які необхідно здійснити для проведеня відновлювального ремонту, вартість робіт в даному акту не вказана. Відповідно до висновку експертного дослідження складеного ТОВ «Експерт ІН» від 7.06.2023 р. вартість матеріального збитку заподіяного внаслідок залиття квартири [ADDRESS] складає 260 508 грн. Доказів в спростування суми завданого матеріального збитку відповідачем у встановленому законом порядку до суду надано не було. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Пунктами 1,2 ч.1 ст. 1 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» визначено, термінологія, що аварія - пошкодження, вихід з ладу, відмова, неможливість експлуатації внутрішньобудинкових систем, а також пошкодження несучих, огороджувальних та несучоогороджувальних конструкцій будівлі, які спричинили або можуть спричинити шкоду життю та здоров`ю людей, пошкодження майна, унеможливлюють надання житлово-комунальних послуг споживачам; Виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; Також пунктом 3 ч.1 ст. 7 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» спочиживач має право на відшкодування збитків, завданих його майну, шкоди, заподіяної його життю або здоров`ю внаслідок неналежного надання або ненадання житлово-комунальних послуг та незаконного проникнення в належне йому житло (інший об`єкт нерухомого майна); У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, я завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищені або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити ; відновлення свого порушеного права (реальні збитки). За вимог Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода завдана майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом цієї статті обов`язок відшкодувати заподіяну шкоду покладається на особу, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги (Постанова Верховного Суду від 27.03.2019 року справа № 643/19078/15-ц, провадження № 61-17962св18). Згідно ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За вимог Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода завдана майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом цієї статті обов`язок відшкодувати заподіяну шкоду покладається на особу, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги (Постанова Верховного Суду від 27.03.2019 року справа № 643/19078/15-ц, провадження № 61-17962св18). Згідно ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При з`ясуванні фактів, з якими закон пов`язує відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ст. 1167 ЦК України, яка визначає підстави покладання обов`язку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування. Як передбачено п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 9 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами та доповненнями, розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених позовних вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин. Відповідно до п. 9 зазначеної постанови: «Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформаціїї. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості» Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ст. ст.12,81 ЦПК України. Виходячи з викладеного вище, розглядаючи справу у відповідності до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України в межах заявлених позовних, приймаючи до уваги обґрунтування моральної шкоди з боку позивача, обставин її завдання з вини відповідача, моральних переживаннях позивача, не можливістю проживати в квартирі, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовну вимогу в частині стягнення моральної шкоди та стягнути з відповідача суму у розмірі 20 000 грн. Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в межах даного спору позивачем правомірно заявлені вимоги до відповідача про відшкодування за заподіяння завданої матеріальної шкоди та з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення матеріальної шкоди. За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Надані сторонами докази суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з обставинами справи. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по справі. Враховуючи наведене та

Outcome: approved