Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-10 00:00:00

26.02.2024 року до Сахновщинського районного суду Харківської області надійшла позовна заява [PERSON] , подана представником - адвокатом Кутової К.О., до [PERSON] про стягнення заборгованості за договорами позики. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 15.01.2024 року між [PERSON] , як позикодавцем, та [PERSON] позичальником, було укладено договір позики. Відповідно до п. 1.1. Договору, позикодавець в порядку і на умовах, визначених цим Договором, надає позичальнику безвідсоткову грошову позику в розмірі 100 000,00 грн. (сто тисяч гривень 00 коп.), а остання зобов`язується повернути позику у визначений цим Договором строк. Згідно з п. 2.1. Договору позики, загальний строк надання позики позичальнику до 15.02.2024 включно. Відповідно до п.п. 3.1.- 3.3. Договору позики, сторони підтверджують той факт, що 15.01.2024 позикодавець передав, а позивальник прийняв позику в розмірі 100000 грн. На підтвердження отримання від позивача грошової суми позики відповідачем було власноруч написано розписку, копія якої надається. Крім того, 15.01.2024 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] , було укладено договір позики. Відповідно до п. 1.1. Договору, позикодавець в порядку і на умовах, визначених цим Договором, надає позичальнику безвідсоткову грошову позику в розмірі 50 000,00 грн. (п`ятдесяти тисяч гривень 00 коп.), а остання зобов`язується повернути позику у визначений цим Договором строк до 15.02.2024 включно. Однак у визначений договором строк відповідач грошові кошти не повернула. Тому позивач вимушений звернутись до суду з вказаним позовом про стягнення заборгованості за договорами позики, а також понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу та судового збору, орієнтовний розмір яких становить 6211,20 грн. Ухвалою суду від 04.03.2024 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 26.03.2024 об`єднано в одне провадження цивільні справи за № 634/189/24 з цивільною справою №634/190/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В судовому засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просити їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог та просили відмовити у задоволені позову у повному обсязі. Так представник відповідача зазначив, що договори позики від 15.01.2024 року носять фіктивний характер, дійсною метою яких є покладення матеріальної відповідальності на [PERSON] , як на працівника у зв`язку з виконанням трудових обов`язків. У зв`язку з виникненням недостач під час роботи у магазині, який належить [PERSON] , [PERSON] змусили підписати два договори позики та дві розписки про отримання коштів, які фактично нею не отримувались та їй не передавались, а саме: договір позики на суму 100 000,00 грн від 15.01.2024 року з граничним строком оплати до 15.02.2024 року та договір позики на суму 50 000,00 грн. У зв`язку з тим, що [PERSON] фактично вимагав у [PERSON] грошові кошти, вона звернулася до поліції з відповідною заявою, але в порушенні кримінального провадження було відмовлено. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи приходить висновку. Судом встановлено, що 15.01.2024 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений письмовий договір позики, предметом якого було надання безготівкової грошової позики в розмірі 100 000грн. Відповідно до п. 1.1. Договору позики, позикодавець в порядку і на умовах, визначених цим договором, надає позичальнику безвідсоткову грошову позику в розмірі 100 000 грн., а остання зобов`язується повернути позику у визначений цим Договором строк. Згідно з п. 2.1. Договору позики, загальний строк надання позики позичальнику до 15.02.2024 включно. Відповідно до п.п. 3.1. - 3.3. Договору позики, сторони підтверджують той факт, що 15.01.2024 позикодавець передав, а позивальник прийняв позику в розмірі 100000 грн. Згідно п.п. 4.3. Договору позики, підтвердженням поверненням позики є передача розписки позикодавцем позичальнику. Крім того, 15.01.2024 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики на суму 50 000 грн з аналогічними умовами, термін повернення грошових коштів до 15.02.2024 року включно. Згідно розписок від 15.01.2024 року, які написані власноручно [PERSON] , позичальник [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти на підставі договорів позики від 15.01.2024 року в загальній сумі 150 000 грн. і зобов`язується повернути грошові кошти до 15.02.2024 року. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. Зазначене узгоджується з висновками викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Як вбачається із умов договорів позики від 15.01.2024 року, укладених між сторонами, факт одержання позики підтверджується розписками, власноручно написаними позичальником в момент передачі йому суми позики (пункт 3.3.). Тексти розписок про отримання позики від 15.01.2024 року містять інформацію про те, що позичальник [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти на підставі договорів позики від 15.01.2024 року в загальній сумі 150 000 грн. в день складання цієї розписки, тобто саме в момент підписання договору позики і зобов`язується повернути грошові кошти до 15.02.2024 року. Таким чином, складені власноруч [PERSON] розписки підтверджують як факт укладення договорів позики та зміст умов цих договорів, так і факт отримання нею від [PERSON] грошової суми та обов`язок її повернути. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 січня 2019 року при розгляді справи № 388/1354/17-ц (провадження № 61-45859св18), у якому зазначено, що письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до статті 204 ЦК України вчинений сторонами правочин є дійсним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, тоді як обов`язок щодо спростування презумпції правомірності правочину покладається на відповідача. Під час розгляду цієї справи, відповідач [PERSON] не надала належних доказів, які б підтверджували, що вона не складала та не підписувала розписки, датовані 15.01.2024 року. З метою захисту майнових інтересів позичальника від недобросовісного позикодавця стаття 1051 ЦК України надає позичальникові право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Обставину стосовно передання чи навпаки, не передання грошових коштів або речей, доводить та сторона, яка посилається на таку обставину. При встановленні судом факту неотримання позичальником від позикодавця грошей або речей, визначених родовими ознаками, договір позики вважається не укладеним. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доводи відповідача [PERSON] та її представника про те, що вказані договори позики та складені нею розписки були під впливом обману та погрозою насильством не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду належними та допустимими доказами. Інші доводи представника відповідача щодо зазначення у договорах позики іншого місця їх укладення та те, що сторона спору не скористалася процедурою його позасудового врегулювання не можуть свідчити, що гроші насправді не були одержані позичальником від позикодавця. Наявність оригіналу боргових розписок у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргові зобов`язання не виконані. Вказане також узгоджується з висновками Верховного Суду України, які викладені у постановах від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13; від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14. Доказів повернення боргу матеріали справи не містять. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, а саме стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за договорами позики від 15.01.2024 року в загальному розмірі 150 000 грн. При подачі позову позивачем було сплачено судовий збір в сумі 2422,00 грн. Тому з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути судовий збір за подання позову у розмірі 2422 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved