Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-05 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «БМБУД» (далі - ТОВ «БМБУД») про стягнення невиплаченої заробітної плати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 02 травня 2022 року наказом ТОВ «БМБУД» №77К, [PERSON] звільнено з посади комірника з 02 травня 2022 року за угодою сторін, на підставі п. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України). У п. 2 вище вказаного наказу зазначено про компенсацію за 66 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки. 02 травня 2022 року при звільненні позивачки, відповідачем не було повідомлено письмово [PERSON] про всі належні їй виплати при звільненні, а також не було здійснено виплату заробітної плати на день звільнення та заборгованості по заробітній платі за попередні періоди, та не було виплачено компенсацію за невикористані нею дні щорічної основної відпустки. Як вбачається з розрахункового листка за травень 2022 року, виданого ТОВ «БМБУД», заборгованість по заробітній платі [PERSON] , з утриманням відповідних податків та зборів становить 21 264,83 грн. Заробітна плата за травень 2022 року 18 840,18 грн, борг за підприємством на початок місяця 6 098,48 грн, борг за підприємством на кінець місяця 21264,83 грн. Таким чином, заборгованість ТОВ «БМБУД» перед [PERSON] по заробітній платі становить 21 264,83 грн, яку ТОВ «БМБУД» в порушення ст. 116 КЗпП України, не виплатило позивачці у день її звільнення 02 травня 2022 року, так і по даний час. Вказаний розмір заборгованості підтверджується розрахунковим листком за травень 2022 року, виданим ТОВ «БМБУД». З огляду на зазначене, [PERSON] просить суд стягнути з ТОВ «БМБУД» заборгованість із невиплаченої заробітної плати та компенсації за невикористані дні відпустки в сумі 21 264,83 грн. 01 травня 2024 року суддею Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області відкрито провадження у цивільній справі № 607/9592/24; постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати у судовому засіданні 11 липня 2024 року, витребувано від ТОВ «БМБУД» відомості про заборгованість підприємства перед [PERSON] на день звільнення - 02 травня 2022 року. Вказана протокольна ухвала була залишена без виконання. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явився, проте надіслала на адресу суду заяву у якій просила судові засідання проводити за її відсутності, щодо винесення заочного рішення не заперечила. Представник відповідача ТОВ «БМБУД» в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, відзиву на позовну заяву не надав суду. Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення. За вказаних обставин, з підстав, визначених ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини. За змістом записів з трудової книжки серії [NUMBER] від 04 вересня 1982 року, 08 вересня 2018 року [PERSON] була прийнята ТОВ «БМБУД» на посаду комірника в порядку переведення з філії «Бережанський Райавтодор». 02 травня 2022 року позивачку звільнено за угодою сторін, згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України, наказ № 77К від 02 травня 2022 року. Згідно наказу ТОВ «БМБУД» № 77К від 02 травня 2022 року, позивачку [PERSON] звільнено з посади комірника за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. У пункті 2 цього наказу вказано: «Виплатити [PERSON] компенсацію за 66 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки». Згідно розрахункового листа за травень 2022 року, складеного ТОВ «БМБУД», заборгованість підприємства перед [PERSON] на кінець місяця становить 21 264,83 грн (оклад по дням, компенсація відпустки). Згідно довідки ТОВ «БМБУД», середньомісячна заробітна плата [PERSON] за січень 2022, лютий 2022, становить середньоденна - 437,07 грн. Також позивачка надала копію відповіді на заяву від ТОВ «БМБУД» № 29 від 28 лютого 2024 року, де на запит [PERSON] серед наданих документів вказана довідка про заборгованість від 28 лютого 2024 року № 28/02/24-02, однак зазначену довідку до позовної заяви не доєднано. З врахування встановлених обставин суд вважає, що до виниклих між сторонами правовідносин слід застосувати наступні норми процесуального та матеріального права. Відповідно до ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 43 Конституції України встановлено: кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу (частина перша статті 94 КЗпП України). Аналогічне визначення заробітної плати міститься й у статті 1 Закону України «Про оплату праці». Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що до структури заробітної плати входить: основна заробітна плата (винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.); додаткова заробітна плата (винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.); інші заохочувальні та компенсаційні виплати (до них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми). Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно до частин першої та другої статті 116 цього Кодексу при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Статтею 24 Закону України «Про відпустки» від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР № 504 визначено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткові відпустки працівникам, які мають дітей (незалежно від підстав звільнення). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» зі змінами та доповненнями (далі - Закон № 2464) базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - ЄВ) для підприємств, установ та організацій, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством є сума нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці». Визначення видів виплат, що відносяться до основної, додаткової заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат, при нарахуванні ЄВ передбачено Інструкцією зі статистики заробітної плати, затвердженою наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 № 5 (далі - Інструкція № 5). Згідно з п.п. 2.2.12 розд. 2 Iнструкції № 5 суми грошових компенсацій у разі невикористання щорічних (основної та додаткових) відпусток працівникам у розмірах, передбачених законодавством, входять до фонду оплати праці у складі фонду додаткової заробітної плати та є об`єктом для нарахування і утримання ЄВ. При цьому, у разі виплати роботодавцем зазначених сум компенсацій працівнику після його звільнення ЄВ не нараховується та не сплачується, оскільки, суми грошових компенсацій за невикористані щорічні (основну та додаткову) відпустки є платою за невідпрацьований час. Так, судом установлено, що відповідачем ТОВ «БМБУД» нараховано, але не виплачено [PERSON] станом на день звільнення в повному обсязі заробітну плату та компенсацію за невикористані дні відпустки, яка підлягала виплаті у день звільнення позивачки - 02 травня 2022 року, що і стало причиною її звернення до суду. Суд звертає увагу на те, що виниклий між сторонами спір є трудовим та обов`язок спростування позовних вимог покладається на роботодавця, який в жодний спосіб не проявив інтересу до справи, не подавав заяв, клопотань чи інших документів, які б свідчили про незаконність чи безпідставність позовних вимог [PERSON] . Так, позивачкою не було надано довідки про заборгованість підприємства перед працівником на день звільнення, однак до позовної заяви доєднано розрахункові листки, які суд оцінив, як належний да допустимий доказ на підтвердження обґрунтування позовних вимог, оскільки ухвала суду, якою витребувано від ТОВ «БМБУД» відомості про заборгованість підприємства перед [PERSON] на день звільнення - 02 травня 2022 року, не була виконана. У листі Мінсоцполітики 20 жовтня 2017 року № 262/0/101-17 (далі - Лист № 262) зазначено про те, що чіткої форми (виду) повідомлення про розмір заробітної плати нормативно-правовими актами не встановлено. Відомості про зарплату можуть бути викладені письмово (у формі розрахункового листа чи іншого документа, розробленого роботодавцем) або ж у вигляді електронного документа (повідомлення, листа). Зазвичай на підприємстві працівникові під час виплати зарплати надають розрахунковий лист про дані щодо сум, які належать до виплати працівнику, і відрахувань із них. Водночас законодавством не передбачено заборони в разі погодження працівника на надання йому інформації про розмір його зарплати на вказану ним електронну адресу. Про це також ідеться в Листі № 262. А отже, спосіб інформування про виплачену зарплату погоджується між роботодавцем і працівником. Таким чином, заборгованість ТОВ «БМБУД» перед [PERSON] по заробітній платі та компенсації за невикористані дні відпустки становить 21 264,83 грн і є актуальною на день ухвалення рішення, а тому підлягає до стягнення з відповідача в користь позивачки без відрахування з неї податків і зборів. Статтею 67 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Оскільки справляння і сплата податку з доходів фізичних осіб є обов`язком працівника, податковим агентом якого в силу закону виступає роботодавець, суд, задовольняючи вимоги про оплату праці, визначає суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що вказує в резолютивній частині рішення (постанова Верховного Суду від 18 січня 2022 року по справі № 607/2699/17). Також в порядку, визначеному статтею 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 1 211,20 грн, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved