Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з зазначеною вище заявою, згідно уточненої заяви від 13.03.2024 просить визнати [PERSON] , [INFO] , уродженку м.Бердичева Житомирської області безвісно відсутньою з 20.09.2021 року. Вимоги заяви обґрунтовано тим, що [PERSON] її рідна сестра, є інвалідом з дитинства 2 групи та хворіє на психічне захворювання. 19.09.2021 вона пішла з дому і до цього часу не повернулася. Встановити її місце перебування не вдалося. Визнання [PERSON] безвісно відсутньою потрібно їй для отримання субсидії на оплату комунальних послуг. Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23.11.2023 року у справі відкрито окреме провадження (а.с.18). Ухвалою від 22.04.2024 за клопотанням сторони заявниці, замінено заінтересовану особу - Управління соціального захисту населення Бердичівської районної державної адміністрації Житомирської області на належну заінтересовану особу - Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (а.с.65 -66). Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 15.08.2024 витребувано докази з Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та з Центру надання адміністративних послуг м. Бердичева Житомирської області (а.с.115 -116) В судовому засіданні заявниця доводи своєї заяви підтримала повністю. Просила суд визнати її сестру [PERSON] безвісно відсутньою, оскільки вона 19 вересня 2021 року пішла з дому і зникла безвісті. Зазначила, що визнання сестри безвісно відсутньою їй потрібно, щоб зняти її з реєстрації за адресою належного їй будинку та отримання субсидії на оплату комунальних послуг. В подальшому заявниця вказувала на те, що вона зверталася до органів Пенсійного фонду і їй повідомили, що вона не має право на отримання субсидії на оплату комунальних послуг, тому визнання [PERSON] безвісно відсутньою їй необхідно щоб отримати в спадщину її грошові кошти, які знаходяться на її рахунку в банку. Представник заявниці [PERSON] підтримала вимоги заяви з підстав зазначених в ній. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, надав заяву, у якій серед іншого, зазначено про розгляд справи у відсутності представника Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та прохання вирішити питання, виходячи з матеріалів справи (а.с.70). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] ( староста с. Скраглівка) суду повідомила, що [PERSON] з 27.04.2021 року зареєстрована в належному заявниці будинку в с. Скраглівка, Бердичівського району Житомирської області, до цього часу вона проживала в будинку - інтернаті в с. Н. Борова. [PERSON] страждала на психічну хворобу і нею опікувалася заявниця. Вона часто виходила з дому і її розшукували. 20.09.2021 року до неї за допомогою звернулася заявниця, повідомила, що її сестра пропала, її почали розшукувати, але позитивних результатів розшук не приніс. Свідок [PERSON] повідомив, що він є сусідом заявниці, він бачив як [PERSON] вийшла з вулиці і пішла за залізничний переїзд, він також допомагав її розшукувати. Минуло вже 3 роки, і її з того часу не бачили. Суд, вислухавши пояснення заявниці та її представника, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що факт родинних відносин між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а саме те, що вони являються рідними сестрами підтверджується копіями свідоцтв про їх народження серії [NUMBER] від 13.09.1983 та серії [NUMBER] та копією свідоцтва про шлюб [PERSON] (а.с.8, 10-11). Згідно довідки Скраглівського старостинського округу Бердичівського району Житомирської області №317 від 23.10.2023 [PERSON] , [INFO] зареєстрована та проживала до 19.09.2021 за адресою: [ADDRESS] . З 19.09.2021 [PERSON] не проживає за адресою реєстрації і на теперішній час місце її перебування невідоме (а.с.13). Довідкою Бердичівського районного відділу поліції ГУНП в Житомирській області №М484 від 02.11.2023 та Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань №12021060480000573 від 20.09.2021 підтверджується, що [PERSON] , [INFO] знаходиться у розшуку та відносно неї заведено розшукову справу №0342002 від 29.09.2021 (а.с.14 -15). Згідно довідки до акту огляду МСЕК серії ЖИА №008210 [PERSON] , [INFO] є інвалідом 2 групи з дитинства (а.с.12). Як вбачається з витребуваної судом інформації з Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, [PERSON] за період з 01.01.2023 до тепер, за даним ІКІС ПФУ не зверталась до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про надання житлової субсидії. Згідно відповіді Т.в. о. керівника відділу організації надання адміністративних послуг виконавчого комітету Бердичівської міської ради, судом встановлено, що на протязі 2023-2024 років [PERSON] із заявою про зняття з реєстрації [PERSON] не зверталася. Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких здійснюється поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Способи захисту порушеного права передбачені статтею 16 ЦК України. Незважаючи на те, що перелік способів захисту порушеного права не є вичерпним, обраний позивачем спосіб має бути таким, який у разі задоволення позову вирішить спір по суті та відновить права заявника, які були порушені. Встановлення певних фактів при розгляді справи у позовному провадженні не може розглядатися як кінцева мета вирішення спору між сторонами. Згідно із частинами 1, 2, 7 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження. Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; 1-1) обмеження фізичної особи у відвідуванні гральних закладів та участі в азартних іграх; 2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; 3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; 4) усиновлення; 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення; 6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; 7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; 8) визнання спадщини відумерлою; 9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; 10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; 11) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб. Відповідно до ч.1 ст.306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Ці відомості дозволяють визначити право осіб на звернення до суду в справі цієї категорії, коло заінтересованих осіб, необхідні докази. Відповідно до ст. 43 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місті її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. При визнані фізичної особи безвісно відсутньою настають правові наслідки, визначені ст. 44 ЦК України : на підставі рішення суду про визнання фізичної особи безвісно відсутньою нотаріус за останнім місцем її проживання описує належне їй майно та встановлює над ним опіку. За заявою заінтересованої особи або органу опіки та піклування над майном особи, зниклої безвісти за особливих обставин, опіка може бути встановлена нотаріусом до ухвалення судом рішення про визнання її безвісно відсутньою. Опікун над майном фізичної особи, яка визнана безвісно відсутньою, або особи, зниклої безвісти за особливих обставин, приймає виконання цивільних обов`язків на її користь, погашає за рахунок її майна борги, управляє цим майном в її інтересах. За заявою заінтересованої особи опікун над майном фізичної особи, яка визнана безвісно відсутньою, або особи, зниклої безвісти за особливих обставин, надає за рахунок цього майна утримання особам, яких вони за законом зобов`язані утримувати. Опіка над майном припиняється у разі скасування рішення суду про визнання фізичної особи безвісно відсутньою, а також у разі появи особи, зниклої безвісти за особливих обставин. Як визначено ст. 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п`яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв`язку з відкриттям спадщини. Нотаріус, який видав спадкоємцеві свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, накладає на нього заборону відчуження ( ст. 47 ЦК України). Судове рішення - це акт ухвалений відповідно до норм матеріального та процесуального права, що є результатом здійснення правосуддя, тобто наслідком встановлених у справі обставин. Метою судового рішення є досягнення юридичної визначеності у спірних правовідносинах, яке переконує сторони і суспільство у справедливості суду, утвердженні ним прав людини та запобігає стану невизначеності в аналогічних ситуаціях. Як зазначила заявниця в судовому засіданні метою визнання її сестри безвісно відсутньою є оформлення спадщини. Однак в разі визнання особи безвісно відсутньою, відповідно до вимог ЦК України спадщину оформити неможливо, тому суд приходить до висновку, що заявницею не вірно обрано спосіб захисту її прав, зокрема, оскільки [PERSON] за місцем реєстрації та проживання відсутня на протязі трьох останніх років ( з 20.09.2021 року), то для оформлення спадщини доцільно визнавати її померлою, а не оголошувати безвісно відсутньою, оскільки в разі визнання [PERSON] безвісно відсутньою заявниця не зможе реалізувати свої права, як спадкоємець сестри, рішення суду буде не реалізовано, заявниця не отримає бажаний результат, тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог та вважає за необхідне роз"яснити її право на звернення до суду з заявою про визнання [PERSON] , [INFO] померлою.

Outcome: dismissed