Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» в якому просив суд: - визнати порушеним його право на отримання правової допомоги та право на вільне особисте обрання свого захисника, представника для отримання консультацій при проведенні процедури поновлення на роботі [PERSON] за судовим рішенням яке набрало законної сили, внаслідок порушення роботодавцем статті 59 Конституції України, Рішення Конституційного суду України № 23-рп/2009 від 30.09.2009 року, в частині не допуску до процедури поновлення на роботі позивача разом з законним представником [PERSON] ; - стягнути з відповідача на його користь середню заробітну плату в розмірі 530 082, 16 грн. за час вимушених прогулів чи у вигляді особистої відповідальності роботодавця в зв`язку з недопущенням позивача до роботи та недопущенням позивача разом з представником до участі в процедурі поновлення на роботі на підприємстві ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» з 11.06.2019 року по 12.06.2023 року по день звільнення з роботи за наслідками медичного огляду та неможливістю виконувати роботу гірничого майстра підземного; - стягнути з відповідача на відшкодування позивачу моральної шкоди внаслідок нанесених моральних страждань спричинених порушенням права на отримання правої допомоги та вільного особистого обрання свого захисника, представника за втрату нормальних життєвих зв`язків, що вимагають від позивача додаткових зусиль для організації життя у розмірі 250 000 грн.; - стягнути з відповідача на відшкодування позивачу ушкодження здоров`я, внаслідок порушення його прав на правову допомогу та вільного особистого обрання свого захисника, представника в розмірі 300 000 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що працював на посаді гірничого майстра дільниці ВТБ на ШУ «Павлоградське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля». Наказом від 01.03.2018 року № 460-к був звільнений з роботи. Не погодившись із звільненням звернувся до суду з позовом про поновлення на роботі. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду у задоволенні його позову було відмовлено. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 03.04.2019 року задоволено його апеляційну скаргу та поновлено на посаді гірничого майстра дільниця майстра, стягнуто з відповідача на користь [PERSON] 173 014, 10 грн. за вимушені прогули з 01.03.2018 року по 03.04.2019 року на час прийняття рішення судом апеляційної інстанції. Однак рішення суду виконано своєчасно не було, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення коштів за час вимушеного прогулу. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду від 26.09.2019 року позов задоволено частково стягнуто з відповідача на користь позивача з 03.04.2019 року по 11.06.2019 року. Однак з 11.06.2019 року по 12.06.2023 року позивач не був допущений до процедури поновлення на роботі у зв`язку з небажанням роботодавця допустити його до процедури поновлення на роботі в присутності та участю його законного представника. Тільки в травні 2023 року він отримав поштою направлення на медичний огляд до медичного закладу. За результатами медичного огляду медичною комісією було прийнято рішення про неможливість виконання позивачем посадових обов`язків гірничого майстра підземного. Недопущення позивача до процедури поновлення виникло через зловживання роботодавцем владою. Для проведення процедури поновлення на роботі за судовим рішенням позивачу необхідні були консультації, роз`яснення, складання звернень, скарг, заяв здійснення представництва і тому вкрай необхідна присутність представника - радника [PERSON] під час зустрічей з представниками роботодавця для забезпечення умов при яких не будуть порушені права позивача. Враховуючи неправомірні дії відповідача щодо недопуску до процедури поновлення разом з представником з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за 799 днів вимушених прогулів склала, із розрахунку середньоденної заробітної плати 538, 5 грн., з урахуванням перерахунку середньої заробітної плати на 12% та перерахунку на коефіцієнт 1,1. Крім того, вважає що йому та його родині діями відповідача були спричинені моральні страждання, вчинена моральна шкода, що призвело до втрати нормальних життєвих зв`язків та вимагає додаткових зусиль для організації життя. Розмір моральної шкоди оцінює 250 000 грн. Також позивачу діями відповідача спричинена шкода внаслідок отримання моральних страждань в результаті чого погіршилося здоров`я позивача. Так під час проходження періодичного медичного огляду 17.02.2017 року позивач був придатний до роботи майстром гірничим підземним. В той же час позачерговий медичний огляд, відповідно до довідки 16.05.2023 року виявив непридатність його до роботи за професією у зв`язку зі станом здоров`я. Отже неправомірне порушення його законних конституційних прав на правову допомогу та неможливість вплинути на протиправні дії відповідача призвели до проявлення гострого серцево-судинного захворювання. Таке погіршення стану здоров`я позивач оцінює в 300 000 грн. Ухвалою від 11.03.2024 року по даній справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Представник відповідача надала відзив на позов відповідно до змісту якого значила, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 03.04.2019 року по справі №185/2109/18 за позовом [PERSON] про поновлення на роботі, останнього поновлено на попередньому місті роботи, стягнуто з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу внаслідок незаконного звільнення в розмірі 173 014,10 грн. Постанова від 03.04.2019 р. по справі № 185/2109/18 набрала законної сили. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду від 26.09.2019 р. по справі №185/4745/19 частково задоволено позов [PERSON] про стягнення коштів за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням з роботи, де позивач в тому числі просив стягнути з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03.04.2019 року по 26.09.2019 року в зв`язку з незаконним звільненням з роботи та невиконанням боржником судового рішення про поновлення на роботі. Суд прийшов до висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 03.04.2019 року по 26.09.2019 року в зв`язку з незаконним звільненням з роботи та невиконанням боржником судового рішення про поновлення на роботі в розмірі 83 886, 16 грн. коштів за вимушені прогули, підлягає частковому задоволенню, а саме : в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 04.04.2019 року по 10.06.2019 року включно і з 29.08.2019 року по 26.09.2019 року включно у розмірі 35 719, 04 грн., оскільки з 11.06.2019 року по 28.08.2019 року позивач перебував у трудових відносинах з Окружною виборчою комісією з виборів народних депутатів України одномандатного виборчого округу № 36. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 26.03.2020 року по справі № 185/4745/19 рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26.09.2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позовні вимоги [PERSON] до ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» про стягнення коштів за час вимушеного прогулу задоволено частково, стягнуто з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04.04.2019 року по 10.06.2019 року в сумі 31321, 13 грн. та з відрахуванням податків та обов`язкових платежів. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду від 08.12.2020 року по справі № 185/3279/20 за позовом [PERSON] до ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» про визнання дій незаконними, стягнення коштів за час вимушеного прогулу в зв`язку з недопущенням до процедури поновлення на роботі, в задоволенні позову відмовлено у повному обсязі. Позивач у позові посилався на те, що після поновлення його на роботі він формально не ознайомлений з наказом про поновлення на роботі та не допущений до процедури поновлення на роботі в зв`язку з небажанням працівників ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» допустити його до ознайомлення з наказом про поновлення на роботі та проведенням подальшої процедури поновлення на роботі. Судом було встановлено, що позивачу була надана можливість особисто пройти на територію підприємства для ознайомлення з наказом про поновлення на роботі, отримання картки проходження медичного огляду, проте, позивач не виявив такого бажання. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що відповідач чинив позивачу перешкоди у зверненні за правничою допомогою до адвоката, чи центру безоплатної правової допомоги, чи до його представника поза межами території підприємства. Позивач не був позбавлений можливості отримати професійну правничу допомогу поза межами території підприємства відповідача як до звернення до відповідача, так і після. Отже, суд прийшов до висновку, що відповідачем не було порушено прав позивача, підстав збереження середнього заробітку за позивачем судом не встановлено, тому у суду відсутні законні та обґрунтовані підстави для задоволення позовних вимог. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 11.03.2021 року по справі № 185/3279/20 апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08.12.2020 року залишено без змін. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.10.2023 року по справі № 185/3279/20 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою [PERSON] на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08.12.2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11.03.2021 року в справі за позовом [PERSON] до ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» про визнання дій незаконними, стягнення коштів за час вимушеного прогулу у зв`язку з недопущенням до процедури поновлення на роботі відмовлено. У травні 2020 року ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , про визнання дій відповідача щодо самовільного утримання ним трудової книжки неправомірними; зобов`язання [PERSON] передати оригінал трудової книжки ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» ВСП «ШУ Павлоградське», для внесення запису про поновлення на роботі. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду від 28.07.2020 року позов задоволено, визнано дії [PERSON] щодо ненадання працедавцю ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» трудової книжки неправомірними та зобов`язано [PERSON] надати ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» трудову книжку. 28.12.2020 року, у зв`язку із не усуненням недоліків, Дніпровський апеляційний суд повернув апеляційну скаргу [PERSON] на рішення Павлоградського міськрайонного суду від 28.07.2020 року, як неподану. 14.01.2021 року Верховний Суд ухвалою відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою [PERSON] у справі за позовом ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» до [PERSON] про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії. У відповідності до заяви [PERSON] від 03.04.2023р., він надіслав трудову книжку в адресу ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» та попросив вислати йому поштою на домашню адресу направлення на медичний огляд. Наказом від 05.04.2023р. за № 2757 [PERSON] направлено на медичну комісію, наказ та направлення надіслано поштою, за проханням [PERSON] за період проходження медогляду з 27.04.2023 року по 16.05.2023 року (у відповідності до довідки про проходження медогляду, роботодавець зберіг за [PERSON] середній заробіток. Щодо погіршення стану здоров`я [PERSON] саме внаслідок недопущення його разом із представником [PERSON] до процедури поновлення вважає, що висновок терапевта від 16.05.2023 року про наявність у [PERSON] гіпертонічної хвороби 2ст, АТ-2, ССР-3, ХОЗЛ, серцевої недостатності не свідчить ні про час виникнення цих хвороб, ні про їх пов`язаність із виробництвом та із недопущенням його разом із представником [PERSON] до процедури поновлення. Просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. За клопотанням позивача ухвалою від 14.05.2024 року у відповідача витребувані докази. Задоволено клопотання позивача про виклик свідка. Ухвалою суду від 09.06.2024 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач та представник позивача, кожен окремо підтримали заявлені позовні вимоги з урахуванням уточненого розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним недопущенням до роботи та просили позов задовольнити посилаючись на доводи викладені в позові. Представник відповідача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі посилаючись на доводи викладені у відзиві на позов. Допитаний в якості свідка позивач пояснив, що був незаконно звільнений, поновлений за рішенням суду, однак відповідач навмисно не допускав його разом з представником до процедури поновлення. На неодноразові звернення до Генерального директора відповіді не було. Зазначив що, через недопущення його до процедури поновлення разом із представником в його родині виникли напруження, погіршилися стосунки з дружиною, його донька через відсутність коштів на оплату її навчання вимушена була залишити навчання на останньому курсі вищого навчального закладу. Через всю ситуацію з звільненням, поновленням та недопущенням до роботи у нього погіршилося здоров`я. Перебуваючи з відповідачем в трудових відносинах він щорічно проходив медичний огляд і був здоровий, а після звільнення вже в 2023 році був недопущений до роботи за станом здоров`я. В судовому засіданні був допитаний свідок [PERSON] , який пояснив, що дійсно, позивач разом з його представником неодноразово приходили до будівлі відповідача та просили його пропустити для поновлення на роботі. Охоронці відповідача не пропускали представника позивача. Позивачу не забороняли проходити до відділу кадрів. Вислухав учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, відеозапис на СD - диску та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 03.04.2019 року визнано незаконним та скасовано наказ від 01.03.2018 року № 460-к директора ВСП ШУ «Павлоградське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» про звільнення [PERSON] . Поновлено [PERSON] на попередньому місці роботи на ШУ Павлоградське ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на ділянку ВТБ в якості гірничого майстра. Стягнуто з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь [PERSON] середню заробітну плату за час вимушеного прогулу внаслідок незаконного звільнення в розмірі 173 014, 10 грн. Постанова Дніпровського апеляційного суду від 03.04.2019 року у справі № 185/2109/18 набрала законної сили. В 2019 році [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» про стягнення коштів за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням з роботи. При розгляді даної цивільної справи № 185/4745/19 судом встановлено, що відповідач на виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 03.04.2019 року видав наказ № 1470-к від 11.06.2019 року про поновлення на роботі за рішенням суду, відповідно до якого поновлено [PERSON] на посаді майстра гірничого дільниці ВТБ ВСП «Шахтоуправління Павлоградське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» з окладом згідно штатного розкладу з 01.03.2018 року. Неодноразово на адресу [PERSON] надсилалися повідомлення цінним поштовим листом з описом вкладення у якому були виклики останнього до ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» для ознайомлення з наказом № 1470к від 11.06.2019 року про поновлення на роботі за рішенням суду, які були повернуті відправнику у зв`язку із закінченням строку зберігання. Окрім цього судом встановлено, що [PERSON] неодноразово запрошувався на ознайомлення з наказом про поновлення його на роботі, а прийшовши до будівлі ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», відмовився ознайомлюватися з наказом № 1470-к від 11.06.2019 року, аргументуючи це тим, що він повинен бути ознайомлений з цим наказом лише в присутності свого представника за довіреністю. Також судом встановлено, що позивач у період з 11.06.2019 року по 28.08.2019 року перебував у трудових відносинах з Окружною виборчою комісією з виборів народних депутатів України одномандатного виборчого округу № 36, де виконував повноваження члену окружної виборчої комісії на платній основі, та на цей період за основним місцем роботи повинен був звільнений від виконання виробничих або службових обов`язків зі збереженням стажу роботи відповідно до ч. 2 ст. 47 ЗУ «Про вибори народних депутатів України», що підтверджується копіями постанови ОВК № 36, довідок Голови ОВК № 36, договору про виконання обов`язків члена виборчої комісії з позачергових виборів народних депутатів України, актів виконання наданих послуг. Рішенням суду від 26.09.2019 року по справі № 185/4745/19 позов було задоволено частково стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з з 04.04.2019 року по 10.06.2019 року включно і з 29.08.2019 року по 26.09.2019 року включно у розмірі 35 719, 04 грн., оскільки з 11.06.2019 року по 28.08.2019 року позивач перебував у трудових відносинах з Окружною виборчою комісією з виборів народних депутатів України одномандатного виборчого округу № 36. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 26.03.2020 року по справі № 185/4745/19 рішення Павлоградського міськрайонного суду від 26.09.2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позовні вимоги [PERSON] до ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» про стягнення коштів за час вимушеного прогулу задоволено частково, стягнуто з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04.04.2019 року по 10.06.2019 року в сумі 31321 (тридцять одна тисяча триста двадцять одна) грн. 13 коп. та з відрахуванням податків та обов`язкових платежів. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Крім того, у 2020 році [PERSON] звернувся до Павлоградського міськрайонного суду з позовом до ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» про визнання дій незаконними, стягнення коштів за час вимушеного прогулу в зв`язку з недопущенням до процедури поновлення на роботі (справа №185/3279/20). Позивач у позові посилався на те, що він формально не ознайомлений з наказом про поновлення на роботі та не допущений до процедури поновлення на роботі в зв`язку з небажанням працівників ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» допустити його до ознайомлення з наказом про поновлення на роботі та проведенням подальшої процедури поновлення на роботі. Судом по справі №185/3279/20 було встановлено, що наказом № 1470-к від 11.06.2019 року було скасовано наказ № 460/к від 01.03.2018 про звільнення позивача, поновлено позивача на посаді майстра гірничого дільниці ВТБ ВСП «Шахтоуправління Павлоградське» ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" з окладом згідно штатного розкладу з 01.03.2018 року, наказано позивачу надати трудову книжку, отримати відповідно до ст. 17 Закону України «Про охорону праці», Порядку № 246 від 21.08.2007 року, картку на проходження медичного огляду у КЗ «Павлоградська міська лікарня №4» «ДОР», надати спеціалісту з адміністрування персоналу результати медичного огляду не пізніше наступного дня після завершення медичного огляду; оплату на період проходження медогляду здійснити відповідно до п. 10.13 колективного договору; організувати допуск позивача до роботи у відповідності до ст. 5,18 Закону України «Про охорону праці», Правил безпеки у вугільних шахтах, Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій. Копія даного наказу неодноразово направлялась на поштову адресу позивача. Також встановлено, що позивач, представник позивача були обізнані про наказ № 1470-к від 11.06.2019 року, оскільки копія наказу була долучена до матеріалів цивільної справи №185/4745/19, предметом спору в якій було стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, копія наказу № 1470-к від 11.06.2019 року досліджувалась в судових засіданнях. Відповідач неодноразово запрошував позивача для ознайомлення з наказом, отримання картки для проходження медогляду та надання трудової книжки для внесення в неї відповідного запису в тому числі 18.06.2019, 21.06.2019, 27.06.2019, 05.07.2019, 12.07.2019, 19.07.2019, інші дати, а також в будь-який будній день в зручний час. Позивач разом зі своїм представником також неодноразово з`являвся до приміщення відповідача для ознайомлення з наказом про поновлення на роботі та отримання направлення на медичний огляд. Проте, представника позивача не допускали в приміщення відповідача разом з позивачем для отримання направлення на медичний огляд та подальшого проходження працевлаштування, але жодних заборон або перешкод для пропуску позивача до приміщення відповідача не було. Позивачу була надана можливість особисто пройти на територію підприємства для ознайомлення з наказом про поновлення на роботі, отримання картки проходження медичного огляду, проте, позивач не виявив такого бажання. Належних та допустимих доказів того, що відповідач чинив позивачу перешкоди у зверненні за правничою допомогою до адвоката, чи центру безоплатної правової допомоги, чи до його представника поза межами території підприємства суду не було надано. Даним рішенням суду було встановлено, що позивач не був позбавлений можливості отримати професійну правничу допомогу поза межами території підприємства відповідача як до звернення до відповідача, так і після. Суд прийшов до висновку, що приписами статті 226 Кодексу законів про працю України передбачена можливість участі представника працівника на засіданні комісії по трудовим спорам. Проте ознайомлення працівника з наказом про поновлення на роботі має бути особистим. У позивача було безліч можливостей отримати професійну правничу допомогу як у адвокатів, так і у інших фахівців у галузі права. На території відповідача, до якої відносяться й приміщення будівлі відповідача, до якої викликали позивача, встановлено пропускний режим, який організований у відповідності до «Інструкції по організації пропускного та внутриоб`єктового режиму на ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», має обмеження щодо пропуску осіб на свою територію. Пропускний режим є складовою комплексної системи безпеки об`єктів відповідача. Обов`язку для пропуску представника позивача у відповідача не було. З урахуванням викладеного суд прийшов до висновку, що відповідачем не було порушено прав позивача, підстав збереження середнього заробітку за позивачем судом не встановлено, тому у суду відсутні законні та обґрунтовані підстави для задоволення позовних вимог. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду від 08.12.2020 року у справі № 185/3279/20 відмовлено. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 11.03.2021 року по справі 185/3279/20 апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08.12.2020 року залишено без змін. Ухвалою Верховного Суду від 19.10.2023 року по справі № 185/3279/20 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою [PERSON] на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08.12.2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11.03.2021 року в справі за позовом [PERSON] до ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» про визнання дій незаконними, стягнення коштів за час вимушеного прогулу у зв`язку з недопущенням до процедури поновлення на роботі відмовлено. Крім того, в травні 2020 року ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду від 28.07.2020 року у справі № 185/3279/20 визнано дії [PERSON] щодо ненадання працедавцю ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» трудової книжки неправомірними та зобов`язано [PERSON] надати ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» трудову книжку. 28.12.2020 року, у зв`язку із не усуненням недоліків, Дніпровський апеляційний суд повернув апеляційну скаргу [PERSON] на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.07.2020 року, як неподану, по справі №185/3288/20. 14.01.2021 року Верховний Суд своєю ухвалою відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою [PERSON] у справі за позовом ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» до [PERSON] про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. (ч. 4 ст. 82 ЦПК України) Відповідно до заяви [PERSON] від 03.04.2023 року, останній надіслав трудову книжку в адресу ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» та попросив вислати йому поштою на домашню адресу направлення на медичний огляд. Наказом від 05.04.2023 року за № 2757 [PERSON] направлено на медичну комісію, наказ та направлення надіслано поштою, за проханням [PERSON] . Згідно висновку медичної комісії за результатами медичного огляду встановлено, що [PERSON] не придатний для роботи за професією майстер гірничий підземний. 12.06.2023 року наказом № 114/к від 12.06.2023 року [PERSON] було звільнено у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника займаній посаді або виконуваній роботі, внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи п. 2 ст. 40 КЗпП України. (а.с. 66-69) Щодо позовної вимоги позивача про визнання порушеним його права на отримання правової допомоги та права на вільне особисте обрання свого захисника, представника для отримання консультацій при проведенні процедури його поновлення на роботі, внаслідок порушення роботодавцем статті 59 Конституції України, Рішення Конституційного суду України № 23-рп/2009 від 30.09.2009 року, в частині не допуску до процедури поновлення на роботі позивача разом з законним представником [PERSON] суд прийшов до наступного. За змістом частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК випадках. Частиною першою статті 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. Стаття 12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів відповідно до частини другої статті 16 ЦК України можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Порядок визначення способу захисту, який суд може застосувати, здійснюючи правосуддя встановлено в статті 5 ЦПК України. При визначенні способу захисту у відповідності до вказаної норми слід враховувати положення частини першої статті 13, пункту 4 частини третьої статті 175 ЦПК України, відповідно до яких спосіб захисту, який може застосувати суд при вирішенні справи, обирає позивач, а отже, суд позбавлений можливості на власний розсуд обирати і захищати права позивач у спосіб, який останній не просить застосувати. За загальним правилом (частина перша статті 5 ЦПК України) суд здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Зазначене слід розуміти так, що суд захищає права, свободи та інтереси осіб у спосіб, який прямо передбачений нормою матеріального права або договором. При цьому, позивач, обираючи спосіб захисту, якій він просить суд застосувати для захисту його прав, свобод чи інтересів, може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту (передбаченими законом або договором), якщо це не заборонено законом. Якщо ж законом або договором не передбачено ефективного способу захисту, який би ефективно захищав права, свободи чи інтереси позивача, суд може захистити їх у спосіб, що не суперечить закону (частина друга статті 5 ЦПК України). Вказане з урахуванням положень частини першої статті 2 ЦПК України означає, що спосіб захисту, який позивач може обрати, а суд застосувати при здійсненні судочинства у будь-якому випадку має бути ефективним, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням, дозволяє забезпечити реальне поновлення в порушених правах. Тому, обираючи спосіб захисту позивач повинен (в першу чергу) перевірити, чи не передбачає закон або договір ефективного способу захист. Якщо такий спосіб захисту законом або договором передбачено, позивач повинен обрати саме такий спосіб. Якщо у такому випадку позивач обрав інший спосіб захисту суд має відмовити в задоволенні позову, крім випадку, коли з врахуванням положень частини другої статті 5 ЦПК України, дійде висновку про те, що обраний позивачем спосіб захисту спроможний більш ефективно захистити порушені права, свободи чи інтереси особи, але за умови, що такий спосіб захисту є адекватним обставинам справи. Суд не має визначати ефективний спосіб захисту права замість позивача, тобто виходити за межі позовних вимог у випадку, якщо обраний позивачем спосіб захисту права не є ефективним. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18). При цьому, цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Позивач посилається на незаконне недопущення його до проведення процедури поновлення його на роботі в присутності законного представника [PERSON] . За змістом статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно пункту 3.2 Рішення Конституційного Суду України № 23-рп/2009 від 30.09.2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» не є ні державним органом, ні правоохоронним, ні судом. За приписами статті 131-2 Конституції України, для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Доказів того, що представник позивача [PERSON] є адвокатом та може надавати «професійну правничу допомогу», суду не надано. Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства (частини 1, 3 ст. 237 Цивільного кодексу України). Стаття 242 ЦК України визначає представництво за законом. Батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Опікун є законним представником малолітньої особи та фізичної особи, визнаної недієздатною. Законним представником у випадках, встановлених законом, може бути інша особа. Статтею 244 ЦК України визначено представництво за довіреністю. Представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі (частини 1, 3 ст. 244 ЦК України). В судовому засіданні позивачем не заперечувався той факт, що особисто йому не чинилися перешкоди у допуску на територію підприємства. Враховуючи пояснення сторін та надані докази, можна зробити висновок, що позивач, будучи з 11.06.2019 року достеменно обізнаним про необхідність отримання направлення на медичний огляд у відповідача, з власної волі відмовлявся пройти особисто та отримати таке направлення. Жодних доказів того, що відповідачем чинилися будь-які перешкоди особисто позивачу для отримання направлення на медичний огляд та подальшого проходження працевлаштування суду не надано. З пояснень свідка та досліджених відеозаписів вбачається, що працівники відповідача неодноразово запрошували особисто позивача пройти до спеціаліста з адміністрування персоналу та отримати направлення на медичний огляд. Недопущення самого працівника до проведення процедури поновлення на роботі позивачем не доведено відповідними належними доказами, у зв`язку з чим, безпосередньо право позивача не порушено, а обраний ним спосіб захисту свого права є не ефективним. Щодо позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь позивача, з урахуванням уточнень, середньої заробітної плати в розмірі 549 385, 62 грн. за час вимушених прогулів чи у вигляді особистої відповідальності роботодавця в зв`язку з недопущенням позивача до роботи та недопущенням позивача разом з представником до участі в процедурі поновлення на роботі на підприємстві ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» з 11.06.2019 року по 12.06.2023 року по день звільнення з роботи за наслідками медичного огляду та неможливістю виконувати роботу гірничого майстра підземного, суд прийшов до наступного. Питання відшкодування середнього заробітку [PERSON] у зв`язку з вимушеними прогулами було розглянуто рішеннями суду, які набули законної сили. За період з 11.06.2019 року по 28.08.2019 року відмовлено в стягненні у зв`язку із роботою [PERSON] у виборчій комісії (справа №185/4745/19). За період з 29.08.2019 року по 26.09.2019 року відмовлено в стягненні (справа №185/4745/19). За період з 11.06.2019 року по 30.11.2020 року відмовлено в стягненні (справа №185/3279/20). Незважаючи на викладене, позивач знову звертається до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з недопущенням до процедури поновлення в присутності його представника, в тому числі і за період з 11.06.2019 року, який вже був предметом розгляду у суді. В судовому засіданні встановлено, що трудова книжка від позивача, надійшла до відповідача засобами поштового зв`язку 29.03.2023 року, до якої внесено запис № 31 про поновлення на попередній роботі. Згідно заяви позивача від 03.04.2023 року, останній просив направити його на медичний огляд для подальшого проведення процедури поновлення на роботі. (а.с. 104) Наказом по ВСП «Шахтоуправління ім. Героїв Космосу» ПрАТ ДТЕК «Павлоградвугілля» від 05.04.2023 року № 2757 [PERSON] направлено на проходження медичного огляду для визначення можливості продовжувати та виконувати роботу за професією. Наказано оплату за проходження медичного огляду здійснювати відповідно до п. 10.13 Колективного договору. (а.с.105) Відповідно до медичної довідки про проходження попереднього (періодичного) медичного огляду, в період з 27.04.2023 року по 16.05.2023 року [PERSON] пройшов медичний огляд. Згідно висновку комісії: [PERSON] не придатний для роботи за професією майстер гірничий підземний. В судовому засіданні позивач не заперечував факт отримання коштів за період проходження медичного огляду. Отже у даному випадку позивач не пройшов процедуру поновлення на роботі та не приступив до виконання трудових обов`язків тільки з тієї причини, що відповідач не допускав його до участі у цій процедурі разом з представником. При цьому позивач з власної волі обрав таку поведінку, а саме отримання направлення на проходження медичного огляду без представника, мотивуючи це недовірою до роботодавця та можливим порушенням його прав. Позивач мав реальну можливість пройти процедуру поновлення на роботі одноособово, без участі представника, однак не скористався цією можливістю. Тому період, за який позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток, не можна вважати вимушеним прогулом, отже позовні вимоги у цій частині є необгрунтованими і задоволенню не підлягають. Щодо позовної вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди. Сттями 16 та 23 Цивільного кодексу України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством. Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із статтею 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, а має самостійне юридичне значення. Подібні висновки висловленні у постанові Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року № 428/7002/14-ц. Суд вирішуючи питання щодо наявності моральної шкоди виходить з того, що наказом від 01.03.2018 року позивача було звільнено із займаної посади. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 03.04.2019 року було встановлено, що звільнення [PERSON] відбулося з порушенням норм трудового законодавства. Враховуючи тривалий період процедури поновлення на роботі та доводи позивача, що через незаконне звільнення та небажання допускати його до процедури поновлення разом з представником він втратив нормальні життєві зв`язки, що вимагає додаткових зусиль для організації життя, моральна шкода підлягає відшкодуванню з відповідача. В той же час визначаючи розмір відшкодування суд виходить з того, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Виходячи із вказаних критеріїв, а також встановлених судами обставин справи, зокрема поведінки обох сторін конфлікту, суд вважає, що достатнім, співмірним і розумним розміром відшкодування завданої позивачу моральної шкоди буде 40 000 грн. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на відшкодування позивачу ушкодження здоров`я, внаслідок порушення його прав на правову допомогу та вільного особистого обрання свого захисника, представника в розмірі 300 000 грн. Позивач обґрунтовуючи вказану вимогу посилається на те, що саме через недопущення позивача до процедури поновлення на роботі погіршився його стан здоров`я у зв`язку з чим з відповідача в рахунок ушкодження його здоров`я необхідно стягнути 300 000 грн. На думку позивача, за час роботи у відповідача, під час проходження щорічних медичних оглядів він не мав проблем із здоров`ям, а після звільнення та недопущення до роботи стан його здоров`я настільки погіршився, що він був визнаний непридатним для роботи за професією. Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України). Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Висновок терапевта від 16.05.2023 року про наявність у [PERSON] гіпертонічної хвороби 2ст, АТ-2, ССР-3, ХОЗЛ, серцевої недостатності не свідчить ні про час виникнення цих хвороб, ні про їх пов`язаність із виробництвом та про недопущенням його разом із представником [PERSON] до процедури поновлення. Отже дана позовна вимога не підлягає задоволенню у зв`язку недоведеністю та безпідставністю. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial