Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-22 00:00:00

І.Короткий зміст позовних вимог 23.07.2024 [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог вказала, що перебуває з відповідачем у шлюбі з 17.07.2015. За час спільного проживання у них народився син [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося. Ще раніше між ними почали виникати непорозуміння, які переростали в сварки. Це призвело до того, що вони втратили один до одного почуття любові і стали фактично чужими людьми. Останніх шість місяців не підтримують шлюбних відносин, не мають спільного бюджету та не ведуть спільного господарства, сім`я їснує формально. Шлюб фактично розпався, відновлення подружніх стосунків неможливе, крім того, подальше знаходження у шлюбі з відповідачем суперечить інтересам позивачки, моральним принципам та обмежує її права подружжя. В зв`язку з цим позивачка просила суд: - розірвати укладений з відповідачем шлюб; - стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в сумі 4 000 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття; - залишити проживати неповнолітнього сина з нею. ІІ.Стислий виклад позиції відповідача Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. ІІІ.Процесуальні дії суду, клопотання та заяви учасників судового процесу Ухвалою суду від 25.07.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивачки, адвокат Мартинюк О.М., в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та не заперечив щодо ухвалення заочного рішення (а.с. 31). Крім того, представник позивача, адвокат Мартинюк О.М., подав клопотання про залишення позовної вимоги про залишення неповнолітнього сина проживати з матір`ю, без розгляду (а.с. 24). Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Будь-яких заяв чи клопотань від нього не надходило. Враховуючи наявність умов, передбачених ст. 280 ЦПК України, 23.09.2024 судом постановлено протокольну ухвалу про здійснення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч. 2 ст. 247 ЦПК України). ІV.Фактичні обставини справи 17.07.2015 [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ) уклали шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис №899 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 17.07.2015, а.с. 4). У шлюбі у сторін народилася дитина [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 27.03.2018, а.с. 8). Позивачка та відповідач спільно не проживають, спільного господарства не ведуть, шлюб між ними існує формально. Сторони не можуть дійти згоди щодо утримання їх спільної дитини, тобто між ними існує спір з цього питання. V.Мотиви суду та застосоване законодавство Відповідно до ст.\~51\~Конституції України та ч. 1 ст.\~24\~Сімейного кодексу\~України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст.\~110\~СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При вирішенні такого спору суд найперше виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Відповідно до ст.\~113\~СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2 ст.\~114\~СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема ст. 180 СК України, якою на батьків покладено обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до ч. 3 ст.\~181\~СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права. Відповідно до статті 8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 1 ст.\~182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку(доходу) платника аліментів. Згідно з ч. 1 ст.\~191\~СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Надавши правову оцінку встановленим фактичним обставинам справи, суд дійшов таких висновків. Причини, що спонукають позивачку наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить її інтересам, що має істотне значення. Суд дійшов переконання, що сім`я сторін розпалася остаточно і зберегти її неможливо. Отже, позовну вимогу про розірвання шлюбу слід задовольнити. За змістом зазначених вище норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатися за домовленістю між батьками або за рішенням суду. Сторони такої домовленості не досягли. Спільна дитина сторін проживає разом з матір`ю, відповідач є її батьком та на нього покладено однаковий з позивачкою обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини. Суд вважає, що з відповідача на користь позивачки слід стягнути аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі у розмірі 4 000 грн щомісячно. Такий розмір аліментів є достатнім, розумним та справедливим. Отже, позовну вимогу про стягнення аліментів слід задовольнити. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити рішення суду до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. В зв`язку з поданим представником позивача клопотанням та враховуючи приписи п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, позовну вимогу про залишення неповнолітнього сина проживати разом з матір`ю слід залишити без розгляду. VI.Судові витрати Враховуючи результат вирішення спору та обставину звільнення позивачки від сплати судових витрат,

Outcome: approved