Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-11 00:00:00

До Автозаводського районного суду м. Кременчука звернулась [PERSON] в інтересах малолітнього [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з позовом про виключення запису про батька, встановлення факту батьківства. В обґрунтування позовної заяви, з урахуванням уточнення позову, зазначила, що [PERSON] проживала разом з [PERSON] , [INFO] , як дружина та чоловік, вони вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, шлюб між ними не був зареєстрований. Під час спільного проживання [PERSON] та [PERSON] , [INFO] у них народився син [PERSON] . [PERSON] визнавав дитину як свого сина, піклувався про нього, надавав матеріальну допомогу на його утримання. Однак у свідоцтві про народження дитини батьком записаний [PERSON] , оскільки з ним [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з 19.05.2017, який не розірваний. Однак із [PERSON] тривалий час не проживали, фактичні сімейні відносини між ними були відсутні. [PERSON] , тривалий час проживаючий в Республіці Азербайджан, підтверджує той факт, що він не є батьком [PERSON] 30.08.2022 виконуючи бойове завдання по захисту Батьківщини у складі ЗСУ, отримавши поранення несумісне з життям [PERSON] загинув поблизу с. Опитне Покровського району Донецької області. Оскільки біологічний батько дитини загинув, а її батьком записаний інший чоловік з яким [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі, але фактично тривалий час не проживала та не мала сімейних відносин, підтвердити факт батьківства [PERSON] щодо дитини неможливо, окрім як шляхом звернення до суду. Факт загибелі [PERSON] є підставою для призначення пенсії, матеріальної допомоги і надання пільг членам його сім`ї, зокрема, [PERSON] - дитині загиблого військовослужбовця. Також зазначає, що у справах про визнання батьківства встановлена позовна давність в один рік. За життя [PERSON] мав намір звернутися до суду з позовом про батьківство щодо дитини, яку визнавав як свою рідну, однак був призваний на військову службу у зв`язку з введенням воєнного стану в Україні, 30.08.2022 виконуючи бойове завдання загинув. У зв`язку з цим, позивач для захисту прав та інтересів дитини просить суд виключити з актового запису відомості про [PERSON] як батька дитини, встановити факт батьківства [PERSON] . Також позивач просить поновити строк позовної давності як пропущений з поважних причин. Від позивача та її представника [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позов підтримали, просили задовольнити. Відповідачі та представники третіх сторін у справі надали суду заяви про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову не заперечували. Суд дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 25.09.2021 року виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Кременчуці, [INFO] народився [PERSON] , батьками якого зазначено [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 1166 від 25.09.2021. Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] 19.05.2017 між [PERSON] і [PERSON] зареєстрований шлюб. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] призваний у Збройні Сили України за мобілізацією. Згідно зі сповіщенням сім`ї № 10/5078 від 04.09.2022 Кременчуцького районного ТЦК і СП матір повідомлено про те, що солдат [PERSON] , [INFO] , виконуючи бойове завдання по захисту України, її суверенітету та територіальної цілісності, залишаючись вірним військовій присязі та українському народові, в результаті бойових дій під час захисту Батьківщини, виявивши стійкість і мужність 30.08.2022 загинув поблизу с. Опитне Покровського району Донецької області. Відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 09.09.2022 року виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), [PERSON] , помер [INFO] . Згідно з оригіналом нотаріально посвідченої заяви відповідача від 17.11.2022 [PERSON] проживає в Республіці Азербайджан, підтверджує, що не являється батьком дитини [PERSON] , не заперечує проти задоволення позову про визнання батьківства дитини [PERSON] та виключення з актового запису відомостей про нього як батька дитини. Відповідно до висновку про біологічну спорідненість № MGU0632 від 18.06.2024 року ТОВ «ГЕНКОД ДІАГНОСТИК» вбачається, що ймовірність того, що [PERSON] , [INFO] (бабуся, мати [PERSON] ) та [PERSON] , [INFO] (дитина, син [PERSON] ), є біологічною бабусею та онуком, ймовірність складає 99,9997570882%. Отже суд вважає, що є достатні підстави вважати загиблого [PERSON] біологічним батьком [PERSON] . У відповідності до ст. 121 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини (ч. 1 ст. 122 СК України). Згідно зі\~ст.\~125\~СК України\~якщо мати\~та батько\~дитини не\~перебувають у\~шлюбі між\~собою,\~походження дитини\~від матері\~визначається на\~підставі документа\~закладу охорони\~здоров`я\~про народження\~нею дитини. Якщо\~мати та\~батько дитини\~не перебувають\~у шлюбі\~між собою,\~походження дитини\~від батька\~визначається: 1)\~за заявою\~матері та\~батька дитини; 3) за рішенням суду. Відповідно до положень ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено\~статтею 126\~цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до\~Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття (ч. 3 ст. 128 СК України). Згідно зі ст. 129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. Статтею 130 СК України передбачено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Згідно з ч. 2 цієї статті заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу. На підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження (ст. 134 СК України). Отже, у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, і за життя з якої-небудь причини не подав до органів РАЦСу заяву про добровільне визнання свого батьківства, суд за заявою зацікавлених осіб згідно ст. 130 Сімейного кодексу може встановити факт батьківства цієї людини. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. У відповідності до вимог статей 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може гуртуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до вимог ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Ураховуючи вищенаведені обставини, з огляду на те, що факт батьківства [PERSON] відносно дитини [PERSON] під час розгляду справи встановлений сукупністю зібраних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню. Щодо клопотання позивача про поновлення пропущеного строку позовної давності, суд вважає відсутніми підстави для вирішення цього питання, оскільки позовна давність, відповідно до ст. 267 ЦК України, застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, у той час як відповідач таку заяву суду не подав.

Outcome: approved