Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-09 00:00:00

08 травня 2024 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про стягнення 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 27.12.2006 року між [PERSON] та ВАТ КБ "Надра" було укладено кредитний договір №08/12/2006/840-К680, на підставі якого ВАТ КБ "Надра" надав [PERSON] кредитні кошти у розмірі 14500,00 доларів США. Також з метою забезпечення виконання умов договору між [PERSON] та ВАТ КБ "Надра" було укладено договір поруки, відповідно до якого [PERSON] у разі невиконання [PERSON] умов кредитного договору стає солідарним бордником та відповідає перед банком всім майном, яке їм належить на праві власності та особистими коштами. Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 04.12.2013 року у справі №490/4565/13-ц за позовом ПАТ КБ "Надра" до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості змінено рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 14.10.2013 року та стягнуто в соліданому порядку з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розміі 31772,57 доларів США, що еквівалентно 253958,17 грн. Рішення набрало законної сили. Ухвалою суду від 12.01.2022 року заяву ТОВ "ФК" Дніпрофінансгруп" про заміну сторони у виконавчих листах у справі №490/4565/13-ц за позовом ПАТ КБ "Надра" до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості замінено первісного стягувача ПАТ КБ "Надра" на ТОВ "ФК" Дніпрофінансгруп". Ухвала набрала законної сили 28.01.2022 року . На думку позивача останній вправі вимагати стягнення з боржників у судовому порядку 3% річних за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання аж до повного виконання, оскільки судове рішення не виконувалось відповідачами тривалий час, а тому таке правопорушення є триваючим. Також просив стягнути з відповідачів судові витрати. Ухвалою суду від 10 травня 2024 року відкрито провадження по цивільній справі та призначено справу до розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовну заяву підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явилися. Про причини неявки суд не повідомили, повідомлялися належним чином. Надали відзив на позовну заяву в якому просили відмовити в задоволенні позовних вимог повністю на підставі того, що грошове зобов`язання повинно бути виконане у гривнях, але грошовою одиницею даного позову є іноземна валюта. Звертають увагу на те, що індекс інфляції враховується при обчисленні суми боргу в разі наявності між сторонами грошових зобов`язань у грошовій одиниці України, а тому такий індекс інфляції не враховується. Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 27.12.2006 року між [PERSON] та ВАТ КБ "Надра" було укладено кредитний договір №08/12/2006/840-К680, на підставі якого ВАТ КБ "Надра" надав [PERSON] кредитні кошти у розмірі 14500,00 доларів США /а.с.6-7/. З метою забезпечення виконання умов вищевказаного договору між [PERSON] та ВАТ КБ "Надра" було укладено договір поруки, відповідно до якого [PERSON] у разі невиконання [PERSON] умов кредитного договору стає солідарним бордником та відповідає перед банком всім майном, яке їм належить на праві власності та особистими коштами /а.с.8/. Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 04.12.2013 року у справі №490/4565/13-ц за позовом ПАТ КБ "Надра" до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості змінено рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 14.10.2013 року та стягнуто в соліданому порядку з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розміі 31772,57 доларів США, що еквівалентно 253958,17 грн. Рішення набрало законної сили /а.с.12-14/. Ухвалою суду від 12.01.2022 року заяву ТОВ "ФК" Дніпрофінансгруп" про заміну сторони у виконавчих листах у справі №490/4565/13-ц за позовом ПАТ КБ "Надра" до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості замінено первісного стягувача ПАТ КБ "Надра" на ТОВ "ФК" Дніпрофінансгруп". Ухвала набрала законної сили 28.01.2022 року /а.с.15-17/. Відповідно до наданого ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп" розрахунку 3% річних за прострочення грошового зобов`язання [PERSON] та [PERSON] за основним боргом за період з 01.05.2017 року по 23.02.2022 року - період прострочення 1760 днів, а сума 4596,53 доларів США /а.с.9/. Повідомленням ТОВ "ФК"Дніпрофінансгруп" від 31.05.2024 року зазначено, що станом на 31.05.2024 року відсутні виконавчі провадження по стягненню боргу з відповідачів із примусового виконання виконавчих листів у справі №490/4565/13-ц /а.с.33-34/. У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог даного кодексу. Статтею 530 ЦК України визначається, що зобов`язання повинні бути виконанні у встановлений строк його виконання. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, кредитор зберігає можливість постіно подавати вимоги про стягнення 3% річних, які нараховані на задавнену вимогу. Згідно із ч.ч. 1-2 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). У висновках Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, зазначено те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. За такого, суд вважає, що доводи позивача знайшли свого підствердження, а тому позовна заява підлягає задоволенню повністю. Щодо посилання відповідачів у своєму відзиві на те, що що індекс інфляції враховується при обчисленні суми боргу в разі наявності між сторонами грошових зобов`язань у грошовій одиниці України, а оскільки зобов`язання вираховувалось в іноземній валюті то такий індекс інфляції не враховується, суд зазначає наступне. Вимогами позовної заяви ТОВ "ФК"Дніпрофінансгруп" є стягнення 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, а тому доводи відповідачів щодо інфляційних витрат не враховуються судом, оскільки вони не стосуються справи. При вирішенні питання про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу суд виходить з наступного. Відповідно до частини 1, пункту 1 ч. 3 ст. 133 та ч. 1 - 3 ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 висловлено правову позицію, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача суду надано: Договір №02/01-24 про надання правничої допомоги від 02.01.2024 р. /а.с.53-54/, Додаток №1 до Договору про надання правової допомоги №02/01-24 від 02.01.2024 року /а.с.55-56/, Акт про надання правничої допомоги №237/1-24 до Договору №02/01-24 від 02.01.2024 року, в якому вказано, що вартість послуг становить 8500,00 грн. /а.с.57/. Згідно частини четвертої статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України"). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначені суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрата (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру (Постанова від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц). Так, позивачем ставилось питання про стягнення з відповідача на його користь суми понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 8500 грн. При цьому, аналізуючи розмір гонорару адвоката на дотримання вимог співмірності, суд, з урахуванням складності справи, ціни позову, обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), враховуючи, що адвокатом фактично було надано правову допомогу, складено позовну заяву та зібрано необхідні документи, суд вважає, що розмір гонорару в 3000 грн. вона буде об`єктивно відповідати вимогам співмірності, а тому вимога позивача підлягає частковому задоволенню, а вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до Постанови Верховного Суду від 30.09.2020р. по справі №201/14495/16-ц суд вправі самостійно зменшувати розмір відшкодування витрат на правову допомогу. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача кошти у розмірі сплаченого судового збору. Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Згідно матеріалів справи, позивач поніс судові витрати у виді сплати судового збору в сумі 3028,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №7665 від 29.04.2024 року, а тому дані витрати суд у відповідності ст. 141 ЦПК України стягує з відповідачів на користь позивача.

Outcome: partial