Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-18 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом та просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь\~Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» заборгованість за Договором №442705-КС-001 про надання кредиту від 06.01.2022 у розмірі 55398 грн 33 коп., що складається з : суми прострочених платежів по тілу кредиту 20000 грн 00 коп., суми прострочених платежів по процентах 33322 грн 52 коп., суми прострочених платежів за комісією 2075 грн 70 коп.\~ та судові витрати у розмірі 2422 грн 40 коп. Позов обґрунтовано тим, що 06.02.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 442705-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». ТОВ «Бізнес Позика» 06.01.2022 направлена [PERSON] пропозиція (оферта) укласти Договір № 442705-КС-001 про надання кредиту. 06.01.2022 [PERSON] прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору № 442705-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених такою офертою. ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» направило [PERSON] через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор G-9052, на номер телефону (що зазначений Позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий боржником було введено/відправлено. Таким чином, 06.01.2022 між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та відповідачем був укладений Договір № 442705-КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до пункту 1 вказаного Договору ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 20 000 грн 00 коп. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит. Згідно з умовами Договору, сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 1,08188956 процентів за кожен день користування кредитом. Сторонами в\~пунктц 3\~Договору встановлений\~«Графік платежів»,\~які має\~здійснювати \~Позичальник для\~належного виконання\~умов Кредитного\~договору. ТОВ «БІЗНЕС\~ПОЗИКА» свої\~зобов`язання\~за договором\~виконало та\~надало позичальнику\~грошові кошти\~в розмірі\~20\~000\~грн 00\~коп.,\~шляхом перерахування\~на банківську\~картку позичальника,\~номер якої\~був зазначений\~позичальником при\~заповнені анкетних\~даних в\~особистому кабінеті,\~що підтверджується\~довідкою про\~видачу коштів\~(або\~платіжним дорученням). Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, лише частково сплатив кошти у розмірі 4170 грн 00 коп., у зв`язку з чим, станом на 09.06.2024, утворилась заборгованість за Договором № 442705-КС-001 про надання кредиту, в загальному розмірі 55398 грн 22 коп., що складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту 20000 грн 00 коп.; суми прострочених платежів по процентах 33322 грн 52 коп.; суми прострочених платежів за комісією 2075 грн 70 коп. Представником позивача до суду разом із позовною заявою подане клопотання про витребування доказів від Акціонерного товариства «ПУМБ», що містять банківську таємницю, а саме: чи випускалась банківська картка № [NUMBER] на ім`я [PERSON] , а також про рух коштів по зазначеній банківській картці за період з 06.01.2022 по 23.06.2022. Також представником позивача до суду подане клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного провадження. Ухвалою від 05 липня 2024 року відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Поштове відправлення із копією ухвали суду, надіслане за зареєстрованим місцем проживання відповідача, повернулось без вручення з поштовою відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою». 02.08.2024 ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області розгляд справи призначено за правилами спрощеного провадження з викликом сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, просить справу розглядати без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. На підставі частини 11 статті 128 ЦПК України відповідач з опублікуванням оголошення про виклик вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. У встановлений судом строк відповідачем не надано відзиву на позов без поважних причин, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до ч.2 ст.191 ЦПК України. Зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України. Судом встановлено наступне. 06.02.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 442705-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». За умовами договору кредитодавець надав позичальнику грошові кошти в розмірі 2 000 грн 00 коп. на засадах строковості, платності, а позивальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених цим договором та Правил надання споживчих кредитів ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА». Строк кредиту 24 тижнів, термін дії договору до 23.06.2022, плата за користування кредитом є фіксованою та становить 1,08188956 процентів за кожен день користування кредитом, комісія за надання кредиту 3000 грн 00 коп., орієнтовна загальна вартість наданого кредиту-50040 грн 00 коп., орієнтовна реальна річна процентна ставка -7357 грн 17 коп. ТОВ «Бізнес Позика» 06.01.2022 направлена [PERSON] пропозиція (оферта) укласти Договір № 442705-КС-001 про надання кредиту. 06.01.2022 [PERSON] прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору № 442705-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених такою офертою. ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» направило [PERSON] через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор G-9052, на номер телефону (що зазначений Позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий боржником було введено/відправлено. Також представник позивача надав копію паспорта споживчого кредиту; довідку про стан заборгованості [PERSON] за Договором №442705-КС-001 про надання кредиту від 06.01.2022; візуальну форму послідовності дій клієнта; витяг з інформаційно-телекомунікаційної системи - анкету клієнта; копію квитанції від 06.01.2022 сформованої у електронній платіжній системі про перерахування коштів у розмірі 20000 грн 00 коп. ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» [PERSON] згідно кредитного договору № 442705-КС-001. Банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Представник позивача подав суду клопотання про витребування доказів від Акціонерного товариства «ПУМБ», що містять банківську таємницю, а саме: чи випускалась банківська картка № [NUMBER] на ім`я [PERSON] , а також про рух коштів по зазначеній банківській картці за період з 06.01.2022 по 23.06.2022. До вимог про витребування доказів застосовуються приписи статті 84 ЦПК України. Положення частини 2 статті 84 ЦПК України є імперативними нормами, що свідчить про неухильне їх дотримання особою, яка звертається із відповідним клопотанням. З клопотання вбачається, що позивач не звертався із відповідними запитами про надання інформації що містить банківську таємницю до АТ «ПУМБ» та у наданні такої інформації було відмовлено, водночас наводить відповідні обґрунтування для відмови у наданні запитуваної інформації. Наведені представником позивача обґрунтування у цій частині наголошують про неможливість розкриття інформації банком будь-якій особі, але не вказують на неможливість звернення до банку для отримання інформації. Проте, надання до суду доказів звернення для отримання цього доказу самостійно та неможливості самостійного отримання заявлених доказів є обов`язковим. Представник позивача приписи пункту 4 частини 2 статті 84 ЦПК України не виконав, отже клопотання про витребування доказів задоволенню не підлягає. Разом з тим, якщо особа, схвалює даний правочин своїми наступними діями, суд задовольняє позов про стягнення боргу за таким кредитним договором. Під схваленням правочину можуть розумітися будь-які дії, спрямовані на виконання укладеного правочину, в тому числі повна або часткова оплата товарів (робіт, послуг), їх приймання для використання, реалізація інших прав та обов`язків відповідно до укладеного правочину. Відповідач схвалив даний правочин своїми наступними діями - здійснив часткову оплату за договором на загальну суму 4170 грн 00 коп. Надаючи оцінку зібраним доказам, суд виходить з наступного. За правилами частини 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 3 статті 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 628, 629 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду (частина 1 статті 638 ЦК України). Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (частина 2 статті 638 ЦК України). За правилами частини 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (стаття 205, 207 ЦК України). Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно статті 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону). За правилами частини 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями статті 12 цього Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Статтями 12, 13, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) висловлено правову позицію про те, що відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно із частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Згідно з пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит(далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, -щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. В цій же постанові Велика Палата Верховного Суду відступає від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 583/3343/19 (провадження № 61-22778св19) й постанові Верховного Суду від 15 березня 2021 року в справі № 361/392/20 (провадження № 61-16470св20), та зазначає, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Щодо наслідків включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації, що за законом повинна надаватися безоплатно, має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності на момент виникнення спірних правовідносин та в цій частині відміняє дію попереднього нормативно-правового акта, тобто застосуванню підлягає Закон України «Про споживче кредитування». Відповідно до п.1. Кредитного договору №442705-КС-001 від 06.01.2022 позичальник зобов`язаний сплатити Банку комісійну винагород за надання Кредиту у розмірі 3000 грн 00 коп. Водночас, позивачем не надано жодних доказів про те, що комісійна винагорода за обслуговування кредитної заборгованості включала в себе додаткові послуги, які надавалися поза межами інформування про стан кредитної заборгованості, яку споживач має право вимагати безоплатно один раз на місяць. Отже, з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитом у розмірі 20000 грн 00 коп., за процентами у розмірі 33322 грн 52 коп., а всього 53322 грн 52 коп. У відповідності до статті 141 ЦПК України, суд вирішує питання щодо витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді, які в даному спорі становлять 2422 грн 40 коп. (сплата судового збору при подачі позовної заяви). Виходячи з того, що вимоги позивача задоволено судом на 96,25%, з урахуванням приписів пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору підлягають відшкодуванню пропорційно розміру задоволених вимог, а саме 2331 грн 56 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial