Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-11 00:00:00

22.03.2024 року [PERSON] через свого представника - адвоката Сергійчука Ю.В. звернувся до суду з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон», [PERSON] про відшкодування недоплаченої суми страхового відшкодування, штрафних санкцій за порушення грошового зобов`язання, завданої матеріальної і моральної шкоди, в якій посилається на те, що 30.08.2023 року, орієнтовно о 17 годині 30 хвилин, під час руху Західним обходом м.Львова (кільцева дорога Е40), у населеному пункті Сокільники Львівського району Львівської області відбулась дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП) за участю транспортних засобів Nіssan Qashgai, номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] (далі - страхувальник) та Volkswagen Passat, номерний знак [NUMBER] , під його керуванням (далі - потерпілий, позивач), а також інших транспортних засобів, внаслідок чого його автомобілю було завдано механічних пошкоджень із матеріальними збитками. Цивільно-правова відповідальність страхувальника на момент ДТП була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «ЕТАЛОН» (далі - страховик) відповідно до відомостей полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності від 04.06.2023 №ЕР-214966597 (далі - поліс). 30.08.2023 року у його відсутності, оскільки він був направлений для проведення освідування, його автомобіль було вилучено протоколом огляду слідчого ГУ НП у Львівській області та евакуйовано на штрафмайданчик за адресою: м.Львів, вул.Авіаційна, №7. З метою підтвердження обставин вилучення його автомобіля з місця ДТП на штрафмайданчик, на адресу Управління патрульної поліції у Львівській області було направлено адвокатський запит від 08.02.2024 № 08/02/24. Проте, станом на момент подання позовної заяви відповіді на вказаний запит не отримано. 31.08.2023 року він сплатив на користь ФОП [PERSON] рахунок-фактуру від 31.08.2023 року щодо евакуації автомобіля на штрафмайданчик у розмірі 2415,00 гривень та рахунок-фактуру від 31.08.2023 року щодо зберігання автомобіля на штрафмайданчику у розмірі 157,50 гривень, 31.08.2023 року він сплатив ФОП [PERSON] квитанцію щодо евакуації автомобіля зі штрафмайданчику до місця проведення ремонту на автосервісі Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекс Со» у розмірі 1000,00 гривень. Відповідно до замовлення ТзОВ «Алекс Со» від 31.08.2023 року №000190800 його пошкоджений автомобіль був прийнятий автосервісом на зберігання та подальшого проведення ремонтних відновлювальних робіт. 31.08.2023 року він телефоном повідомив страховика про настання страхової події за участю його транспортного засобу та транспортного засобу страхувальника. У відповідь у месенджері «Теlegram» 31.08.2023 року страховик повідомив йому про реєстрацію страхової події від 31.08.2023 року № 23/000007747, роз`яснивши порядок подальших дій щодо фіксації завданих збитків та отримання страхового відшкодування. Відповідно до отриманої інструкції 31.08.2023 року потерпілий у месенджері «Те1еgram» надіслав на номер cтраховика повідомлення про настання ДТП від 31.08.2023 року із додатками. У відповідь страховик повідомив про очікування прибуття аварійного комісара для огляду пошкодженого його автомобіля. 04.09.2023 року аварійним комісаром [PERSON] було проведено огляд його автомобіля, за результатами якого було складено протокол огляду від 04.09.2023 року. 04.09.2023 року потерпілим у месенджері «Те1еgram» на номер Страховика було надіслано заяву від 04.09.2023 року про проведення додаткового огляду пошкодженого автомобіля у зв`язку з неповним оглядом аварійним комісаром даного транспортного засобу. 07.09.2023 року між ним та судовим експертом [PERSON] було укладено договір №07 про виконання судової експертизи пошкодженого автомобіля з метою визначення вартості ремонтних відновлювальних робіт, а також проведено огляд пошкодженого автомобіля у присутності судового експерта на автосервісі ТзОВ «Алекс Со». 12.09.2023 року аварійним комісаром [PERSON] було проведено додатковий огляд його пошкодженого автомобіля, за результатами якого було складено протокол огляду від 12.09.2023 року, до якого ним було внесено зауваження щодо неврахування аварійним комісаром окремих пошкоджень внутрішній вузлів і агрегатів транспортного засобу. Також, 12.09.2023 року ним разом із судовим експертом [PERSON] проведено додатковий огляд пошкодженого автомобіля на автосервісі «Алекс Со». Також, 12.09.2023 року потерпілим від ТзОВ «Алекс Со» отримано рахунок від 12.09.2023 року №А000039306 щодо вартості ремонтних відновлювальних робіт його автомобіля на суму 302342,16 гривень, у тому числі ПДВ 50 390,36 гривень. 13.09.2023 року він, відповідно до платіжної інструкції від 13.09.2023 року №ІВ50622015, здійснив оплату рахунку автосервісу на загальну суму 302342,16 гривень. Також, 13.09.2023 року він здійснив оплату видаткової накладної №00025870 щодо доставки датчиків паркування замість пошкоджених у ДТП на суму 474,00 гривен. 27.09.2023 року ним на адресу страховика було направлено заяву про виплату страхового відшкодування, отриману страховиком 02.10.2023 року. Відповідно до вказаної заяви орієнтовний розмір завданого йому матеріального збитку був визначений у сумі 306388,66 гривень, у тому числі ремонтних витрат на сервісі ТзОВ «Алекс Со» у розмірі 302342,16 гривні. Відповідно до постанови судді Старосамбірського районного суду Пошивака Ю.П. від 13.10.2023 року у справі № 455/2201/23 страхувальника було визнано винним за статтею 124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850,00 гривень. Вказане судове рішення набрало чинності 24.10.2023 року. 26.10.2023 року ним особисто придбано, отримано та передано до ТзОВ «Алекс Со» для встановлення на автомобіль дублікат переднього номерного знаку вартістю 395,00 гривень з доставкою. 07.11.2023 року він придбав у ФОП [PERSON] та передав до ТзОВ «Алекс Со» для встановлення на автомобіль передню фару вартістю 20000,00 гривень. 15.11.2023 року ним, згідно наряду-замовлення №А0001190800 від 15.11.2023 року, після проведення відновлювального ремонту отримано від ТзОВ «Алекс Со» відновлений після ремонту автомобіль, марки «Volkswagen Passat». Згідно вказаного наряду-замовлення сума ремонту на автосервісі була відкоригована у бік зменшення та станом на 15.11.2023 року становила 260938,36 гривень. Також 15.11.2023 року ТзОВ «Алекс Со» на його рахунок було компенсовано різницю вартості ремонту між рахунком № [NUMBER] від 12.09.2023 року та нарядом-замовленням №А0001190800 від 15.11.2023 року у розмірі 41403,80 гривні. Відтак, станом на 15.11.2023 року загальна коригована сума завданих йому збитків становила 285379,86 гривень. 17.11.2023 року ним на адресу страховика було направлено додаткову заяву щодо скоригованої вартості завданих йому матеріальних збитків, отриману страховиком 21.11.2023 року. Відповідно до вказаної заяви, загальна сума завданих йому збитків складала 285 379,86 грн. 13.12.2023 року ним на особисту електронну пошту отримано лист страховика від 13.12.2023 року щодо прийняття ним рішення про виплату страхового відшкодування за страховою подією №23/000007747 від 31.08.2023 року в розмірі 128274,81 гривень. 16.12.2023 року ним від судового експерта Галамай Б.І. отримано висновок експерта від 16.12.2023 року №107, згідно якого вартість відновлювального ремонту його автомобіля станом на 15.11.2023 року становила 281804,79 гривень, а вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу становила 144 517,46 гривень. 26.12.2023 року ним на адресу страховика було направлено заяву щодо узгодження розміру страхового відшкодування, отриману страховиком 02.01.2024 року та у зв`язку з цим він отримав лист страховика від 16.01.2024 року, в якому останній зазначив, що рішення про виплату страхового відшкодування прийнято страховиком згідно Звіту незалежної експертизи, виконаного ТзОВ «АК «Експерт Сервіс». Також у вказаному листі в таблиці наведено складові розміру страхового відшкодування, проте встановити порядок та правильність обчислення визначеного розміру з нього встановити неможливо. Відтак, страховиком не було погоджено його заяву від 26.12.2023 року щодо розміру страхового відшкодування та не надано відповіді згідно питань вказаної заяви. Станом на момент подання позовної заяви відповіді щодо узгодження розміру страхового відшкодування від страховика не отримано. Додатково, в рамках досудового врегулювання спору, на адресу страховика надіслано адвокатський запит щодо надання протоколів огляду оцінювача [PERSON] від 04.09.2023 року та від 12.09.2023 року, звіту, Полісу, рішення страхової компанії про виплату йому страхового відшкодування в розмірі 128274,81 гривень та документів, на підставі яких здійснено розрахунок загальної суми страхового відшкодування в розмірі 128274,81 гривні, зазначених в листі страховика від 13.12.2023 року. Проте станом на момент подання дійсного позову відповіді страховика на адвокатський запит не отримано. У період з 16.01.2024 року по 22.01.2024 року страховиком здійснено часткову оплату страхового відшкодування (призначення платежу - «страхове відшкодування») на його банківський рахунок, а саме: 16.01.2024 року (16:19, транзакція № 103203996624) на суму 28 274,81 гривень; 17.01.2024 року (16:18, транзакція № 103205216866) на суму 20 000,00 гривень; 18.01.2024 року (17:16, транзакція № 103206559951) на суму 20 000,00 гривень; 19.01.2024 року (16:57, транзакція № 103207993964) на суму 20 000,00 гривень; 22.01.2024 року (17:19, транзакція № 103211175585) на суму 40 000,00 гривень, а усього - на суму 128274,81 гривні станом на 01.02.2024 року. Відповідно до Висновку експерта №107 вартість відновлювального ремонту його автомобіля з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу станом на момент ДТП становила 144517,46 гривень. Вартість евакуації пошкодженого його автомобіля з місця ДТП до штраф майданчику за адресою: [ADDRESS] складає 2415,00 гривень. Вартість зберігання його автомобіля на штрафмайданчпку складає 157,50 гривень. Вартість евакуації його автомобіля зі штрафмайданчпку до місця проведення ремонту складає 1000,00 гривень. З урахуванням вищевказаного, розмір страхового відшкодування Страховика за страховою подією від 31.08.2023 23/000007747 складає: 144517,46 гривень вартості відновлювального ремонту пошкодженого його автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, розрахованого Висновком експерта №107, + 2 572,50 гривні послуг евакуації та зберігання на штрафмайданчику + 1 000,00 гривень послуг евакуації до місця проведення ремонту, що загально дорівнює розміру 148089,96 гривень. Вказаний розмір страхового відшкодування зменшується на суму франшизи за Полісом і складає відповідно 144 889,96 гривень. Відтак, невідшкодована йому страховиком сума страхового відшкодування за страховою подією № 23/000007747 на момент подання позовної заяви складає 16 615,15 гривень. Крім того, в ході відновлювального ремонту його автомобіля, він поніс особисті витрати щодо придбання окремих деталей автомобіля замість знищених/пошкоджених для їхньої заміни у розмірі 20869,00 гривень: 474,00 гривні вартість замовлених датчиків паркування, 395,00 гривень послуги щодо замовлення і доставки дублікату переднього номерного знаку, 20000,00 гривень вартість замовленої передньої фари б/в. Вважає, що він має право на стягнення зі страховика недоплаченої суми страхового відшкодування у розмірі 16615,15 гривень, а також пені, в розмірі 3369,88 гривень та суми інфляційних витрат і трьох відсотків річних від простроченої суми грошового зобов`язання в розмірах 38,85 гривень та 342,57 гривні. Крім того, вважає, що відшкодуванню з боку страхувальника підлягає 140489,90 гривень, решти матеріального збитку, завданому йому внаслідок ДТП, який не покривається страховим відшкодуванням страховика, а також завдана йому страхувальником внаслідок вказаного ДТП моральна шкода у розмірі 10000,00 гривень та вартість франшизи за полісом у розмірі 3200,00 гривень, а загально зі страхувальника 153689,90 гривень. Також, за проведення оцінки визначення розміру реального збитку автомобілю потерпілого внаслідок ДТП, за результатами якої складено висновок експерта із встановленням розміру матеріального збитку, останній сплатив на користь судового експерта [PERSON] 5000,00 гривень, які підлягають стягненню зі страховика. Відтак, загальний розмір його позовних вимог до Страховика та Страхувальника за дійсним позовом складає 179056,35 гривень як суми складових позовних вимог відповідно суб`єктного складу відповідачів ((16615.15 + 3369,88 + 38,85 + 342,57 - 5000) + (140489,90 + 10000 + 3200)). Просить: - стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон»» на його користь: недоплачену суму страхового відшкодування за страховою подією № 23/000007747 в розмірі 16615,15 гривень, пеню за порушення строків здійснення страхового відшкодування в розмірі 3369,88 гривень, інфляційні витрати за порушення грошового зобов`язання в розмірі 38,85 гривень, три відсотки річних за порушення грошового зобов`язання у розмірі 342,57 гривні; витрати на проведення судовим експертом експертної оцінки автомобіля в розмірі 5 000,00 гривень; - стягнути з [PERSON] на його користь різницю між сукупним розміром завданих матеріальних збитків та сумою страхового відшкодування, що підлягає виплаті з боку Страховика, в розмірі 140 489,90 гривень, франшизу в розмірі 3 200,00 гривень, завдану моральну шкоду в розмірі 10 000,00 гривень; - стягнути з відповідачів на його користь витрати на правову допомогу. Ухвалою судді від 26.03.2024 року справу прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 10 годину 00 хвилин 26.04.2024 року, яке відкладено на 14 годину 00 хвилин 18.06.2024 року. Ухвалою суду від 18.06.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 10 годину 00 хвилин 18.07.2024 року, який відкладено на 10 годину 00 хвилин 12.09.2024 року. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Сергійчук Ю.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просив їх задовольнити. Позивач [PERSON] додатково пояснив, що 04.09.2023 року під час огляду автомобіля комісаром, в нього вже виникли сумніви в його упередженості, адже він оглядав лише зовнішні пошкодження, а внутрішні вузли і агрегати не оглядав. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу він зазнав моральних страждань. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Писко С.І. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити в їх задоволенні. Представник відповідача [PERSON] адвокат Писко С.І. додатково зазначила, що 04.09.2023 року автомобіль оглядав аварійний комісар, а позивач [PERSON] звернувся до судового експерта 07.09.2023 року. Сума відшкодування узгоджена сторонами не була, тому вона повністю підтримує висновок експерта Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон». Окрім того, заявлені позовні вимоги позивача [PERSON] в частині стягнення моральної шкоди є явно завишеними. Представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причина неявки суду не відома. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] 30.08.2023 року о 17 годині 35 хвилин, рухаючись по західному обходу м.Львова, автодороги М10-01 на 13 км, та керуючи автомобілем, марки «Nissan Qashgai», номерний знак [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості руху, не урахував дорожньої обстановки, виїхав на смугу зустрічного руху і здійсним зіткнення з автомобілем, марки «Volkswagen Passat», номерний знак [NUMBER] та автомобілем, марки «Ford Focus», номерний знак [NUMBER] , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив п.п. «б». п.2.3 Правил дорожнього руху затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року та вчинив правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Постановою Старосамбірського районного суду Львівської області від 13.10.2023 року в справі про адміністративне правопорушення №455/2201/23, [PERSON] визнано винним у вищевказаній дорожньо-транспортній пригоді та обрано йому стягнення у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок в дохід держави, що підтверджується інформацією на сайті з Єдиного державного реєстру судових рішень. Як вбачається із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , власником автомобіля марки «Volkswagen Passat», номерний знак [NUMBER] , є позивач [PERSON] (а.с.120-121). Отже, дії відповідача [PERSON] перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із завданням матеріальної шкоди [PERSON] , яка проявилася у пошкодженні належного останньому транспортного засобу «Volkswagen Passat», номерний знак [NUMBER] . Судом також встановлено, на момент дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 30.08.2023 року на 13 км автодороги М10-01, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Nissan Qashgai», номерний знак [NUMBER] , була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Еталон» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР-214966597. Ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 160000,00 гривень. Розмір франшизи складає 3200,00 гривень (а.с.25). 31.08.2023 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Еталон» отримала від [PERSON] повідомлення про страховий випадок (а.с.37-39). Відповідно до п.34.2 ст.34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон), протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. 04.09.2023 року о 14 годині 30 хвилин аварійним комісаром [PERSON] було проведено огляд по страховій події 23/000007747 від 31.08.2023 року. При цьому, проведено лише зовнішній огляд без врахування огляду пошкоджених внутрішніх вузлів і агрегатів автомобіля (а.с.46). 04.09.2023 року позивач [PERSON] звернувся з заявою до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» в якій просив замовити аварійному комісару у м.Львів додатковий огляд внутрішніх вузлів і агрегатів його транспортного засобу (а.с.47). З договору №07 про виконання судової експертизи від 07.09.2023 року відомо, що [PERSON] з однієї сторони та ТзОВ «Експертиза» в особі директора [PERSON] з другої сторони уклали договір про виконання судової експертизи пошкодженого автомобіля з метою визначення вартості ремонтних відновлювальних робіт, а також проведено огляд пошкодженого автомобіля у присутності судового експерта на автосервісі ТзОВ «Алекс Со» (а.с.48-49). 12.09.2023 року аварійним комісаром [PERSON] було проведено додатковий огляд його пошкодженого автомобіля, за результатами якого було складено протокол огляду від 12.09.2023 року, до якого ним було внесено зауваження щодо неврахуванпя аварійним комісаром окремих пошкоджень внутрішній вузлів і агрегатів транспортного засобу. Також, 12.09.2023 року ним разом із судовим експертом [PERSON] проведено додатковий огляд пошкодженого автомобіля на автосервісі «Алекс Со». Також, 12.09.2023 року [PERSON] від ТзОВ «Алекс Со» отримав рахунок від 12.09.2023 року №А000039306 щодо вартості ремонтних відновлювальних робіт його автомобіля на суму 302342,16 гривень, у тому числі ПДВ 50 390,36 гривень (а.с.50-51). З платіжної інструкції кредитового переказу коштів №ІВ50622015 відомо, що 13.09.2023 року позивач [PERSON] , здійснив оплату рахунку автосервісу на загальну суму 302342,16 гривень (а.с.52). 13.09.2023 року позивач [PERSON] здійснив оплату видаткової накладної №00025870 щодо доставки датчиків паркування замість пошкоджених у ДТП на суму 474,00 гривен (а.с.53). Як було встановлено в судовому засіданні, 27.09.2023 року позивач [PERSON] на адресу ПрАТ «СК «Еталон» направив заяву про виплату страхового відшкодування, отриману страховиком 02.10.2023 року (а.с.55-58). 26.10.2023 року позивач [PERSON] придбав, отримав та передав до ТзОВ «Алекс Со» для встановлення на автомобіль дублікат переднього номерного знаку вартістю 300,00 гривень з доставкою 95,00 гривень (а.с.59-60). 07.11.2023 року [PERSON] придбав у ФОП [PERSON] та передав до ТзОВ «Алекс Со» для встановлення на автомобіль передню фару вартістю 20000,00 гривень (а.с.62). З наряду-замовлення №А000190800 ТзОВ «Алекс Со» від 15.11.2023 року відомо, що сума ремонту на автосервісі станом на 15.11.2023 року становила 260938,36 гривень (а.с.63-64). Також 15.11.2023 року ТзОВ «Алекс Со» на рахунок позивача [PERSON] було компенсовано різницю вартості ремонту між рахунком № [NUMBER] від 12.09.2023 року та нарядом-замовленням №А0001190800 від 15.11.2023 року у розмірі 41403,80 гривні (а.с.65). Відтак, станом на 15.11.2023 року загальна коригована сума завданих збитків [PERSON] становила 285379,86 гривень. 17.11.2023 року [PERSON] на адресу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» направив додаткову заяву, в якій зазначив, що загальна коригована сума завданих внаслідок страхової події №23/000007747 йому збитків станом на 15.11.2023 року становить 285379,86 гривень, тому просив нарахування і виплату страхового відшкодування здійснювати з урахуванням даної заяви (а.с.66). 13.12.2023 року [PERSON] на особисту електронну пошту отримав лист страховика від 13.12.2023 року щодо прийняття ним рішення про виплату страхового відшкодування за страховою подією №23/000007747 від 31.08.2023 року в розмірі 128274,81 гривень (а.с.69-70). Відповідно до змісту вказаного листа, вартість відновлювального ремонту його пошкодженого автомобіля складає 264597,35 гривень, а вартість ремонту з урахуванням фізичного зносу - 130474,81 гривень. Розмір франшизи згідно полісу складає 3200,00 гривень, яка не підлягає сплаті страховиком при виплаті страхового відшкодування. Крім того, до розміру страхового відшкодування включено суму 1000,00 гривень. Рахунок на сплату послуги з евакуації на суму 2415,00 гривень не може бути взятий до уваги, так як у ньому не зазначено номер рахунку та маршрут транспортування. З висновку експерта №107 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи згідно договору №07 від 07.09.2023 року від 16.12.2023 року відомо, що вартість відновлювального ремонту його автомобіля станом на 15.11.2023 року становила 281804,79 гривень, а вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу становила 144 517,46 гривень (а.с.72). 26.12.2023 року [PERSON] на адресу страховика направив заяву щодо узгодження розміру страхового відшкодування, отриману страховиком 02.01.2024 року та у зв`язку з цим позивач отримав лист страховика від 16.01.2024 року, в якому останній зазначив, що рішення про виплату страхового відшкодування прийнято страховиком згідно Звіту незалежної експертизи № 808-230901-266014, виконаного ТзОВ «АК «Експерт Сервіс». Також у вказаному листі в таблиці наведено складові розміру страхового відшкодування, проте встановити порядок та правильність обчислення визначеного розміру з нього встановити неможливо. Як було встановлено в судовому засіданні, страховиком не було погоджено заяву [PERSON] від 26.12.2023 року щодо розміру страхового відшкодування та не надано відповіді згідно питань вказаної заяви. Надаючи свою правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1.\~ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1\~ст. 80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6\~ст. 81 ЦПК України). Згідно з частиною 2 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки. У відповідності до частини 1 статті 12 Цивільного процесуального кодексу Україницивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів. Положеннями частин 1 та 3 статті 83 Цивільного процесуального кодексу Україниунормовано, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (частина 4 статті 83 Цивільного процесуального кодексу України). Разом з цим відповідач не скористався правом на подання відзиву на позов впродовж встановленого строку. При цьому, в матеріалах справи відсутні докази в підтвердження того, що відповідач був позбавлені можливості у порядку частини 4 статті 83 Цивільного процесуального кодексу України письмово та завчасно повідомити суд про неможливість подання у встановлений законом строк доказів та об`єктивних причини, з яких такі докази не могли бути подані у зазначений в ухвалі про відкриття провадження у справі строк. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (частина 7 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 1-3\~ст. 89 ЦПК України). Щодо вимог [PERSON] про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» страхового відшкодування в розмірі 12424,42 гривень, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша\~статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої\~статті 11 ЦК України). Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (пункт 8 частини другої\~статті 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 22 ЦК України\~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, визначені у статтях\~1187,\~1188 ЦК України. Згідно із частинами другою, п`ятою\~статті 1187 ЦК України\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (ч. 1\~ст. 1188 ЦК України). Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. Підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом - шкодою. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність морально шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. У\~статті 1194 ЦК України\~передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює\~Закон України від 01.07.2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~(далі - Закон України № 1961-IV від 01 липня 2004 року), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст. 6 Закону України № 1961-IV від 01.07.2004 року). У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим\~Законом\~порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (п. 22.1\~ст. 22 Закону України № 1961-IV від 01.07.2004 року). Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених\~статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування п. 35.1\~ст. 35 Закону України № 1961-IV від 01.07.2004 року). У п. 36.2.\~ст. 36 Закону України № 1961-IV від 01.07.2004 року\~передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у\~статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати)\~та виплатити його. Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом «а» пункту 41.1\~статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків (п. 36.4.\~ст. 36 Закону України № 1961-IV від 01.07.2004 року). Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених в постановах від 03.10.2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18), від 14.12.2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) - відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із\~Законом № 1961-IV\~у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України № 1961-IV від 01.07.2004 року). У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні у межах ліміту відповідальності страховика (страхової суми) є страховик завдавача шкоди (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 760/15471/15-ц, від 19.06.2019 року у справі № 465/4621/16-к, від 14.12.2021 року у справі № 147/66/17 (пункт 96)). Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим замість завдавача шкоди в передбаченому\~Законом\~порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (див.: п. 104 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта\~статті 263 ЦПК України). Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) викладений правовий висновок, відповідно до якого відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або\~Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди». Отже, майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком (франшиза, втрата товарної вартості, страховий ліміт). При цьому, за приписами частини 4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідачем ВАТ СК "Еталон" не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належних доказів на підтвердження відсутності боргу перед позивачем. Так, відповідно до Висновку експерта №107 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи згідно договору №07 від 07.09.2023 року - вартість відновлювального ремонту автомобіля 281804,79 гривень, а вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля у з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становила 144517,46 гривень. Згідно рахунку-фактури ФОП [PERSON] від 31.08.2023 вартість евакуації пошкодженого автомобіля [PERSON] з місця ДТП до штраф майданчику за адресою: [ADDRESS] складає 2 415,00 гривень. Згідно рахунку-фактури ФОП [PERSON] від 31.08.2023 вартість зберігання автомобіля Потерпілого на штрафмайданчику складає 157,50 гривень. Згідно квитанції евакуації автотранспорта ФО-П Дятлова Л.В. від 31.08.2023 вартість евакуації автомобіля Потерпілого зі штрафмайданчику до місця проведення ремонту складає 1\~000,00 гривень. Таким чином,\~розмір страхового\~відшкодування Приватного\~окціонерного товариства\~«Страхова компанія\~«Еталон» за\~заподіяння відповідачем [PERSON] матеріальних збитків [PERSON] складається з 144517,46 гривень вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля [PERSON] з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, 2572,50 гривні послуг евакуації та зберігання на штрафмайданчику, 1000,00 гривень послуг евакуації до місця проведення ремонту, що разом складає 148089,96 гривень. Водночас, відповідно до вимог Закону №1961 ІV, з вказаної суми має бути вирахуваний розмір франшизи за Полісом, тобто 3200,00 гривень, обов`язок зі сплати якої спеціальним законом покладено на страхувальника. Відтак остаточний розмір, який підлягає сплаті Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Еталон» становить 144889,96 гривень. Як було встановлено в судовому засіданні, у період з 16.01.2024 року по 22.01.2024 року Страховиком здійснено часткову оплату страхового відшкодування (призначення платежу - «страхове відшкодування») на банківський рахунок Потерпілого, а саме: 16.01.2024 (16:19, транзакція № 103203996624) на суму 28 274,81 грн.; 17.01.2024 (16:18, транзакція № 103205216866) на суму 20 000,00 грн.; 18.01.2024 (17:16, транзакція № 103206559951) на суму 20 000,00 грн.: 19.01.2024 (16:57, транзакція № 103207993964) на суму 20 000,00 грн.; 22.01.2024 (17:19, транзакція № 103211175585) на суму 40 000,00 гри., а усього - на суму 128 274,81 гривень. Відтак різницю між остаточною сумою, яка мала б бути сплаченю та фактично перерахованою сумою складає 16615,15 гривень, які Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Еталон» позивачу [PERSON] не перерахувало. За таких обставин суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» на користь [PERSON] недоплаченого страхового відшкодування у розмірі 16615,15 гривень. Щодо стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» пені у розмірі 3369,88 гривень, суд приходить до наступного. Згідно із\~ст.992 ЦК України\~у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня (пункт 36.5\~статті 36 Закону України №1961-IV від 01.07.2004 року). Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.02.2020 року у справі № 758/16044/16-ц (провадження № 61-913св17) вказано, що: «у пункті 36.5\~статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Так, відповідно до даних трекінгу відправлення №7907105308630 лист позивача [PERSON] із заявою про виплату страхового відшкодування від 27.09.2023 року отриманий Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Еталон» 02.10.2023 року. Відтак 90-денний строк, визначений ч.2 ст.36 Закону №1961-ІV для прийняття рішення та здійснення такої виплати сплив 30.12.2023 року, а з 31.12.2023 року до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» за кожен день прострочення виплати застосовуються штрафні санкції, визначені ч.5 ст.36 Закону №1961- ІV та ст.992 ЦК України. Судом встанолено, що станом на 31.12.2023 року заборгованість Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» складала 144889,96 гривень. З 16.01.2024 року з початком виплат страхового відшкодування заборгованість почала зменшуватись, а саме: ?16.01.2024 па 28 274,81 грн. і складала 116615,15 грн.; ?17.01.2024 на 20 000,00 грн. і складала 96 615,15 грн.; ?18.01.2024 па 20 000.00 грн. і складала 76 615,15 грн.; ?19.01.2024 на 20 000,00 грн. і складала 56 615,15 грн.; ?22.01.2024 на 40 000,00 грн. і складала 16 615,15 грн. Відповідно до інформації з офіційного сайту Національного банку України значення облікової ставки НБУ у період з 15.12.2023 року по 25.01.2024 року складало 15%, з 26.01.2024 року - також 15%. \~ \~ \~ \~ Розрахунок пені з урахуванням подвійної облікової ставки НБ України: Період прострочення - з 31.12.2023 року 16.01.2024 року. Сума заборгованості 144489,96 гривень. Пеня = 144889,96 х (15 х 2)/100% х (17/365) = 2 024,49 гривень. Період прострочення\~-\~з 16.01.2024\~року \~17.01.2024року.\~Сума заборгованості\~ 116615,15\~гривень.\~Пеня =\~116615,15\~х (15\~х 2)1100% х (2/365) = 191,69 гривня. Період прострочення - з 17.01.2024 року 18.01.2024 року. Сума заборгованості 96615,15 гривень. Пеня = 96615,15 х (15 х 2)/100% х (2/365) = 158,82 грн. Період прострочення - з 18.01.2024 року 19.01.2024 року. Сума заборгованості 76615,15 гривень. Пеня = 76615,15 х (15 х 2), 100% х (2/365) = 125.94 гри.. Період прострочення - з 19.01.2024 року 22.01.2024 року. Сума заборгованості 56615,15 гривень. Пеня = 56615,15 х (15 х 2)/100% х (4/365) = 186.13 грн... Період прострочення - з 22.01.2024 року 11.03.2024 року. Сума заборгованості 16615,15 гривень. Пеня = 16615,15 х (15 х 2)/100% х (50/365) = 682.81 грн. Сукупний розмір пені з урахуванням подвійної облікової ставки НБ України складає 3369,88 гривень. За таких обставин з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» на користь [PERSON] належить стягнути пеню у розмірі 3369,88 гривень. Щодо стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» 3% річних у розмірі 342,57 гривень та інфляційних втрат у розмірі 38,85 гривень, суд приходить до наступного висновку. Частина 3 статті 509 ЦК України визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно частини 1 статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини 2 статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Вказана правова позиція, зокрема, відображена у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 21.04.2022 року у справі № 447 2222/20: «Отже, грошовим необхідно вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов 'язок боржника сплатити кошти на користь кредитора. Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки він установлює ціну договору страхову су.чи З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті \~ \~ \~ \~625 \~ \~ \~ \~ЦК \~ \~ \~ \~України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов 'язання». Таким чином, за прострочення Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Еталон» грошового зобов`язання щодо сплати страхового відшкодування, до нього застосовується нарахування трьох відсотків річних від простроченої суми та інфляційних витрат щодо суми боргу. Подібний правовий висновок, зокрема, сформований у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 30.10.2019 року у справі № 200/4309 14-ц: «Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов язання». Так, відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. У постанові\~Верховного Суду\~у складі\~колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.09.2019 року у справі № 757/26834/15-ц (провадження № 61-23871св18) зазначено, що: «оскільки за своєю правовою природою зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування є грошовим. А відтак, суд приходить до висновку про застосування до спірних правовідносин положень статті 625\~ЦК України і стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» на користь [PERSON] 3 трьох відсотків річних від простроченої суми та інфляційних втрат. За змістом аналізованої норми\~закону\~нарахування інфляційних\~втрат на\~суму боргу\~і 3\~%\~річних входять\~до складу\~грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові.\~ У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.10.2019 року у справі № 200/4309/14-ц (провадження № 61-23763св18) зазначено, що: «інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання». У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 року у справі № 905/600/18 вказано, що: «враховуючи положення ч. 2\~ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.\~Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція)». У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02.10.2020 року у справі № 911/19/19 вказано, що: «суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем)». Позивач [PERSON] просить стягнути із Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» 3% річних у розмірі 342,57 гривень та інфляційні втрати у розмірі 38,85 гривень. Оскільки з 31.12.2023 року почалося прострочення виплати страхового відшкодування, то саме з цього моменту у позивача виникло право на стягнення 3% річних та інфляційних втрат. Відповідно до публічної інформації Міністерства фінансів України індекс інфляції у грудні 2023 року складав 100,7 %, у січні 2024 року 100,4 %. Розрахунок суми заборгованості з урахуванням індексу інфляції. Період прострочення з 31.12.2023 року до 01.01.2024 року. Сума заборгованості 144889,96 гривень. Індекс інфляції 1,007. Розрахунок: (144889,96 х 1.007 - 144889,96) х (1/365) = 2,78 гривні. Період прострочення з 01.01.2024 року до 16.01.2024 року. Сума заборгованості 144889,96 гривень. Індекс інфляції 1,004. Розрахунок: (144889,96 х 1.004 - 144889,96) х (16/365) = 25,41 гривні. Період прострочення з 16.01.2024 року до 17.01.2024 року. Сума заборгованості 116615,15 гривень. Індекс інфляції 1,004. Розрахунок: (116615,15 х 1.004 116615,15) х (2/365) = 2,56 гривні. Період прострочення з 17.01.2024 року до 18.01.2024 року. Сума заборгованості 96615,15 гривень. Індекс інфляції 1,004. Розрахунок: (96615,15 х 1.004 96615,15) х (2/365) = 2,12 гривні. Період прострочення з 18.01.2024 року до 19.01.2024 року. Сума заборгованості 76615,15 гривень. Індекс інфляції 1,004. Розрахунок: (76615,15 х 1.004 76615,15) х (2/365) = 1,68 гривня. Період прострочення з 19.01.2024 року до 22.01.2024 року. Сума заборгованості 56615,15 гривень. Індекс інфляції 1,004. Розрахунок: (56615,15 х 1.004 56615,15) х (4/365) = 2,48 гривня. Період прострочення з 22.01.2024 року до 31.01.2024 року. Сума заборгованості 16615,15 гривень. Індекс інфляції 1,004. Розрахунок: (16615,15 х 1.004 16615,15) х (10/365) = 1,82 гривня. А відтак, суд вважає, що з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» слід стягнути в користь позивача [PERSON] інфляційні втрати у розмірі 38,85 гривень. Розрахунок 3 % річних: Період прострочення - з 31.12.2023 року до 16.01.2024 року. Сума заборгованості 144889,96 гривень. Кількість днів прострочення - 17. Сума 3 % річних = 144889.96 х 0,03 х (17/365) = 208,04 гривні. Період прострочення - з 16.01.2024 року до 17.01.2024 року. Сума заборгованості 116615,15 гривень. Кількість днів прострочення - 2. Сума 3 % річних = 116615.15 х 0,03 х (2/365) = 19,17 гривень. Період прострочення - з 17.01.2024 року до 18.01.2024 року. Сума заборгованості 96615,15 гривень. Кількість днів прострочення - 2. Сума 3 % річних = 96615,15 х 0,03 х (2/365) = 15,88 гривень. Період прострочення - з 18.01.2024 року до 19.01.2024 року. Сума заборгованості 76615,15 гривень. Кількість днів прострочення - 2. Сума 3 % річних = 76615,15 х 0.03 х (2 365) = 12,59 гривень. Період прострочення - з 19.01.2024 року до 22.01.2024 року. Сума заборгованості 56615,15 гривень. Кількість днів прострочення - 4. Сума 3 % річних = 56615,15 х 0,03 х (4/365) = 18,61 гри. Період прострочення - з 22.01.2024 року до 11.03.2024 року. Сума заборгованості 16615,15 гривень. Кількість днів прострочення - 50. Сума 3 % річних = 16615,15 х 0.03 х (50/365) = 68,28 гривень. За таких обставин з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» на користь позивача [PERSON] належить стягнути 3% річних у розмірі 342,57 гривні. Що стосується стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» витрат на проведення судовим експертом експертної оцінки автомобіля в розмірі 5000,00 гривень, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно ч.ч.1-3 ст.102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством (ч.6). Також, згідно ч.7 ст.102 ЦПК України у висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. Як було встановлено в судовому засіданні, 31.08.2023 року позивач [PERSON] повідомив Страховика про настання страхової події за Договором, у відповідь на що останнім було зареєстровано страхову справу № 23/000007747 та призначено на 04.09.2023 огляд його автомобіля аварійним комісаром. 04.09.2023 року аварійним комісаром від Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» було проведено лише частковий огляд пошкодженого автомобіля [PERSON] , без урахування огляду пошкоджених вузлів і агрегатів під капотом в розібраному стані. Частина 2 статті 34 Закону 1961-IV, встановлює, що протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку га розміру збитків. Відтак, неповністю проведений огляд пошкодженого транспортного засобу Потерпілого не міг бути підставою для визначення повного розміру заподіяних збитків майну останнього. Згідно частини 3 статті 34 Закону № 1961-IV, якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Відповідно до вказаного, враховуючи несвідомість аварійного комісара Страховика щодо належного проведення повного огляду пошкодженого автомобіля Потерпілого для визначення реальних збитків 04.09.2023 року, останнім було прийнято рішення замовити незалежну експертну оцінку в ТзОВ «Фірма «Експертиза», що підтверджується договором від 07.09.2023 року № 07. 12.09.2023 аварійним комісаром Страховика було проведено повторний огляд пошкодженого автомобіля [PERSON] , оформленого відповідним протоколом, зміст якого покладений в розрахунок завданих матеріальних збитків згідно звіту № 5505-230901-266014. Проте, вказаний огляд був проведений поза строками, визначеними статтею 34 Закону № 1961-IV - відповідно до чого [PERSON] мав право проводити незалежну експертну оцінку, здійснену судовим експертом Галамай Б.І. Також, враховуючи те, що Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Еталон» не надало детальний розрахунок завданих позивачу [PERSON] матеріальних збитків, з огляду на що визначити правильність вказаного Приватним акціонерним товариство «Страхова компанія «Еталон» розміру страхового відшкодування в 128274,81 гривень не надається можливим, висновок судового експерта Галамай Б.І. від 16.12.2023 року № 107 є єдиним належним і достовірним доказом, який такі збитки майну [PERSON] підтверджує та на підставі якого розраховані позовні вимоги позивача. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Враховуючи несвоєчасність проведення Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Еталон» огляду пошкодженого автомобіля позивача [PERSON] , суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення зі Страховика в порядку частини 3 статті 34 Закону 1961 -IV витрат на проведення експертизи в розмірі 5 000,00 гривень, сплачених позивачем на користь ТзОВ «Фірма «Експертиза» підлягають задоволенню. При цьому, висновок експерта від 16.12.2023 року №107 відповідає вимогам процесуального законодавства, визначеним у статтях 77, 78 ЦПК України. Позивач [PERSON] також просив стягнути із [PERSON] франшизу в розмірі 3200,00 гривень. Згідно п. 12. 1 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування (ч. 18\~ст. 9 Закону України від 07.03.1996 року № 85/96-ВР «Про страхування»\~(чинного на момент виникнення спірних відносин)). Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування (пункт 36.6\~статті 36 Закону України № 1961-IV від 01.07.2004 року). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 року в справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) зазначено, що: «внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за\~Законом №1961-IV\~виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених\~Законом №1961-IV\~випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування,\~зокрема на суму франшизи,\~чи якщо страховик (МТСБУ) за\~Законом №1961-IV\~не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку)\~винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком\~(МТСБУ)». Судом встановлено, що розмір франшизи за полісом №ЕР-214966597 складає 3200,00 гривень (а.с.25) і саме на цю суму франшизи Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Еталон» зменшило розмір страхового відшкодування. Ці обставини підтверджені листом начальника Департаменту врегулювання збитків К.Царьова (а.с.69-70). Із наведеного слідує, що франшизою є ті збитки, які визначені договором страхування, що не відшкодовуються страховиком у разі виникнення страхового випадку, а відтак, у випадку ДТП, відшкодування збитків на суму франшизи в користь потерпілого покладається на винуватця ДТП. За наведених обставин, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню сума франшизи за Полісом ОСЦПВВНТЗ № ЕР 214966597 в розмірі 3200,00 гривень. Тому позовну вимогу про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] франшизи в розмірі 3200,00 гривень слід задовольнити. Що стосується позовних вимог щодо різниці між загальним розміром завданих матеріальних збитків та страховим відшкодуванням, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що постановою Старосамбірського районного суду Львівської області від 13.10.2023 року у справі №455/2201/23 [PERSON] було визнано винним за ст.124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850,00 гривень, що і не заперечувалося відповідачем [PERSON] . У відповідності до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Обов`язок Страхувальника відшкодувати завдану майнову шкоду визначений статтями 1166 та 1194 ЦК України. Стаття 1166 ЦК України є загальною нормою щодо визначення відповідальності особи за завдану майнову шкоду. При цьому така шкода відшкодовується: в повному обсязі; особою, яка її завдала, тобто винною особою. Відтак, вказаною нормою встановлена презумпція вини завдавала шкоди - тобто Страхувальника. Статтею 1194 ЦК України регламентується визначення обсягу відповідальності Страхувальника у разі недостатності страхової виплати з боку Страховика. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 у справі № 147/66/17 визначено, що «стаття 1194 ЦК України застосовується до будь-яких правовідносин, в яких бере участь особа, яка заподіяла шкоду та застрахувала свою цивільну відповідальність (пункт 52)». Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Вказаного правового висновку дійшов Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 09.11.2022 у справі № 212 7628/21. Варто враховувати, що завдання позивачу [PERSON] внаслідок ДТП шкоди відповідачем [PERSON] породжує деліктне зобов`язання, в якому право позивача вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком страхувальника. Водночас, вказана дорожньо-транспортна пригода є одночасно підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з Договором між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Еталон" і [PERSON] , в якому позивач [PERSON] так само має право вимоги до боржника - при цьому в договірному зобов`язанні ним є Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Еталон". Разом з тим зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу. - це виплата, яка здійснюється Страховиком відповідно до умов Договору, виключно в межах страхової суми, з урахуванням зносу транспортного засобу та в разі якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Подібний правовий висновок вказаний у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №755/18006/15-ц, де зазначено, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавана шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавана шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавана шкоди замість останнього. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. При цьому суд бере до уваги, що відшкодування вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля позивачу [PERSON] з урахуванням фізичного зносу відповідно до вимог Закону № 1961-IV розповсюджується виключно на відповідача [PERSON] . Проте щодо [PERSON] відшкодування збитків в повному обсязі згідно вимог ЦК України не враховує коефіцієнт фізичного зносу при заміні пошкоджених деталей автомобіля на нові, обставини чого регулюються спеціальним Законом № 1961-IV. Відтак визначена позивачу [PERSON] сума 140489,90 гривень саме і є різницею між сукупним розміром нанесених останньому збитків та розміром страхового відшкодування, яке мало бути сплачене Приватним акціонерним товариство "Страхова компанія "Еталон" відповідно до вимог статті 36 Закону № 1961 -IV. Подібна правова позиція, зокрема, зазначена в постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 11.12.2019 року у справі № 522/15636/16-ц6, де зазначено, що якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Таким чином, розмір збитків позивача [PERSON] внаслідок ДТП, що підлягають відшкодуванню, визначається відповідно до реальної вартості пошкодженого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, тоді як розмір страхового відшкодування, шо підлягає стягненню зі Страховика, - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу. Крім того, як було встановлено в судовому засіданні в ході відновлювального ремонту автомобіля позивача [PERSON] останній поніс особисті витрати, складові яких перелічені нижче. Згідно видаткової накладної від 13.09.2023 року 00025870 ФО-П Деяк В. вартість замовлених позивачем [PERSON] датчиків паркування замість пошкоджених складає 474,00 гривні (а.с.53). Згідно чеку №14310 з сайту Аutonomera.ua від 23.10.2023 року вартість замовлення дублікату переднього номерного знаку замість пошкодженого на автомобілі позивача складає 300,00 гривень, а відповідно до трекінг-квитанції ТОВ «Нова Пей» (Нова Пошта) від 24.10.2023 року № 20450797469716 вартість доставки вказаного дублікату номерного знаку складає 95,00 гривень (а.с.59-60). Згідно квитанції від 07.11.2023 року СПДФО [PERSON] №ХВ00000450, вартість замовленої позивачем [PERSON] передньої фари (б/в), переданої для подальшого встановлення на пошкоджений автомобіль до ТзОВ «Алекс Со», складає 20000,00 гривень (а.с.62). Відтак, сукупна вартість матеріального збитку, завданого позивачу [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди складається з вартості відновлювального ремонту автомобіля у ТзОВ «Алекс Со» в розмірі 26 0938,36 гривень з ПДВ, витрат на евакуацію та зберігання пошкодженого автомобіля в розмірі 3572,50 гривень, особистих витрат [PERSON] щодо придбання окремих деталей автомобіля замість знищених/пошкоджених для їхньої заміни у розмірі 20869,00 гривень (474,00 гривні вартості замовлених датчиків паркування, 395,00 гривень послуг щодо замовлення і доставки дублікату переднього номерного знаку, 20000,00 гривень вартості замовленої передньої фари б/в), і становить загально 285379,86 гривень. Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 15.10.2020 року у справі № 755/7666/19 дійшов висновку, що під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов 'язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків с одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням». Відповідно до вимог статті 1194 ЦК України, відшкодування різниці суми матеріального збитку між загальним розміром і страховим відшкодуванням, у разі недостатності страхової виплати, покладено на Страхувальника. Таким чином, різниця вартості між загальним розміром матеріального збитку, завданому [PERSON] внаслідок ДТП, та розміром страхового відшкодування з боку Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон», який підлягає стягненню на користь [PERSON] з [PERSON] , складає 140489,90 гривень. Що стосується відшкодування моральної шкоди, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Частина 1 статті 23 ЦК України визначає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Пунктом 3 частини 2 статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до частини 3 статті 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно правової позиції у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 року у справі № 147/66/17 - виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайиової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства». Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 01.07.2023 року серії [NUMBER] позивач [PERSON] є власником пошкодженого в ДТП автомобіля. Внаслідок ДТП з вини відповідача [PERSON] , [PERSON] у період з 30.08.2023 по 15.11.2023 був позбавлений можливості вільно пересуватись та вимушений для вирішення побутових питань користуватись послугами таксі, оскільки через стан здоров`я є людиною з обмеженими фізичними можливостями. До того ж, вказані обставини створювали побутові незручності для позивача з огляду на малорухомий спосіб життя для нього в силу об`єктивних фізичних обмежень. Окрім того, позивач [PERSON] був змушений витрачати час на пошук судового експерта, листування зі Страховиком, підбір юриста для супроводу вказаного спору та оформлення матеріалів позовної заяви тощо. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від: характеру моральних страждань, виду психічних страждань у вигляді занепокоєння, страху та відчаю; істотності вимушених змін у житті потерпілих, які можуть бути частково відновлені. Справедливість, добросовісність та розумність згідно з п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із засад цивільного законодавства. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 року № 3-рп/2003). Суд вважає доведеним, що дії відповідача [PERSON] у даному випадку були неправомірними і цими неправомірними діями позивача було завдано моральну шкоду, між діями відповідача, що призвели до порушення законних прав позивача та наслідками в вигляді пошкодження належного останньому майна, моральних стражданнях у зв`язку з цим є причинно-слідчий зв`язок. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить із ступеня завданих позивачу моральних страждань, що були викликані погіршенням технічного і естетичного стану його транспортного засобу, виникненням побутових незручностей, пов`язаних із неможливістю експлуатації належного йому майна, необхідністю прикладення психологічних, часових та матеріальних затрат для відновлення свого порушеного права. Окрім того, позивач [PERSON] є особою з інвалідністю внаслідок війни II групи у зв`язку з пораненням, отриманим у травні 2022 року під час захисту Батьківщини (а.с.122). Внаслідок вказаного поранення. Потерпілий має часткову ампутацію стопи правої ноги і суттєво обмежений у вільному пересуванні, зокрема, в пішому порядку, для чого постійно використовував власний автомобіль (а.с.123). Відтак, пошкоджений автомобіль був єдиним джерелом пересування позивача [PERSON] за межами місця проживання, а відсутність транспортного засобу у період ремонту спричинила йому сильні душевні страждання, а також значно погіршило стан здоров`я через надмірні фізичні навантаження поранених частин тіла. Тому, виходячи з принципів розумності й справедливості, з врахуванням конституційної значимості забезпечення здійснення права володіння, користування і розпорядження своєю власністю, а також характеру і обсягу моральних страждань, яких зазнав позивач [PERSON] , суд вважає за необхідне стягнути з винуватця ДТП відповідача [PERSON] на користь [PERSON] 10000,00 гривень на відшкодування завданої моральної шкоди. Підсумовуючи вище викладене, суд прийшов до висновку, що відповідно до вимог ЦК України та Закону № 1961-IV, суд вважає, що зі Страховика в користь [PERSON] слід стягнути недоплачену суми страхового відшкодування у розмірі 16 615,15 гривень, а також пені, визначеної частиною 5 статті 36 Закону № 1961-IV, в розмірі 3369,88 гривень, та суми інфляційних витрат і трьох відсотків річних від простроченої суми грошового зобов`язання в розмірах 38,85 гривень та 342,57 гривні, згідно частини 2 статті 625 ЦК України. А також з відповідача [PERSON] в користь [PERSON] слід стягнути 140489,90 гривень, решти матеріального збитку, завданому [PERSON] внаслідок ДТП, який не покривається страховим відшкодуванням Приватного акціонерного товариства «страхова компанія «Еталон», а також моральна шкода у розмірі 10000,00 гривень та вартість франшизи за Полісом у розмірі 3200,00 гривень згідно вимог частини 6 статті 36 Закону № 1961-IV. Також, за проведення оцінки визначення розміру реального збитку автомобілю [PERSON] внаслідок ДТП, за результатами якої складено висновок експерта із встановленням розміру матеріального збитку, останній сплатив на користь судового експерта [PERSON] 5000,00 гривень, які підлягають стягненню з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон». Суд звертає увагу на те, що визначаючи розмір завданої позивачу матеріальної шкоди, суд виходив з наданого позивачем висновку експертизи. Заперечуючи вказаний висновок експерта сторона відповідача [PERSON] не клопотала про проведення додаткової чи повторної експертизи, висновку експертизи на власне замовлення, або, принаймі, звіту про оцінку матеріального збитку, суду не надала. Враховуючи відсутність будь-яких доказів про інший розмір матеріального збитку, суд виходив з тих доказів, які є в матеріалах справи, та задовольняє позовні вимоги в цій частині повністю. Окрім цього, із відповідачів, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, підлягає стягненню судовий збір на користь держави. Питання стягнення витрат на професійну правничу допомогу не вирішується, оскільки представником позивача заявлено про надання відповідних доказів після ухвалення рішення. Враховуючи наведене та

Outcome: approved