Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , 3-ті особи: Приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Матус Наталія Миколаївна, Приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Хвостик Ганна Іванівна про визнання заповіту недійсним ісвої позовні вимоги мотивує тим, що вона є донькою [PERSON] , яка померла [INFO] . Після смерті матері вона звернулася до приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Матус Н. М. з заявою про прийняття спадщини та дізналася, що за своє життя померла [PERSON] склала два заповіти: перший заповіт, скасований заповітом 70437529 від 24.03.2023 року; другий заповіт, номер у спадковому реєстрі 70437529, стан чинний, бланк НСК 096926 номер в реєстрі нотаріальних дій 596, дата посвідчення 24.03.2023 року, місце посвідчення Сумська область, Сумський міський, приватний нотаріус Хвостик Г. І.. Вважає, що заповіт був складений особою, яка через власний психічний та емоційний стан не усвідомлювала значення своїх дій. Ще до своєї смерті, [PERSON] повідомляла, що все своє майно по другому заповіту вона заповіла своїй племінниці. Позивачка зазначає, що її матір, приблизно за три місяці до своєї смерті в телефонному режимі повідомляла, що до неї часто приходить сусідка та вмовляє переписати заповіт на її користь. Приблизно за тиждень до смерті [PERSON] телефонний номер матері було відключено. Тиждень після смерті матері до її квартири навідались родичі з м. Лебедин, куди незабаром зайшла відповідачка [PERSON] та повідомила, що квартира померлої за заповітом належить їй, і щоб вони покинули квартиру. Також позивачка зазначає, що за життя, її матір [PERSON] була хворою людиною, відомий діагноз цукровий діабет, погано ходила на ногах, потребувала сторонньої допомоги, мала неврологічні діагнози, обслуговувалася за місцем свого проживання в КНП «Клінічна лікарня № 5» СМР, а тому просить суд визнати недійсним заповіт, номер у спадковому реєстрі 70437529, бланк НСК 096926, номер в реєстрі нотаріальних дій 596, дата посвідчення 24.03.2023 року, місце посвідчення Сумська область, Сумський міський, приватний нотаріус Хвостик Г. І., заповіт померлої [PERSON] на користь [PERSON] .. Позивачка [PERSON] , її представник в судове засідання не з`являлися, про день та час розгляд справи повідомлялися належним чином про причини неявки суду не повідомили. Відповідачка [PERSON] , її представник адвокат Служенко О.В. в судовому засіданні проти позову заперечували, позов вважали необґрунтованим, надуманим та безпідставним, а наведені твердження позивачки такими, що не обґрунтовуються належними й допустимими доказами, просили суд в позові відмовити з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. У відзиві на позовну заяву відповідачка [PERSON] зазначила, що, дійсно, померла [PERSON] заповіла їй все своє майно. При зверненні до суду, позивачкою не надані докази хворобливого стану своєї матері [PERSON] , замість надання виписок з історії хвороби, витягу з картки хворої, лікарських направлень, рецептів, надана лише відповідь на адвокатський запит стосовно надання інформації по факту викликів бригади екстреної швидкої допомоги за період з 01.01.2023року по 22.05.2023 року. Даний факт свідчить про те, що на руках у позивачки [PERSON] відсутні будь які відомості щодо стану здоров`я своєї матері та її медичної документації. Внаслідок запровадження воєнного стану на всій території України з 24.02.2022 року, [PERSON] була залишена проживати одна у своїй квартирі але з різних побутових питань, так і з питань особистого характеру, остання зверталася до відповідачки за допомогою. До позовної заяви не додані докази, які підтверджували б невідповідність заповіту внутрішній волі заповідача. Сам по собі факт викликів швидкої допомоги до [PERSON] не є достатніми доказами її неспроможності розуміти значення своїх дій та/або керувати ними при складанні заповіту від 24.03.2023року і не спростовує презумпцію її психічного здоров`я. Незгода позивачки із волевиявленням спадкодавця, при відсутності допустимих та достовірних доказів на підтвердження своїх тверджень, не є підставою для визнання заповіту недійсним. 3-тя особа: приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Матус Наталія Миколаївна про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, до суду не з`явилася. 3-тя особ: приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Хвостик Г. І. про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, до суду не з`явилася, надала суду письмові пояснення в яких заперечила щодо позовних вимог та зазначила, що до неї звернулася особисто [PERSON] з приводу скасування раніше складеного заповіту та необхідність зробити інше заповідальне розпорядження щодо належного нерухомого їй майна. [PERSON] розповідала про те, що залишилася сама, ніхто про неї не піклується, у той же час з початком війни, за нею доглядає відповідачка. Племінниця на яку було складено перший заповіт у 2020 році виїхала до іншого міста і більше року їй не допомагає. Розповідала про здоров`я, що погано пересувається та має складнощі у вирішенні побутових питань з покупки продуктів харчування, ліків та предметів гігієни. У нотаріуса не виникало ніяких сумнівів у дієздатності та психічному стані [PERSON] .. При посвідченні заповіту, що був складений 24.03.2023 року за №596 від імені [PERSON] були виконані вимоги законодавства щодо його форми та посвідчення, перевірено обсяг цивільної дієздатності [PERSON] , дійсність її намірів та роз`яснено останній наслідки нотаріальних дій та зміст статей щодо заповіту. Просить суд відмовити у задоволенні позову та розглядати справу за її відсутністю. Суд, заслухавши пояснення відповідачки та її представника, допитавши свідків, дослідивши подані суду докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного: Судом було встановлено, що позивачка [PERSON] є донькою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , свідоцтва про шлюб та витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу. Також встановлено, що 24.03.2023 року [PERSON] склала заповіт, якій був посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Хвостик Г. І., та за яким [PERSON] заповіла усе своє майно відповідачці [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла та після її смерті відкрилася спадщина на належне померлій майно. Відповідачка [PERSON] є спадкоємицею померлої [PERSON] за заповітом. На думку суду даний заповіт відповідає дійсним намірам спадкодавця та не є недійсним виходячи з наступного: Як вбачається із змісту письмового правочину вчиненого [PERSON] (заповіту) підписаного нею у присутності нотаріуса та посвідченого останнім - під час його укладення [PERSON] підтвердила, що вказаний заповіт відповідає її дійсним намірам, її волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає її внутрішній волі. Посилання позивачки в обґрунтування свого позову на те, що заповіт був виданий її матір`ю, яка через власний психічний та емоційний стан не усвідомлювала значення своїх дій, жодним чином не підтверджується. Будь яких належних та достатніх доказів на підтвердження того, що [PERSON] на час видання заповіту мала психічні розлади та це вплинуло на її бажання скласти заповіт та зміст виданого ним заповіту - суду не надані. Надана позивачем відповідь на адвокатський запит від 18.07.2023 року з КНП СОР «Сумський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» по факту викликів бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги за період з 01.01.2023 року по 22.05.2023 року не підтверджують перебування [PERSON] у такому стані, що ставить під сумнів її волевиявлення. В той же час, судом встановлено, що [PERSON] на обліках в наркодиспансері та психдиспанцері не перебувала. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України) До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч.1 ст. 1223 ЦК України). Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст.1233 ЦК України). Право на заповіт може бути реалізоване протягом всього життя особи і включає як право на складення заповіту або кількох заповітів, так і права на їх зміну, скасування. Усі наведені правомочності заповідача у сукупності із засобами їх правової охорони та захисту є здійсненням свободи заповіту, яка є принципом спадкового права. Свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем (ч.ч.1, 2 ст. 1247 ЦК України). Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст. 1251, 1252 цього Кодексу. Згідно з положеннями ст. 1248 ЦК України, нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним (ч.1 ст. 1257 ЦК України). Заповіт є одностороннім правочином, а тому він повинен відповідати загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. У відповідності до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.11.2009 року за № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійними» роз`яснено, що правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння, тощо). Спеціальною нормою, яка передбачає підстави недійсності заповіту є ст. 1257 ЦК України, якою визначено лише дві підстави недійсності заповіту. Так, згідно ч. 2 ст. 1257 ЦК України передбачено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2018 року в справі №756/14304/15-ц (провадження № 61-11896св18) зроблено висновок по застосуванню частини другої статті 1257 ЦК України та вказано, що "для дійсності заповіту волевиявлення заповідача має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених ЦК України. Як вбачається з тексту оспорюваного заповіту від 24.03.2023 року, він до підписання прочитаний уголос заповідачем [PERSON] та власноручно нею підписаний о 11 годині 18 хвилин за місцем проживання заповідача в [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Хвостик Г. І.. Особу заповідача встановлено, дієздатність перевірено. Позивачкою не надано суду належних та допустимих доказів, які б засвідчували, що на момент складання заповіту від 24.03.2023 року спадкодавець не розуміла значення своїх дій та не могла ними керувати, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало її волі, а фактично підстави позовних вимог [PERSON] базуються на її суб`єктивних припущеннях. Також судом не встановлено, що при складанні заповіту були порушені вимоги діючого законодавства. Аналізуючи спірний заповіт і його зміст на предмет відповідності вимогам законодавства, суд вважає, що він складений уповноваженою посадовою особою у письмовій формі, особисто підписаний заповідачем [PERSON] , протилежного під час судового розгляду не доведено, та зареєстрований у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Статтею 81 ЦПК України покладено на кожну зі сторін обов`язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування, а відтак і рішення суду, не може ґрунтуватися на припущеннях. Будучи відповідно ст. 43, 49, 128 ЦПК своєчасно сповіщеними у встановленому законом порядку про час, дату і місце розгляду позовної заяви, [PERSON] та її представник [PERSON] у судові засідання 29.11.2023, 26.01.2024, 02.04.2024, 03.04.2024, 17.05.2024, 29.05.2024, 18.06.2024, 28.06.2024, 19.08.2024 та 29.08.2024 не з`явилися і будь-якого клопотання про відкладення розгляду справи, клопотання про підтримання заявленого клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи та почеркознавчої експертизи та виклик свідків від них не надходило. ЄСПЛ неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у §1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 р (далі Конвенція), «не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (див. наприклад рішення Європейського суду прав людини у справі «Каракуця проти України»), тому для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у ч. 2 ст. 76 ЦПК, досліджуються показання свідків та письмові докази. В той же час будь-яких належних доказів на підтвердження наявності підстав для визнання заповіту недійсним позивач суду не надала. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона знала померлу [PERSON] з 2021 року, оскільки проживали в одному будинку. Остання працювала доглядаючи за людьми літнього віку, часто її можна було побачити біля під`їзду, була дуже товариська. Спиртні напої померла не вживала, а також при спілкуванні [PERSON] поводила себе адекватно без будь яких ознак психічного та емоційного розладу. Наш під`їзд знав, що [PERSON] проживає сама та не має родичів. Що в померлої є донька ми не знали, а вона нікому не говорила. Перед смертю, остання перестала вставати, оскільки мала велику вагу та проблеми з ногами. Соціальні працівники не доглядали померлу, доглядала її відповідачка [PERSON] разом зі своєю тіткою. Похованням також займалися відповідачка [PERSON] з тіткою. Свідок [PERSON] пояснив суду, що він проживає у сусідньому будинку, [PERSON] та її чоловіка знав давно, оскільки з її чоловіком раніше працював електриком у в/ч. Після смерті свого чоловіка, [PERSON] залишилася сама. Про доньку та інших родичів не знав. [PERSON] часто можна було зустріти ввечері біля свого під`їзду, оскільки вона любила спілкуватися, але про доньку чи інших родичів ніколи не розповідала. При спілкуванні остання поводила себе без будь яких ознак психічного та емоційного розладу. Спиртні напої покійна не вживала. До смерті [PERSON] за нею доглядала її сусідка [PERSON] , яка також займалася похованням останньої. На похованні він не був присутнім, але була присутня його жінка. Ніяких родичів на похованні не було. Свідок [PERSON] суду пояснила, що знала, як [PERSON] так і її чоловіка. [PERSON] є сусідкою і за весь час спілкування з нею, ні разу не розповідала про доньку та родичів, а тому їй не відомо чи є діти у померлої. Чоловік [PERSON] помер 18 років тому і з тих пір остання проживала сама та підробляла на життя тим, що доглядала літніх людей. Працювала вона до останнього. Через свою велику вагу, у [PERSON] боліли ноги, а тому останнім часом вона перебувала вдома. При спілкуванні [PERSON] поводила себе без будь яких ознак психічного та емоційного розладу. У стані алкогольного сп`яніння покійну не бачили. Швидкі постійно викликалися [PERSON] або її тіткою. [PERSON] постійно піклувалася за [PERSON] , поховання останньої також було за рахунок відповідачки. На похоронах були [PERSON] , він та сусіди [PERSON] і [PERSON] . Свідок [PERSON] суду пояснила, що за адресою в [ADDRESS] проживає з 1965 року. [PERSON] була її сусідкою і проживала у квартирі [ADDRESS] . Добре знала як [PERSON] так і її чоловіка, вони проживали у двох, дітей не бачили і не знали ні за доньку, ні за родичів. Померла за дітей та родичів не згадувала. Свідок є тіткою відповідачки і допомагала доглядати [PERSON] в той час, коли [PERSON] перебувала на роботі. За пару місяців до смерті, [PERSON] вже частіше перебувала вдома, оскільки через свою велику вагу погано ходила ногами, хоча постійно лежачою не була та при спілкуванні поводила себе чемно без ознак будь якого розладу. До цього працювала доглядаючи за літніми людьми. [PERSON] з 2018 року допомагала [PERSON] , а з січня 2023 року, вже доглядала за останньою. Жодних соціальних працівників у [PERSON] не було. Після смерті останньої, похованням займалися свідок та відповідачка. Через два - три тижня помітили у квартирі померлої трьох людей, які не пояснили хто вони такі і як потрапили до квартири. Незнайомці вимагали свідоцтво про смерть хазяйки квартири, не отримавши даний документ вони пішли і більш не поверталися. У квартирі померлої окрім її фотокарток та її чоловіка не було знайдено інших фотокарток чи документів про доньку. Спиртні напої [PERSON] не вживала. Свідок [PERSON] суду пояснила, що знала покійну [PERSON] з 2018 року і її чоловіка також знала, часто зізвонювалися. Вона говорила, що є двоюрідні родичі, а що є донька, то вона цього не знала. Вона була на похоронах, всім займалася [PERSON] і похоронами і поминками. З врахуванням наведеного, суд приходить до переконання, що доводи позивачки щодо наявності підстав для визнання заповіту недійсним є безпідставними та необґрунтованими, не підтверджуються належними та достатніми доказами, а тому суд не має підстав вважати позовні вимоги доведеними, у зв`язку із чим в задоволенні позову слід відмовити. Пунктом 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed