Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-16 00:00:00

08 серпня 2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що між нею та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, що підтверджується розписками від 19 березня 2023 року та від 19 березня 2023 року.\~За умовами яких,\~відповідач [PERSON] отримав від неї в борг грошові кошти в розмірі 24000 грн позики, які зобов`язався повернути в повному обсязі 19 червня 2023 року, та отримав в борг грошові кошти в розмірі 10080 грн позики, які зобов`язався повернути в повному обсязі 19 травня 2023 року. 20 травня 2023 року відповідачем [PERSON] їй було повернуто 100 доларів США, що в перерахунку за офіційним курсом Національного банку України станом на момент передачі грошових коштів склав 3692 грн. Відтак станом на 08 серпня 2024 року загальний розмір заборгованості становить 30388 грн. 29 листопада 2023 року нею засобами поштового зв`язку на адресу відповідача [PERSON] була направлена письмова претензія щодо повернення боргу в розмірі 30388 грн у строк до 31 грудня 2023 року. В іншому випадку вона буде змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Однак, відповідач жодних дій, щодо повернення боргу не вчинив. Посилаючись на вище викладені обставини, просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь суму у розмірі 30388 грн у рахунок погашення боргу, за борговими розписками від 19 березня 2023 року, та судові витрати у розмірі 1211 грн 20 коп. \~ Позивач\~ [PERSON] \~у судове\~засідання не\~з`явилася,\~надала суду\~письмову заяву\~про можливість\~розгляду справи\~в її\~відсутності,\~заявлені вимоги\~підтримує,\~просить задовольнити\~позов, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час, дату і місце його проведення був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзиву не подав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явились, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази та матеріали справи, суд приходить такого висновку. Відповідно до вимог ч.1\~ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частина 1 ст.15 ЦК України\~закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.1\~ст.16 ЦК України\~кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Відповідно до ч.1\~ст.509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 1 ст.526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У ч.1 ст.627 ЦК України\~визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до\~ст.610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В силу приписів ч.1\~ст.612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до\~ст.1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частино 1 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 64/3790/16-ц (провадження №14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки». До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 04 березня 2020 року у справі №632/2209/16, у постанові від 19 травня 2020 року у справі №757/21587/16-ц, та у постанові від 08 жовтня 2020 року у справі №194/1126/18. За правилами ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Матеріалами справи встановлено, що 19 березня 2023 року [PERSON] написав письмову боргову розписку, у якій зазначив, що він взяв в борг 24000 грн, які зобов`язався повернути [PERSON] в термін через три місяці, з дня написання даної розписки (копія) (а.с.6). 19 березня 2023 року [PERSON] написав письмову боргову розписку, у якій зазначив, що він взяв в борг 10080 грн, які зобов`язався повернути [PERSON] в термін через два місяці, з дня написання даної розписки (копія) (а.с.7). Зазначені розписки підтверджують боргове зобов`язання [PERSON] , засвідчують факт отримання ним грошових коштів та зобов`язання повернути конкретно визначені грошові суми через конкретні визначені строки, містять дату отримання коштів. Зміст розписок дають підстави стверджувати, що відповідач визнав наявність боргу в певному розмірі станом на визначену дату, що свідчить про природу правових відносин між сторонами спору. Дійсність розписок відповідачем не оспорювались. 20 травня 2023 року відповідачем [PERSON] було повернуто позивачу [PERSON] 100 доларів США, що в перерахунку за офіційним курсом Національного банку України станом на момент передачі грошових коштів склав 3692 грн, що підтверджує сама позивачка. [PERSON] свої зобов`язання не виконав, грошові кошти отримані в борг в обумовлений строк [PERSON] не повернув. 29 листопада 2023 року засобами поштового зв`язку на адресу відповідача [PERSON] позивачем [PERSON] була направлена письмова претензія, якою відповідачу було в досудовому порядку запропоновано повернути наявний борг. На час розгляду справи відповідач [PERSON] обов`язок щодо повернення суми боргу перед позивачем [PERSON] у розмірі 30388 грн не виконав. Частинами 3, 4\~ст.545 ЦК\~України передбачено, що наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Згідно з нормами\~ст.527\~ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Судом встановлено, що борг за договорами позики відповідач [PERSON] позивачу [PERSON] не повернув, чим порушив виконання взятих на себе зобов`язань. Наявність у позивача оригіналів розписок свідчить про те, що зобов`язання за ними не виконані, адже відповідно до\~ст.545 ЦК України\~прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Оригінал розписки не містить напису про повернення суми боргу, тобто не має підстав для висновку про припинення зобов`язання; отримані позичальником кошти кредитору не повернуті. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. За таких обставин, суд оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що між сторонами були укладені договори позики, умови яких у строки, обумовлені такими договорами позичальник не виконав та не повернув отримані у борг грошові кошти, тому позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і підлягають задоволенню.\~ У відповідності до ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 1211 грн 20 коп. \~

Outcome: approved