Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-12 00:00:00

Представник Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві звернулась до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих коштів (пенсії). Згідно заявлених вимог, представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] на користь позивача безпідставно отримані кошти (пенсію) у сумі 5 059,40 грн. Вимоги позову обґрунтовані тим, що на обліку в ГУ ПФУ в м. Києві перебуває [PERSON] та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Представник позивача зазначає, що на підставі заяви відповідача від 04 липня 2011 року йому було встановлено надбавку до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який має на своєму утримання непрацездатних членів сім`ї, а саме на неповнолітніх дітей. При відпрацюванні відомостей із Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування від 25 липня 2018 року стало відомо про працевлаштування [PERSON] з 15 березня 2018 року. Отже, відповідно до статей 2, 30 Закону відповідач несвоєчасно повідомив про працевлаштування та не мав право на отримання надбавки на утримання неповнолітніх дітей. У зв`язку із зазначеним, у [PERSON] утворилась переплата пенсії за період з 01 квітня 2018 року по 31 жовтня 218 року в розмірі 15 246,00 грн. На підставі рішення Головного управління №1011 від 23 жовтня 2018 року проводились відрахування з пенсії [PERSON] в розмірі 20% щомісячно по 30 вересня 2020 року. В зв`язку з надходженням постанов Шевченківського ВДВС у м.Києві Центральним МУ МЮ про стягнення аліментів в розмірі 1/3 та 1/6 щомісячно було припинено стягнення переплати пенсії, залишок переплати становить 5 059,40 грн. Також представник позивача зазначає, що з метою досудового врегулювання спору, ГУ ПФУ в місті Києві було направило відповідачу листи з вимогою добровільного внесення коштів, проте лити відповідачем було проігноровано та у добровільному порядку бюджетні кошти в розмірі 5 059,40 грн повернуті не були. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 28 липня 2023 року відкрито провадження в даній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 07 вересня 2023 року копію ухвали суду про відкриття провадження у справі доставлено на електронну адресу позивача, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа. Копію вказаної ухвали суду з копією позовної заяви та доданими до неї документами, за зареєстрованим місцем проживання відповідачем отримано не було, конверт разом з копією ухвали суду про відкриття провадження з копією позовної заяви та доданими до неї документами повернулись до суду із відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідач не скористався своїм правом та не направив до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї. За викладених обставин, розглянувши подані документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст.279 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом установлено, що [PERSON] перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та з 04 липня 2011 року отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», що підтверджується копією заяви про призначення пенсії від 04.07.2011 року (а.с. 10). Згідно до ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особи з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції та на службі на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби. Пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі повторного прийняття їх на військову службу до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державної спеціальної служби транспорту, службу до Національної поліції, Національного антикорупційного бюро України, Бюро економічної безпеки України, Служби судової охорони, органів та підрозділів цивільного захисту та Державної кримінально-виконавчої служби України виплата пенсій на час їх служби припиняється. Згідно до пункту «а» частини 1 ст. 16 Закону до пенсії за вислугу років, що призначається особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, які мають право на пенсію за цим Законом (у тому числі до обчисленої в мінімальному розмірі), нараховується надбавка непрацюючим пенсіонерам, які мають на своєму утриманні непрацездатних членів сім`ї, що належать до осіб, які забезпечуються пенсією в разі втрати годувальника (стаття 30), - на кожного непрацездатного члена сім`ї в розмірі 50 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. 04.07.2011 року на підставі заяви відповідача, йому було встановлено надбавку до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який має на своєму утриманні непрацездатних членів сім`ї, а саме неповнолітніх дітей. Позивачу при опрацюванні відомостей із Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування від 25 липня 2018 року стало відомо про працевлаштування [PERSON] з 15 березня 2018 року (а.с. 12). Відповідно до ст. 2, 30 Закону, відповідач несвоєчасно повідомив про працевлаштування та не мав права на отримання надбавки до пенсії, у зв`язку з чим у відповідача [PERSON] утворилась переплата пенсії за період з 01.04.2018 по 31.10.2018 в розмірі 15 246,00 грн. На підставі рішення Головного управління № 1011 від 23.10.2018 року проводились відрахування з пенсії [PERSON] в розмірі 20 % щомісячно по 30.09.2020 року. В зв`язку з надходженням постанов Шевченківського ВДВС у м. Києві Центральним МУ МЮ про стягнення аліментів в розмірі 1/3 та 1/6 щомісячно було припинено стягнення переплати пенсії, залишок переплати становить 5 059,40 грн. Для вирішення питання про добровільне повернення залишку переплати позивачем було направлено на адресу відповідача листи № 101586/04 від 29.10.2018 року, 2600-0505-8/66765 від 20.04.2021 року, 2600-0505-8/44675 від 13.03.2023 року з вимогою про повернення коштів в розмірі 5059,40 грн. (а.с. 23-31). Відповідно до виписки з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування від 25 липня 2018 року до суду надано відомості про працевлаштування відповідача [PERSON] з 15 березня 2018 року по 30 червня 2018 року. Відповідно до ст. 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсіонери зобов`язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду. Відповідач не повідомив Головне управління Пенсійного фонду України про факт працевлаштування та відсутності права на отримання надбавок на утримання непрацездатних членів сім`ї. Відповідач не звертався до пенсійного фонду з повторною заявою про нарахування надбавок після звільнення з останнього місця роботи. Відповідно до ч.1 ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Відповідно до розрахунку відрахувань на підставі рішення Головного управління ПФУ в м. Києві від 23.10.2018 року № 1011 позивач повернув частину суми надмірної виплаченої пенсії в розмірі 959510 грн. В матеріалах справи відсутні відомості оскарження відповідачем дій позивача по відрахуванню 20% щомісячно з пенсійних виплат. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Стаття 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Отже, повернення надмірно сплачених сум пенсій можливе шляхом стягнення таких сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, зокрема, у випадку надання ним недостовірних (явно неправильних) даних або не надання відповідної інформації тобто у випадку недобросовісної поведінки набувача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 лютого 2019 року № 404/4822/15-ц). Згідно з ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи викладене вище, суд доходить висновку про обґрунтованість позову Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих коштів (пенсії) та відповідно його задоволення судом, оскільки відповідач не повідомив позивача про працевлаштування, внаслідок чого здійснювалась виплата надбавки до пенсії. В порядку ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений при зверненні до суду із цим позовом, у розмірі 2 684,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved