Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-17 00:00:00

В травні 2024 року [PERSON] через свого представника адвоката Луконіну Н.В. звернулась до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним. В обґрунтування вимог вказала, що 12.10.2002 між нею та її сином [PERSON] з однієї сторони та відповідачами з іншої було укладено договір купівлі-продажу, за яким вона та [PERSON] купили кв. [ADDRESS] . Вказаний договір був зареєстрований ТБ «Українська біржа нерухомості» за № 830 від 12.10.2002. Всі умови договору сторони виконали, проте договір не було посвідчено нотаріально. [INFO] син позивача [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді належної йому частки вказаної квартири. [PERSON] у встановленому законом порядку звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки вона є єдиним спадкоємцем після смерті свого сина. Однак видача свідоцтва про право на спадщину після смерті сина є неможливою, оскільки договір купівлі-продажу квартири не був посвідчений нотаріально. На теперішній вказаний договір підлягає визнанню дійсним у судовому порядку. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 24.05.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження у справі; витребувано у ПН\~ММНО [PERSON] копію спадкової справи № 14/2024, заведену після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; витребувано у КП «ММБТІ» від відомості про те, за ким та на підставі чого зареєстровано право власності на кв. [ADDRESS] . Витребувані відомості надійшли на адресу суду 06.06.2024 та 28.06.2024 відповідно. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник не з`явились. Від представника позивача адвоката Луконіної Н.В. 18.09.2024 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~в судове\~засідання не\~з`явились,\~повідомлені судом\~про розгляд\~справи належним\~чином,\~шляхом направлення\~рекомендованим листом\~зі зворотнім\~повідомленням про\~вручення поштового\~відправлення копії\~ухвали про\~відкриття провадження\~у справі\~та судової повістки,\~а також\~додатково шляхом\~розміщення оголошення\~на офіційному\~веб-порталі\~«Судова влада». Направлена на їх адресу судова кореспонденція повернута до суду поштовим зв`язком із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судове засідання. Відповідачі причини своєї неявки суду не повідомили, відзиву на позовну заяву не надали. Представник третьої особи ТБ «Універсальна біржа нерухомості» в судове засідання не з`явився, повідомлений судом про розгляд справи належним чином. За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 16). 12.10.2002 між [PERSON] , [PERSON] як покупцями (в рівних частках по частині кожен), та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] як продавцями, був укладений договір № 830 купівлі-продажу квартири, а саме кв.\~ [ADDRESS] . Вказаний договір зареєстрований на Товарній біржі «Українська біржа нерухомості» за № 830 (а.с.14-15). [INFO] помер син позивача [PERSON] (а.с. 24). За життя, а саме 02.09.2003, [PERSON] був складений заповіт, посвідчений ПН\~ММНО [PERSON] , відповідно до якого вона заповідала належну їй на праві власності кв. [ADDRESS] своїй дочці [PERSON] (після укладення шлюбу « [PERSON] ») (а.с. 40). Згідно копії спадкової справи № 14/2024, витребуваної на запит суду, позивач [PERSON] у встановленому законом порядку звернулась до приватного нотаріуса ММНО Хоменко О.О. із заявою про прийняття спадщини після смерті її сина (а.с. 50). В той же час, відповідно до роз`яснення нотаріуса щодо неможливості видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , позвача було повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на кв.\~ [ADDRESS] , оскільки подані документи не відповідають вимогам законодавства, проавоустановлюючий документ неможливо прийняти для оформлення спадщини (договір не був посвідчений нотаріально). Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що договір купівлі-продажу підписаний сторонами власноручно. На теперішній час ніхто із сторін цього договору вимог щодо порушення їх прав не заявив. Після укладання договору купівлі-продажу квартири, а саме 16.10.2002, покупцями [PERSON] , [PERSON] було зареєстровано право власності в КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» за № 17068, яке на час виникнення спірних правовідносин мало повноваження реєстраційного органу (а.с. 47). Відповідно до ч. 1 ст.\~19\~Цивільного процесуального\~кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. За змістом ст. ст. 57, 58 Конституції України, ст. 5 Цивільного кодексу України, до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Вказаний договір купівлі-продажу нерухомого майна укладено 01.12.1995, тобто під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі - ЦК УРСР) статтею 227 якого передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Приписами ст.\~224\~ЦК УРСР встановлено, що за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною другої статті 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Згідно із ст.\~225\~ЦК УРСР право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. За змістом ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Статтею 47\~ЦК УРСР була передбачена обов`язковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми. Частиною 2 цієї статті встановлено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. У відповідності до частини другої статті 47 ЦК УРСР та пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. Позивач на теперішній час не має можливості реалізувати свої спадкові права щодо отримання спадщини після смерті свого сина, який був покупцем за договором, оскільки даний договір купівлі-продажу квартири не було посвідчено нотаріально. З огляду на те, що на момент укладення договору купівлі-продажу квартири його сторони ухилилися від його нотаріального посвідчення, що на теперішній час перешкоджає позивачу реалізувати свої спадкові права відносно нерухомого майна, договір виконано повністю, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Оскільки позивач не просить відшкодувати їй судові витрати, тому з урахуванням диспозитивності цивільного судочинства, суд вважає за можливе не здійснювати розподіл судового збору відповідно до ст. 141 ЦПК та віднести судові витрати на рахунок позивача.

Outcome: approved