Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Коломацької селищної ради Богодухівського району Харківської області, в якій просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що [INFO] померла його мати [PERSON] , після смерті якої залишилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , власником якого за життя була спадкодавиця, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, а також технічним паспортом на житловий будинок. Також позивач вказав, що на випадок своєї смерті [INFO] [PERSON] склала заповіт, посвідчений виконавчим комітетом Шелестівської сільської ради Коломацького району Харківської області за реєстровим №118, яким заповіла йому все своє майно. Крім того, позивач запевнив, що після смерті матері він прийняв спадщину, позаяк постійно проживав разом із спадкодавицею на час відкриття спадщини. При цьому, як зазначив [PERSON] , при зверненні до нотаріуса з приводу оформлення спадкових прав на вказаний вище житловий будинок нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, позаяк ним пропущений строк подання заяви про прийняття спадщини. Обґрунтовуючи заявлену у позові вимогу позивач [PERSON] також вказав, що він єдиний спадкоємець, позаяк чоловік спадкодавиці та його батько [PERSON] помер ще [INFO] , а інших спадкоємців немає. З огляду на вказані вище обставини, та враховуючи, що, будучи єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , позивач не має можливості оформити свої спадкові права на спірний житловий будинок, який за життя на праві особистої приватної власності належав спадкодавиці, що є перешкодою для реалізації [PERSON] права на спадкування, позивач просив суд визнати за ним право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідною ухвалою, постановленою суддею Коломацького районного суду Харківської області 11 липня 2024 року, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження за вказаним вище позовом і справу призначено до розгляду у судовому засіданні. В підготовчому провадженні 17 липня 2024 року представником відповідача Коломацької селищної ради Богодухівського району Харківської області Мельник М.В. до канцелярії суду подано заяву про визнання позову та розгляд справи за відсутності представника відповідача. Ухвалою суду, постановленою 30 липня 2024 року за результатами підготовчого судового засідання, у прийнятті визнання позову відповідачем Коломацькою селищною радою Богодухівського району Харківської області відмовлено, закрито підготовче провадження у справі і справу призначено до судового розгляду. Будь-які процесуальні дії, як то забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо, не вчинялися. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с. 32, 70, 71). При цьому 04 липня 2024 року [PERSON] до канцелярії суду подано заяву за вх. №1138/01-51/24 ( а.с. 31), в якій він просив суд судовий розгляд справи проводити за його відсутності. Представник відповідача Коломацької селищної ради Богодухівського району Харківській області, будучи належним чином повідомленим про місце, дату і час розгляду справи (а.с. 69, 72), у судове засідання не з`явився, при цьому представником Коломацької селищної ради Богодухівського району Харківської області Мельник М.В. 17 липня 2024 року до суду подано заяву за вх. ЕС№1202/01-51/24 (а.с.51-52), в якій остання просила суд провести розгляд справи за відсутності представника Коломацької селищної ради Богодухівського району Харківської області та зазначила, що відповідач не заперечує проти задоволення заявленої [PERSON] вимоги. Частиною 3 статті 211 ЦПК України передбачено право учасника справи заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Враховуючи, що сторони до суду не з`явилися, надавши згоду на розгляд справи у судовому засіданні за їх відсутності, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у загальному порядку у судовому засіданні без участі сторін, а також без фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому, відповідно до частини третьої названої статті Кодексу якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством України повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи. При цьому суд розглянув справу у загальному порядку, позаяк визначені законом підстави для заочного розгляду справи відсутні. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Так, частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Із дослідженого у судовому засіданні свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 03 вересня 2019 року Коломацькою селищною радою Богодухівського району Харківської області, вбачається що [INFO] в селі Білоусове Коломацького району Харківської області у віці 81 років померла [PERSON] , [INFO] (а.с. 12). Згідно даних, зафіксованих у свідоцтві про смерть серії [NUMBER] , виданому 14 травня 2006 року Шелестівською сільською радою Коломацького району Харківської області, [INFO] в селі Білоусове Коломацького району Харківської області у віці 67 років помер [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис за №22 (а.с. 13). Із свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 17 липня 1968 року Шелестівською сільською радою Краснокутського району Харківської області, вбачається що [INFO] в селищі Краснокутськ Краснокутського району Харківської області народився [PERSON] , батьком якого є [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . Вказане свідоцтво оформлено російською мовою, а тому всі його дані, включаючи і прізвища, імена та по батькові батьків народженої дитини, записані рукописним шрифтом російською мовою (а.с. 10). Як вбачається із заповіту, посвідченого 15 серпня 2017 року секретарем Шелестівської сільської ради Коломацького району Харківської області [PERSON] , [PERSON] на випадок своєї смерті здійснила особисте розпорядження, за яким все своє майно заповіла своєму сину [PERSON] (а.с. 14). Із акту, складеного 03 вересня 2019 року комісією Коломацької селищної ради у складі начальника сектору з надання послуг Коломацької селищної ради Грамотіною А.О. та головного спеціаліста сектору з надання послуг Коломацької селищної ради Сінельник Є.О., вбачається, що поховання [PERSON] , яка померла [INFO] , здійснив [PERSON] (а.с. 15). Довідками, виданими Коломацькою селищною радою Богодухівського району Харківської області 01 липня 2024 року за №140 та №141, підтверджено, що [PERSON] на день своєї смерті [INFO] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , і що будь-які інші особи за вказаною адресою зареєстрованими не значяться (а.с. 25). Згідно акту про встановлення факту проживання, складеного 27 червня 2024 року депутатом Коломацької селищної ради Богодухівського району Харківської області [PERSON] у присутності свідків [PERSON] та [PERSON] (а.с.16), [PERSON] , [INFO] , по день своєї смерті проживала в будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею фактично без реєстрації проживав її син [PERSON] , з яким вони були пов`язані спільним побутом. Крім того, у акті зазначено, що [PERSON] по теперішній час проживає без реєстрації у зазначеному будинку. Згідно витягу про державну реєстрацію прав за №17845427, сформованого 17 лютого 2014 року, на підставі рішення Коломацького районного суду Харківської області, ухваленого 22 серпня 2013 року, Реєстраційною службою Коломацького районного управління юстиції Харківської області за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 17-18). 29 травня 2013 року Коломацьким малим комунальним підприємством технічної інвентаризації проведено технічну інвентаризацію жилого будинку за адресою: [ADDRESS] , за результатами якої 29 травня 2013 року виготовлений відповідний технічний паспорт на жилий будинок (а.с. 19-23). Відповідно до рішення Коломацької селищної ради Богодухівського району Харківської області від 18 травня 2023 року за №22 «Про найменування або перейменування вулиць, провулків, в`їздів, площ, парків, скверів та інших об`єктів розташованих на території Коломацької селищної ради» вулицю Гагаріна в селі Білоусове Богодухівського району Харківської області перейменовано на вулицю Зоряна (а.с. 24). Із витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі за №78386980, сформованого приватним нотаріусом Назарько Н.С., вбачається, що до Спадкового реєстру внесений реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи за №72991887 (номер у нотаріуса 47/2024 рік) і ця спадкова справа заведена приватним нотаріусом Назарько Н.С. після смерті [PERSON] , [INFO] , уродженки міста Дзержинськ Донецької області, яка померла [INFO] (а.с. 78). Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 09\~липня 2024\~року за\~№77596155, наданої приватним нотаріусом Назарько Н.С., вбачається, що 21 серпня 2017 року Харківською філією державного підприємства «Національні інформаційні системи» до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис за №61113894 про реєстрацію заповіту, посвідченого Шелестівською сільською радою Коломацького району Харківської області 15 серпня 2017 року, заповідач- [PERSON] (а.с. 41). З інформації наданої 02 липня 2024 року приватним нотаріусом Богодухівського нотаріального округу Харківської області Наталією Назарько на усне звернення [PERSON] (а.с. 27), вбачається, що спадкоємець [PERSON] до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини в термін, зазначений статтею 1270 ЦК України не подавав і відповідно до статті 1268 ЦК України доказів про фактичне прийняття спадщини не надавав. Також, із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] до приватного нотаріуса Богодухівського районного нотаріального округу Харківської області Назарько Н.С. подано заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 74), в якій приватний нотаріус Назарько Н.С. засвідчила, що особу [PERSON] встановлено, справжність його підпису перевірено, інших заяв про прийняття спадщини не надходило. За результатами ознайомлення з вказаною вище заявою про видачу\~свідоцтва про\~право на\~спадщину на\~житловий будинок та долученими до нею документами приватним нотаріусом Назарько Н.С. відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, позаяк спадкоємець [PERSON] до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини в термін, зазначений статтею 1270 ЦК України не подавав і відповідно до статті 1268 ЦК України доказів про фактичне прийняття спадщини не надавав, про що нотаріусом винесено відповідну постанову (а.с. 76). Згідно звіту про оцінку майна, складеного 02 липня 2024 року суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] , ринкова вартість житлового будинку загальною площею 55,9 метрів квадратних, житловою площею 38,8 квадратних метри, який розташований за адресою: [ADDRESS] , складає 85400 гривень 00 копійок (а.с. 28-30). Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1 ст.\~317\~ЦК\~України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 статті 321\~ЦК\~України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У статті 328 ЦК України закріплені положення, згідно яких право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і воно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до ст.\~1217\~ЦК\~України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом ч.1 ст.\~1222\~\~ЦК\~України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. Статтями\~1216-1218\~ЦК\~України визначено,\~що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст.\~1220-1221,\~1223\~ЦК\~України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до вимог, закріплених у ч.1\~ст.1223 ЦК України,\~право на спадщину мають особи, зазначені в заповіті. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини ст. 1270 ЦК України. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно із ст.ст.\~1268-1270\~ЦК\~України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається. Відповідно до ч. 1 ст.\~1296\~ЦК\~України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Частиною 1 статті \~1297\~ЦК\~України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ст.\~1296\~ЦК\~України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, а ст.16 ЦК України\~передбачено, що засобом захисту свого права є визнання права. Статтею 27\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень»визначені підстави для державної реєстрації прав. Зокрема, державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: свідоцтва про право на спадщину; судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та ін. Статтею 67 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 №3425-ХІІ передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Відповідно до положень, закріплених у ст. 49 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 №3425-ХІІ, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. Пунктом 2.1. Глави 10 Розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22 лютого 2012 №296/5 (Далі Порядок) визначено, що спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми), що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна: про прийняття\~спадщини; про відмову від прийняття спадщини; про видачу свідоцтва про право на спадщину; спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі); про видачу\~свідоцтва виконавцю\~заповіту; виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень; другого з подружжя (колишнього з подружжя) про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя (колишнього подружжя) у разі смерті одного з подружжя (колишнього з подружжя); про вжиття заходів до охорони спадкового майна; претензії кредиторів. Згідно пункту 4.11. Глави 10 Розділу 2 вказаного Порядку для спадкоємця, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, заява про видачу свідоцтва про право на спадщину є первинним документом, на підставі якого заводиться спадкова справа. При цьому нотаріус має виконати всі дії, які передбачені цим Порядком. Крім того, пунктами 4.15 та 4.18 Глави 10 Розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства\~юстиції \~України\~\~«Про\~ затвердження\~Порядку \~вчинення\~\~нотаріальних\~ дій\~нотаріусами\~України»\~від\~22\~лютого\~2012\~№\~296/5 встановлено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно зі ст. 392 ЦК України в судовому порядку право власності на спадкове майно підлягає захисту шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У п.п. 23, 24 Постанови «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, якиймає застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Постановою приватного нотаріуса Назарько Н.С. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері у зв`язку із не поданням нотаріусу доказів про фактичне прийняття спадщини відповідно до ст. 1268 ЦК України, або ж заяви про прийняття спадщини в строк, визазначений статтею 1270 ЦК України. Отже, на теперішній час у позивача існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Разом з тим, судом з`ясовано, що позивач є спадкоємцем за заповітом і ним до нотаріуса подано заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, на підставі якої нотаріусом заведено спадкову справу, при цьому заяви інших спадкоємців про прийняття спадщини нотаріусу не подавалися. Факт постійного проживання позивача разом з матір`ю на час відкриття спадщини підтверджується наявними в матеріалах справи доказами у своїй сукупності, зокрема: актом про встановлення факту проживання, складеним 27 червня 2024 року депутатом Коломацької селищної ради Богодухівського району Харківської області [PERSON] у присутності свідків [PERSON] та [PERSON] (а.с.16); актом, складеним 03 вересня 2019 року комісією Коломацької селищної ради у складі начальника сектору з надання послуг Коломацької селищної ради Грамотіною А.О. та головного спеціаліста сектору з надання послуг Коломацької селищної ради Сінельник Є.О., відповідно до якого поховання [PERSON] , яка померла [INFO] , здійснив [PERSON] (а.с. 15). Прийняття спадщини - є правом спадкоємця і залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідно волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. За змістом ч. 3 ст. 1268 ЦК України встановленню підлягають обставини щодо спільного проживання спадкоємця зі спадкодавцем (що розуміється як наявність взаємних прав та обов`язків по відношенню один до одного, спільне утримання майна, ведення спільного господарства та інше) на час смерті останнього. Відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами. Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 10 січня 2019 року у справі №484/747/17 та від 07 червня 2022 року у справі №175/4514/20. З досліджених судом в судовому засіданні доказів вбачається, що [PERSON] постійно проживав разом із спадкодавицею до дня її смерті, що відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України є підставою вважати позивача таким спадкоємцем, що прийняв спадщину. Разом з цим без звернення до суду із відповідним позовом у [PERSON] відсутня можливість оформити свої спадкові права. Приписами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частинами 1, 2 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їх їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. За приписами, закріпленими у ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Під час розгляду справи суд виходить з аналізу прецедентної практики Європейського Суду з прав людини (ЄСПЛ), яка свідчить про важливість дотримання державою принципу «правомірних або законних очікувань» та захист прав людини через призму цього принципу, так у рішенні ЄСПЛ «Федоренко проти України» суд нагадав, що відповідно до його прецедентної практики поняття «майно» може поширюватися на «наявне майно» або активи, включаючи претензії, щодо яких заявник може обґрунтовано стверджувати, що він принаймні має «законні сподівання» ефективно скористатися правом власності. Аналізуючи практику розгляду судом справ щодо порушення права володіння майном, можна зробити висновок, що поняття «майно», як і «власність», має досить широке тлумачення й охоплює низку економічних інтересів (активів) як матеріальних, так і нематеріальних. Зокрема, у контексті статті 1 Першого протоколу Конвенції Судом розглядалися справи щодо порушення права власності, де об`єктами було усе «власне» майно особи, що може входити до складу спадщини, і яке можна заповісти («Маркс проти Бельгії» (the Marckx case), рішення від 27.04.1979 р., п. 64), тобто наявне майно (existing possessions). У спірних правовідносинах, які виникли у позивача, предметом спору є захист його права на наявне майно, яке уже увійшло до складу спадщини і яке спадкоємець має законне сподівання отримати у спадок. [PERSON] звернувся до суду у зв`язку із існуванням об`єктивних обставин, які позбавляють його можливості оформити спадкові права та отримати у спадщину нерухоме майно, а тому, з урахуванням принципу верховенства права, його право підлягає захисту судом. В\~судовому засіданні\~підтверджено,\~що житловий\~будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] ,\~на день смерті спадкодавиці [PERSON] належав їй на праві приватної власності на підставі рішення Коломацького районного суду Харківської області, ухваленого 22 серпня 2013 року, що підтверджується відповідним витягом про державну реєстрацію прав за №17845427, сформованого 17 лютого 2014 року, а отже право власності на нього набуте спадкодавцем правомірно, тобто на підставах, що не заборонені законом. Крім того, у судовому засіданні доведено належними і допустимими доказами, що позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , і що він постійно проживав разом зі спадкодавицею на час відкриття спадщини, що відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України є підставою вважати позивача таким спадкоємцем, що прийняв спадщину. З огляду на те,\~що у судовому засіданні повністю доведені\~належними і\~допустимими доказами \~всі обставини,\~на які\~ позивач посилалася\~як на\~підставу заявленої вимоги,\~а також\~взявши до\~уваги те,\~ що право \~на житловий\~будинок набуто\~спадкодавцем правомірно\~на підставах,\~що не\~заборонені законом, і що позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті спадкодавця [PERSON] , однак у нього виникли перешкоди в оформленні спадкових прав в нотаріальному порядку, суд доходить висновку про\~наявність підстав\~для задоволення заявленої \~вимоги шляхом визнання\~за [PERSON] права\~власності на\~житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] ,\~в порядку спадкування за заповітом. З приводу розподілу судових витрат суд вважає за доцільне зазначити, що, з врахуванням висловленого позивачем наміру та бажання самостійно понести витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, не вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд покладає їх на позивача та не стягує із відповідача на користь позивача суму сплаченого ним судового збору, позаяк це не суперечить принципу диспозитивності.

Outcome: approved