Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-15 00:00:00

13.02.2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] .. В обгрунтування заявлених позовних вимог позивач послався на те, що з 13.10.2017 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] .. Від шлюбу мають дочку, [PERSON] , [INFO] . Тривалий час між ними виникали непорозуміння, з підстав різного сприйняття відповідальності за сім`ю, за її утримання, а саме щодо конкретного розуміння прав та обов`язків чоловіка та дружини, ведення спільного господарства, розпорядження бюджетом. В родині виникла несприятлива атмосфера, що негативно впливає на його душевний стан та душевний стан дитини. Все це призвело до того,що у 2020 році відповідачка залишила його та дитину, за основним місцем проживання і пішла з дому. Адреса місця проживання відповідачки йому не відома. З 2020 року вони не проживають разом, не ведуть спільного господарства, мають окремий бюджет та не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, почуття втрачені. Примирення та збереження шлюбу між ними неможливе з зазначених підстав для розірвання шлюбу. Спір щодо місця проживання дитини відсутній, дитина проживає разом із ним. Провадження у справі відкрито 17 травня 2024 року з призначенням справи до розгляду за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання сторони не з`явилися. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги просив задовольнити. Відповідачка не скористалася правом подачі відзиву, у судове засідання не з`явилася. З огляду на викладене, врахувавши думку позивача, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності відповідачки, ухвалити заочне рішення у відповідності до правил ст. 280 ЦПК України на підставі даних наявних у матеріалах справи. Статтею 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що сім`я сторін фактично припинила своє існування, фактичне місце знаходження відповідачки не відоме, шлюб сторін існує формально. З часу припинення шлюбних відносин та часу знаходження позовної заяви в суді, примирення між сторонами не відбулось. Подальше перебування у шлюбі сторін у справі буде суперечити їхнім інтересам. Відповідно до правил ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, або інтересам дитини що мають істотне значення. З огляду на викладене, суд вважає встановленим, що за зазначених вище обставин збереження сім?ї буде суперечити інтересам позивача у справі. Шлюб сторін існує формально і може бути розірваний, у зв`язку з чим позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з абз. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Понесені позивачем судові витрати щодо сплати судового збору при зверненні до суду з позовом не підлягають відшкодуванню за рахунок відповідачки відповідно до правил статті 141 ЦПК України, оскільки позивач, звертаючись до суду з позовом, не просив суд про відшкодування судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved