Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-11 00:00:00

В січні 2024 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що в грудні 2023 року у відкритому доступі, на особистій сторінці відповідача, профіль користувача " [PERSON] ", у соціальній мережі Fасеbоок (за посиланням [INFO] відповідачем було поширено допис з розміщеними фотографіями, серед яких було і фото позивачки з особистого архіву. У своєму висловлюванні відповідач називає всіх зображених: «…гидотою, яка робить громаду бідною та й ще й піаряться на всю Україну». Крім того, в поширеному дописі відповідач у формі фактичних тверджень, категорично зазначає, що всі зображені: «Здійснюють дезінформацію, ставлять палки в колеса, блокують життя мешканців, їх права та свободи». Позивачка зазначала, що наявність прикріплених фотографій дає підстави для висновку, що інформація, яка була поширена відповідачем у дописі, стосується, серед інших, і її, позивачки по справі. Позивачка вважала поширену відповідачем інформацію недостовірною, а вжите щодо неї слово «гидота» образою, що порушує її право на повагу до честі, гідності та на недоторканість ділової репутації. Твердження, висловлені у дописі відповідачем, не тільки не підтверджені жодними фактами, а й висловлені у брутальній та принизливій для неї формі. Публікація відповідача була доступна всім його підписникам, серед яких є рідня позивачки, друзі, сусіди, виборці тощо, а, отже, це призвело до формування відносно неї негативної думки як серед рідних, так і у суспільстві. Сторінка в соціальній мережі "Fасеbоок" (профіль користувача " [PERSON] ") належить саме відповідачу і це випливає зі змісту зазначеної сторінки, фотографій самого відповідача та тематики поширюваної ним інформації. Позивачка зазначала, що розміщення публікації із зображенням позивачки у мережі Інтернет спрямоване на доведення до відома необмеженого кола осіб недостовірної інформації про неї, що вкрай негативно впливає на її ділову репутацію та може стати причиною недовіри до неї мешканців громади. Позивачка зазначала, що вона є добросовісним платником податків в Україні, має гарну репутацію у своєму професійному колі, користується авторитетом серед колег, а поширення відповідачем відносно неї неправдивої інформації суттєво впливає на її імідж та може відобразитись у відношенні до неї як громадянина України, фахівця в своїй галузі та обраного громадою депутата. Посилаючись на ці обставини, позивачка просила постановити рішення, яким визнати інформацію недостовірною і такою, що порушує її особисті немайнові права - честь та гідність, яка поширена у соціальній мережі "Fасеbоок" в профілі користувача " [PERSON] ", у вигляді інформаційного матеріалу (допису), а саме: вислів №1: «Впевнений, що більшість людей розуміє, що це за гидота і хто її очолює, яка робить громаду бідною та й ще й піариться на всю Україну»; вислів №2: «Здійснюють дезінформацію, ставлять палки в колеса, блокують життя мешканців, їх права та свободи». \~ \~ \~ \~Зобов`язати відповідача спростувати недостовірну і таку, що порушує особисті немайнові права - честь та гідність [PERSON] інформацію шляхом розміщення у соціальній мережі "Fасеbоок" в профілі користувача " [PERSON] " публікацію - спростування з обраною аудиторією, якій вона має бути доступною для перегляду (з налаштуванням конфіденційності) - "Доступно всім" з викладенням резолютивної частини рішення суду у даній справі, але не пізніше місяця з дня набрання рішенням законної сили, без скорочень та редагування. Крім того, позивачка просила стягнути з відповідача на свою користь 100000 гривень моральної шкоди, оскільки публікація відповідача призвела до її нервових переживань, стресу, на фоні якого в неї стався гіпертонічний криз; відповідаючи на численні дзвінки знайомих з приводу публікації вона зазнала ще більше душевних страждань, через що вимушена була звертатися за медичною допомогою, з вини відповідача значно погіршився стан її здоров`я. В судовому засіданні позивачка підтримала свої вимоги в повному обсязі. \~ \~ \~ \~Представник відповідача адвокат Мамай А.С., який брав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, підтримав позицію відповідача, викладену в відзиві на позов. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, пояснивши, що зі змісту наданої позивачем роздруківки неможливо встановити джерело походження наданого електронного доказу - в тому числі, що ця роздруківка зроблена із соціальної мережі "Fасеbоок". На вказаній роздруківці відсутні будь-які метадані самого файлу (зображення), що надають можливість ідентифікувати час, місце, спосіб та автора зробленого зображення; відсутні ідентифікаційні дані самої по собі соціальної мережі, електронної адреси посилання на спірну публікацію тощо, що не дозволяє встановити джерело отриманого зображення. Отже, неможливо встановити джерело походження зробленої роздруківки, яка зовні схожа на скріншот екрану мобільного телефону. Заслухавши пояснення учасників справи, свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши письмові докази по справі, з`ясувавши правові позиції сторін, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~та ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. ст.\~297,\~ 299 ЦК України\~кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Відповідно до ч. 1\~ст. 277 ЦК України\~фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до ч. 1\~ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Частиною 4 статті\~32і частиною 1 та 2 статті\~34Конституції Українивизначено, що кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням,зберіганням,використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Приймаючи до уваги зазначені конституційні положення, суд при вирішенні справи про захист честі, гідності та ділової репутації повинен забезпечити баланс між конституційним правом на свободу думки та слова, правом на вільне вираження своїх поглядів і переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте й сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Із пункту 19\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»\~ слідує, що відповідно до\~статті 277 ЦК України\~не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням. Верховний суд у своїй постанові від 22.11.2021 р. у справі № 761/32924/19-ц дав визначення оціночним судженням та фактичним твердженням. Так, фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом. Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно - стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів. Для того, щоб розрізняти фактичне твердження і оціночне судження, необхідно брати до уваги обставини справи. І якщо існування фактів можна довести, то правдивість оціночних суджень не підлягає доведенню. Оціночне судження не може бути доведене, це порушує саму свободу думки, яка є основною частиною права, гарантованого статтею 10 Конвенції. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Lingens v. Austria» зазначено, що суду необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не можна. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції. У даній справі ЄСПЛ вказав, що: «Суд повинен нагадати, що свобода вираження поглядів гарантована пунктом 1 статті 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» або тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості і широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе». В рішенні у справі «Ляшко проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що свобода вираження поглядів являє собою одну з важливих засад демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу та самореалізації кожного. Предмет пункту другого статті 10 застосовується не тільки до «інформації» чи «ідей», які були отримані зі згоди чи розглядаються як необразливі чи як малозначущі, але й до тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та відкритості думок, без чого неможливе «демократичне суспільство». Свобода політичних дебатів перебуває в самому серці побудови демократичного суспільства, що наскрізь пронизує Конвенцію. При цьому, повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19. Згідно ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до Конституції України життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Відповідно статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. (ч.1 ст.277 ЦК України) Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями, та Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що людську гідність необхідно трактувати як право, гарантоване статтею 28 Конституції України, і як конституційну цінність, яка наповнює сенсом людське буття, є фундаментом для усіх інших конституційних прав, мірилом визначення їх сутності та критерієм допустимості можливих обмежень таких прав. Наведене опосередковано підтверджується унікальним значенням людської гідності в Конституції України, за якою, зокрема, людина її життя і здоров`я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (частина перша статті 3); усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах (стаття 21); кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей (частина перша статті 68). У постанові Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року N 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" судам роз`яснено, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. \~ \~ \~ \~Відповідно до п. 6.32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.11.2019 року у справі № 904/4494/18, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Відповідно до ст.12, ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~В даному випадку позивачка повинна довести, крім іншого, той факт, що інформація, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, поширена саме відповідачем по справі, а не будь-якою іншою особою і допис, зміст якого порочить честь, гідність та ділову репутацію позивачки, був поширений саме відповідачем [PERSON] . \~ \~ \~ \~Разом з тим, зі змісту наданої позивачем роздруківки неможливо встановити джерело походження наданого електронного доказу - в тому числі те, що ця роздруківка зроблена із соціальної мережі Fасеbоок. На вказаній роздруківці відсутні будь-які метадані самого файлу (зображення), що надаються можливість ідентифікувати час, місце, спосіб та автора зробленого зображення; відсутні ідентифікаційні дані самої по собі соціальної мережі, електронної адреси посилання на спірну публікацію тощо, що не дозволяє встановити джерело отриманого зображення. \~ \~ \~ \~Як пояснив представник відповідача, неможливо встановити джерело походження зробленої роздруківки, яка зовні схожа на скріншот екрану мобільного телефону. \~ \~ \~ \~В позовній заяві зазначено, що спірний допис розміщено в соціальній мережі Fасеbоок за наступним посиланням [INFO] ]i7197Q249, однак зазначене посилання не містить інформації, на яку посилається позивачка. \~ \~ \~ \~Показання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в тій частині, що спірний допис, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивачки, був поширений саме відповідачем [PERSON] , який і є автором публікацій та коментарів, викладених у соціальній мережі «Facebook», не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки належних і допустимих доказів на підтвердження даного факту суду не надано. Не доведено, що саме [PERSON] поширив оспорювану позивачкою інформацію в мережі Інтернет з огляду на те, що мережа «Facebook» є соціальною, загальнодоступною мережею, де будь-хто, без ідентифікації особи може створити будь-яку кількість сторінок, під будь - яким (в тому числі вигаданим) іменем, публікувати тексти, коментарі, копіювати і зберігати на власних пристроях фото осіб з інших сторінок. Оскільки, інтернет-мережа «Facebook» при реєстрації сторінки не вимагає ідентифікацію особи згідно особистих документів (паспорта, свідоцтва про народження), то ідентифікувати особу, яка публікує, поширює певну інформацію неможливо за винятком сторінок, які створені і інформацію про які поширюють офіційно державні органи, офіційні особи. (Аналогічний висновок міститься в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01.06.2022 року у справі № 607/19370/20). \~ \~ \~ \~Таким чином, наданий позивачкою скріншот (роздруківка) невідомого походження жодним чином не доводить той факт, що саме відповідачем у соціальній мережі було опубліковано певну інформацію, яка, на думку позивача, порушує немайнові права останньої. Слід зазначити, що вказана інформація, на яку посилається позивач, сам по собі не містить будь-яких фактичних даних, які б могли бути спростовані. Відповідно до частин першої та другої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживана гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їхньої правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також має право на власне тлумачення справи в томі самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. \~ \~ \~ \~За своїм характером судження є розумовим актом, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки й напряму, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Отже, будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок щодо якості виконуваних публічних функцій, отриманих результатів тощо, не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту. Вирішуючи справи про захист честі, гідності та ділової репутації, суди повинні перевіряти, чи містить інформація, що стала підставою для звернення до суду, конкретні життєві обставини, фактичні твердження. Якщо зміст та характер досліджуваної інформації свідчить про наявність фактів, така інформація або її частина не може вважатись оціночним судженням, оскільки є не результатом суб`єктивної оцінки, а відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена в судовому порядку (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20 травня 2019 року у справі № 591/7099/16-ц (провадження № 61-34159св18). Крім того, Верховний Суд зробив висновок, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики в засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку із цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи або органу державної влади є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Указані особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їхніх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати (постанова Верховного Суду від З квітня 2019 року у справі № 127/24530/16-ц (провадження № 61-41071св18), постанови Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 646/1266/16-ц (провадження № 61- 661св18); від 27 березня 2019 року у справі № 344/16715/15-ц (провадження № 61- 13667св18). \~ \~ \~ \~Позивачка є депутатом Степанівської селищної ради Сумського району Сумської області, головою постійної комісії з питань фінансів, бюджету, планування соціально-економічного розвитку, інвестицій та міжнародного співробітництва. Таким чином, позивач є публічною особою, депутатом місцевої ради, політичним діячем. Зі змісту інформації, на яку посилається позивачка, вбачається, що ця інформація, безвідносно до питання її поширення та авторства, стосується питання критичної оцінки політичної діяльності позивача з боку невідомого автора. \~ \~ \~ \~Будь-яких фактичних даних ця інформація не містить. Відтак, ця інформація не підлягає спростуванню. \~ \~ \~ \~Частина третя статті 277 ЦК України (презумпція добропорядності) виключена на підставі Закону України від 27 березня 2014 року № 1170-VІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про інформацію» та Закону України «Про доступ до публічної інформації», що набрав чинності 19 квітня 2014 року й не має зворотної дії в часі на підставі частини першої статті 58 Конституції України. \~ \~ \~ \~Отже, для позивача діє загальний тягар доведення позову: 1) факту поширення недостовірної інформації; 2) не достовірності цієї інформації. \~ \~ \~ \~Оскільки всупереч положенням ст. ст. 12, 81 ЦПК України позивачка не надала суду належних і допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed