Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-17 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Головатюк І. звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивує наступним. 28 січня 2024 року [PERSON] було передано на утримання відповідачу кошеня на кличку Біляшик, порода метис, стать хлопчик, колір білий, віком 5,5 місяців. Надалі 02.02.2024 року між сторонами виникла перша конфліктна ситуація, що полягала у ігноруванні відповідачем повідомлення позивача, щодо заборони використання тварини у цілях розмноження. Однак, 05.02.2024 року на контакт з позивачкою вийшла дружина відповідача, яка запевнила, що питання розмноження закрите, котик буде стерилізований. На підтвердження даних фактів позивачем долучено до матеріалів справи скріншотами переписки із мобільного за стосунку Вайбер. 14 лютого 2024 року із метою гарантування безпеки перебування тварини між сторонами було укладено Договір про передачу тварини на утримання та відбулася перереєстрація тварини, в ході якої змінено кличку з [PERSON] на Доббі та змінено статус власника тварини. 17 березня 2024 року позивачем здійснювалося відвідування тварини та знову було піднято питання про стерилізацію тварини, у відповідь на що відповідач вказав на використання тварини з метою розмноження. У ході спілкування позивачу також стало відомо, що відповідач застосовує насилля у ході навчання тварини до справляння своїх фізіологічних потреб у лоток. Також виявився факт куріння цигарок відповідачем у присутності тварини, що негативно відображається на стану його здоров`я. Враховуючи дані обставини, із сторони відповідача відбулося пряме порушення умов договору про передачу тварини на утримання, що передбачає настання відповідальності у відповідності до умов даного договору та положень чинного законодавства. Станом на момент подання позовної заяви ситуація щодо використання тварини у цілях розмноження досі є невирішеною, намагання її владнати було проігноровано відповідачем, всупереч положенням Договору, а саме п. 4.2.6. Договору вказана- «Запобігати розмноженню тварин. Провести біостерилізацію/кастрацію тварини, але не раніше, ніж по досягненню тварини семимісячного віку». Все вище перелічене свідчить про пряме ігнорування стороною договору, а саме відповідачем взятих на себе зобов`язань передбачених вказаним Договором. Також позивачкою 28 березня 2024 року на адресу проживання відповідача засобами поштового зв`язку було надіслано претензію щодо повернення тварини на умовах зазначених в Договорі, однак відповідач не забрав із поштового відділення вказану претензію, надалі уникає будь яких контактів з позивачкою (телефонних розмов, листування у соціальних мережах та мобільних за стосунках), чим унеможливлює досудове врегулювання спору та відновлення порушених прав. Дані дії відповідача спонукали позивача до звернення до суду за захистом свої прав. Відповідно усі дії відповідача свідчать про небажання останнього дотримуватися умов укладеного договору, та підтверджують право позивача на розірвання Договору та повернення тварини на законних підставах попередньому власнику. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 01.07.2024 відкрито спрощене позовне провадження, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин, що підтверджують заперечення проти позову. Відповідач [PERSON] у встановлений судом строк, на адресу суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надав, хоча повідомлявся про час та місце розгляду справи. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.76ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1)письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ч.ч.1,3 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Зі змісту позовної заяви встановлено, що 28.01.2024 року позивачем передано на утримання відповідачу тварину, а саме кошеня на кличку Біляшик, порода метис, стать хлопчик, колір білий, віком 5,5 місяців. Потім, на думку позивачки, 14 лютого 2024 року із метою гарантування безпеки перебування тварини між сторонами був укладений Договір про передачу тварини на утримання та відбулася перереєстрація тварини, в ході якої змінено кличку з [PERSON] на Доббі та змінено статус власника тварини, який долучено до матеріалів справи (а.с.10-12). Надалі, як вбачається з скріншоту переписки із мобільного за стосунку Вайбер між сторонами від 02.02.2024 року, між ними виникла перша конфліктна ситуація, що полягала у ігноруванні відповідачем повідомлення позивача, щодо заборони використання тварини у цілях розмноження. Позивачка стверджувала, що вона знає, що сторони не підписали договір, і це є її упущення (а.с.8). З скріншоту переписки із мобільного застосунку Вайбер між сторонами від 03.02.2024 року вбачається, що позивачка надсилала договір, та цікавиться, чи відповідач ознайомився з ним, просить детальніше обговорити п.4.2.6 договору про заборону розмноження (а.с.8). 28.03.2024 року позивачкою направлена засобами поштового зв`язку на адресу відповідача заяву (претензію) відповідачу, де висловлена претензія щодо невиконання умов договору та клопотання про повернення тварини (а.с.12). Факт направлення даної претензії [PERSON] підтверджено фіскальним чеком Укрпошти від 28.03.2024 року (а.с.13). В даному випадку позивач посилається на те, що підставою для розірвання договору передачі тварини на утримання є здійснення дій відповідачем спрямованих на погіршення фізичного та психічного здоров`я тварини, а саме є порушення умов договору п. 4.2.4. де передбачено, що новий утримувач зобов`язаний дотримуватися санітарно-гігієнічних норм експлуатації житлового приміщення, де утримується тварина та норм співжиття; п.4.2.8. договором передбачено зобов`язання нового утримувача не допускати жорстокого поводження з твариною, виключати спонукання/примушування до нападу тварини на інших тварин або Людей; п.4.2.6 договору, яким визначено запобігати розмноженню тварини, провести біостерилізацію/кастрацію тварини, але не раніше, ніж по досягненню твариною семимісячного віку. Отже позивачка вважає, що між сторонами був укладений двохсторонній договір про передачу тварини на утримання від 14.02.2024 року. Однак, суд з такими доводами позивача [PERSON] погодитися не може з огляду на наступне. Відповідно до вимог статті 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до вимог ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договором, відповідно до ст. 626 ЦК України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч 4 зазначеної статті, до договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства ( ч.1 ст.628 ЦК України) і є, з огляду на ст. 629 ЦК України, є обов`язковим для виконання сторонами. Підстави для зміни або розірвання договору, зазначені у статті 651 ЦК України, зокрема, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Однак, відповідно до ч.2,ч.3 зазначеної статті, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Суд, дослідивши копію Договору про передачу тварини на утримання від 14.02.2024 року встановив, що він містить реквізити сторін, однак наявний один підпис без зазначення анкетних даних особи кому він належний. Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про те, що договір про про передачу тварини на утримання від 14.02.2024 року підписаний однією з сторін, тобто належними та допустимими доказами не підтверджено укладання між сторонами 14 лютого 2024 року правочину. Окрім того, як вбачається з скріншоту переписки із мобільного за стосунку Вайбер між сторонами від 02.02.2024 рокута 05.02.2024 року позивачкою стверджується те, що вона мала намір укласти договір, однак це не зробила, і це є її упущення (а.с.8,9). Отже, неможливо встановити, що сторони уклали вказаний договір та досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. На думку позивача підставою для розірвання договору про передачу тварини на утримання є невиконання відповідачем вимог п.п. 4.24, 4.2.6, 4.2.8. Частиною 2 ст. 651 ЦК України визначено, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотними є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно вищезазначених скріншотів переписки між сторонами судом встановлено намір відповідача на стерилізацію тварини та не вбачається здійснення відповідачем дій спрямованих на погіршення фізичного та психічного здоров`я тварини (а.с.8-9). Враховуючи наведене, суд

Outcome: dismissed