Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-19 00:00:00

10 липня 2024 року до суду надійшла вказана позовна заява в якій позивач просить: стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №S-00020267 від 30.01.2022 року у розмірі 7 750,00 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 30.01.2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «Гвадіана» та [PERSON] укладено Договір №S-00020267 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Відповідно до умов договору, ТОВ «Фінансова компанія «Гвадіана» зобов`язалось надати відповідачу кредит у розмірі 2 000,00 грн., строком на 25 днів зі сплатою 2,5% на добу. 07.05.2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Гвадіана» та ТОВ «Цикл Фінанс» було укладено Договір факторингу №1, відповідно до якого ТОВ «Цикл Фінанс» отримало право вимоги за кредитним договором №S-00020267 від 30.01.2022 року. Як зазначає позивач, ТОВ «Фінансова компанія «Гвадіана» надала грошові кошти відповідачу, однак останній свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів не виконує внеслідок чого станом на 10.07.2024 року утворилась заборгованість в розмірі 7 750,00 грн., з яких: 2 000,00 грн. - заборгованість за кредитом; 5 750,00 грн. - заборгованість за відсотками. А тому для захисту порушеного права позивач звернувся до суду з даним позовом. В судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просив проводити розгляд справи у його відсутність, також зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив, відзив на заявлені вимоги до суду не направив. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, як зазначено в позові, тому суд на підставі положень статей 223 та 280 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи у відсутність сторін. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковомузадоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30.01.2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «Гвадіана» (далі - Кредитодавець) та [PERSON] (далі - Позичальник) укладено Договір №S-00020267 надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями та приймання (акцепту) умов, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Згідно з п. 1.1. Договору, Кредитодавець зобов`язується надати Позичальнику кредит в сумі 2 000,00 грн. на засадах строковості, зворотності, платності та забезпеченості, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених цим Договором. Згідно з п. 2.1. Договору, кредит надається строком на 25 днів, тобто до 23.02.2022 року. Відповідно до п. 2.6. Договору стандартна процентна ставка становить 2,50% на добу. Як зазначено в п. 2.2. Договору, кредит надається Позичальнику у безготівковій формі на реквізити банківської карти, вказаної Позичальником № [NUMBER] . Договір підписано з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, використання якого передбачено Законом України «Про електронну комерцію» (п. 12.2. Договору). Отже, судом встановлено, що відповідач підписав кредитний договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором (у відповідності до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Так, згідно з довідкою щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Фінансова компанія «Гвадіана», [PERSON] , з яким було укладено договір №S-00020267 від 30.01.2022 року, ідентифікований ТОВ «Фінансова компанія «Гвадіана». Акцепт договору позичальником здійснено одноразовим ідентифікатором F271012 (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора). ТОВ «Фінансова компанія «Гвадіана» виконало свої зобов`язання по вказаному договору, перерахувавши [PERSON] грошові кошти у розмірі 2 000,00 грн., що підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «Платежі онлайн». В той же час, як вбачається з матеріалів справи, 07.05.2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Гвадіана» та ТОВ «Цикл Фінанс» укладено Договір факторингу №1, згідно з умовами якого до ТОВ «Цикл Фінанс» перейшло право вимоги за кредитним договором №S-00020267 від 30.01.2022 року. Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином судом встановлено, що ТОВ «Фінансова компанія «Гвадіана» свої зобов`язання за кредитним договором виконало та надало в розпорядження відповідача грошові кошти в сумі 2 000,00 грн. В позовній заяві позивач вказує, що відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, допустивши прострочення сплати визначених кредитним договором строкових платежів, що станом на 10.07.2024 року складає загальну суму 7 750,00 грн., з яких: 2 000,00 грн. - заборгованість за кредитом; 5 750,00 грн. - заборгованість за відсотками. Відповідач в судове засідання не з`явився, не надав доказів що сума заборгованості є меншою чи відсутня. За ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 2 статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину. Отже, позивачем доведено, що між кредитною установою та [PERSON] був укладений договір у електронній формі, у якому були узгоджені істотні умови договору, факт отримання відповідачем кредитних коштів та перехід права вимоги до позивача. Як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідачу було нараховано заборгованість за відсотками в розмірі 5 750,00 грн. станом на 25.05.2022 року. Відповідно до Додатку №1 до кредитного договору №S-00020267 від 30.01.2022 року передбачено, що проценти за користування кредитом становлять 1 250,00 грн. При цьому, як вбачається з договору сторони погодили, що кредит надається строком на 25 днів з 30.01.2022 року. Отже, за таких умов договору, які були погоджені сторонами, кредитор має право нараховувати відсотки за договором лише 25 днів, починаючи з дня укладення договору. Даним договором не передбачено нараховування відсотків після закінчення терміну дії договору, який складає 25 днів. Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, Додатком №1 до кредитного договору визначено розмір процентів за користування кредитом в розмірі 1 250,00 грн, а тому суд приходить до висновку, що саме зазначений розмір процентів за користування кредитом підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо стягнення процентів в іншій частині, то суд вважає їх безпідставними, з огляду на наступне. У пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Суд вважає, що відповідно до п. 2.1 кредитного договору №S-00020267 від 30.01.2022 року термін повернення кредиту визначено 23.02.2022 року, тому правові підстави для стягнення заборгованості по відсоткам з 24.02.2022 року по 25.05.2022 року відсутні. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Цикл Фінанс» підлягають частковому задоволенню та з [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню 3 250,00 грн., з яких: 2 000,00 грн. - заборгованість за кредитом; 1 250,00 грн. - заборгованість за процентами за період з 30.01.2022 року по 23.02.2022 року. Щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3 500,00 грн. необхідно зазначити наступне. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Також, у постанові Верховного Суду від 12.02.2020 р. в справі № 648/1102/19 вказано, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. За умовами ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження вимог про стягнення судових витрат понесених ТОВ «Цикл Фінанс» у зв`язку з розглядом в суді цієї справи, було надано до суду: копію договору №ЦФ/2024 про надання правничої допомоги від 03.06.2024 року; копію Додаткової угоди №1 від 03.06.2024 року до договору №ЦФ/2024 від 03.06.2024 року; копію акту №23 прийому-передачі наданих послуг від 18.06.2024 року; копію платіжної інструкції №АТ0023 від 04.06.2024 на суму 3 500,00 грн. Водночас, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Проаналізувавши зміст перелічених документів, суд дійшов висновку, що позивачем підтверджено відповідними доказами обсяг наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості у своїй сукупності, однак враховуючи, що позов був задоволений частково, суд вважає, що наявні підстави для стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Цикл Фінанс» витрат на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у сумі 1 467,55 грн. Крім того, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial