Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідачів Тернопільської міської ради, [PERSON] з участю третіх осіб [PERSON] , [PERSON] , Першої Тернопільської державної нотаріальної контори, у якому просить встановити їй додатковий строк тривалістю один місяць, для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті чоловіка [PERSON] , котрий помер [INFO] . В обґрунтування заявлених вимог вказує, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина за законом на майно у вигляді 1/5 частки квартири за адресою [ADDRESS] , яке вона успадкувала вступивши в управління спадковим майном, що виразилось у догляді та обслуговуванні спадкового майна. У встановлений ст. 1270 ЦК України термін для подачі заяви про прийняття спадщини вона таку заяву не подавала, оскільки на час смерті чоловіка вони спільно проживали та вели спільний побут, а тому вважала, що прийняла спадщину. Звернувшись із заявою до Першої Тернопільської державної нотаріальної контори для оформлення спадкових прав їй було надано роз`яснення про те, що вона пропустила строк для подачі заяви про прийняття спадщини та рекомендовано звернутись до суду для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Вважає, що пропустила строк для прийняття спадщини встановлений ст. 1270 ЦК країни з поважних причин, оскільки при житті вона з чоловіком [PERSON] проживали та були зареєстровані за адресою [ADDRESS] , співвласниками якої вони являються. Тому, після смерті чоловіка вона була впевнена, що належним чином прийняла спадщину, а спадкові права документально не оформляла через відсутність такої необхідності та коштів, від державного нотаріуса їй стало відомо про те, що згідно бази даних реєстрації місця проживання осіб її чоловік ще в лютому 2017 року зняв реєстрацію свого постійного місця проживання і ніде не зареєстрував зміну свого постійного місця проживання. Про такі обставини вона від нотаріуса дізналась вперше, оскільки при житті чоловік їй про це не говорив. Чим були викликані такі його дії їй не відомо. Однак, аж до смерті вони проживали спільно та вели спільний побут як одна сім`я, тому в розумінні ч.3 ст.1268 ЦК України вона вважається такою, що прийняла спадщину. Тому, причиною неподання нею заяви про прийняття спадщини є те, що вона не знала, що за життя чоловік зняв з реєстрації своє місце постійного проживання із нею, і на час смерті ніде не був зареєстрований. Тому, таку причину вважає поважною, і виходячи з таких обставин просить визначити їй додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті чоловіка. 15.01.2024 Судом зареєстрований відзив на позовну заяву поданий представником Тернопільської міської ради, який мотивований тим, що позов до задоволення не підлягає, оскільки не має жодних обґрунтований підстав для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини. Виходячи із матеріалів справи, позивач посилається на необізнаність спільної реєстрації із спадкодавцем, що не є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. 13.02.2024 Судом зареєстрована відповідь на відзив подана представником позивача, в якій представник вважає, що наведенні доводи відповідачем не заслуговують на увагу та не повинні братися судом до уваги з наступних міркувань. Якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Із матеріалів справи вбачається, що дійсно спадкодавець [PERSON] , чоловік позивачки, проживав та був зареєстрований за адресою [ADDRESS] , чого відповідачем не оспорюється, тобто фактично не заперечується. В лютому 2017 року він зняв реєстрацію свого постійного місця проживання і ніде не зареєстрував зміну свого постійного місця проживання, продовжуючи проживати із позивачкою. Про це остання не була обізнана, через що не подавала заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк, оскільки вважала себе такою, що прийняла спадщину. За таких обставин вважає, що заперечення викладені у відзиві не знаходять свого підтвердження, а заявлений позов є підставним і підлягає до задоволення. Ухвалою судді від 01.01.2024 відкрито провадження у цивільній справі №607/25451/23. Постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Протокольною ухвалою судді без видалення суду до нарадчої кімнати у судовому засіданні, яке відбулося 07.06.2024 постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті, що відображено в протоколі судового засідання. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав зазначених у позові та відповіді на відзив, просили суд позов задоволити. Представник відповідача Тернопільської міської ради в судовому засіданні, щодо задоволення позову заперечив, з підстав зазначених у відзиві, оскільки вважає позов безпідставним. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася, із невідомих на те суду причин. Треті особи [PERSON] та [PERSON] будучи належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилися, не повідомивши суд про причини своєї неявки. Представник третьої особи Першої Тернопільської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, подавши суду клопотання про розгляд справи у відсутності представника. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є сусідкою позивачки пояснила, що проживає по вул. Дружби з 1983 року. Знає добре батьків позивачки і позивачку. Вказала, що коли вона заселилася в цей будинок позивачка ходила до школи, потім закінчила інститут і вийшла заміж за [PERSON] . Коли вони одружилися вони жили на вул. Дружба. Оскільки вони двоє лікарі, вона часто до них зверталася за консультацією. Знає їх з хорошої сторони. Чоловік позивачки жив на Дружбі 1/55. Помер [PERSON] у 2019 році. На похороні не була присутня. Далі сім`я позивачки переїхала в м. Бережани. У м. Тернополі ніхто не проживає вже давно. Те, що [PERSON] в 2017 році знявся з реєстрації в цій квартирі їй нічого невідомо. Чи проживав фактично чоловік позивачки за адресом: [ADDRESS] , чи просто приходив в гості їй також невідомо. Пояснила, що вона його бачила, як він приходив до квартири. Мати [PERSON] свідок вона бачила тільки один раз, коли та приходила на день народження онучки. Додала, що у [PERSON] є молодший брат, який проживає в м. Чортків. Свідок пояснила, що позивачка знаходилась в зареєстрованому шлюбі з чоловіком, який не розривався. В шлюбі у них народилось двоє дітей. Відносини між позивачкою і чоловіком були нормальні. [PERSON] переїхала в м. Бережани після 2019 року. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є сусідкою та проживає за адресом: [ADDRESS] пояснила, що знала батьків позивачки [PERSON] , а також чоловіка [PERSON] та двох їхніх дітей. Вони проживали в сусідньому під`їзді, обидва працювали лікарями. В тісних стосунках з ними не була, але при зустрічі віталися. Були в добросусідських відносинах. Батьків [PERSON] або інших його родичів вона не знає. Зверталася до позивачки за консультацією як до лікаря. У 2019 році помер чоловік позивачки і вона переїхала разом з дітьми в м. Бережани, де на той час проживав її батько. Чи проживав фактично чоловік позивачки за адресом: [ADDRESS] чи просто приходив в гості їй також невідомо. Про те, що з 2017 року чоловік позивачки був знятий з реєстрації їй нічого невідомо. Вона його бачила у дворі будинку, вони віталися. Хоронили [PERSON] не з їхнього будинку, на похороні вона не була. Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з огляду на таке. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом України. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи суспільних інтересах. Суд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Як встановлено Судом та вбачається із матеріалів справи, згідно з свідоцтвом про право власності на житло, виданого 06.09.1993, квартира, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . 08 жовтня 1988 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, актовий запис № 128. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] », про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу серія [NUMBER] , видане [INFO] 08 жовтня 1988 року. [INFO] помер [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] виданим повторно 07.12.2023 Бережанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Відповідно до листа державного нотаріуса Першої тернопільської державної нотаріальної контори Височан Ю. № 2226/01-16 від 19.12.2023 останньою розглянуто усне звернення позивача щодо заведення спадкової справи та видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті померлого [INFO] [PERSON] . Позивачу роз`яснено, що нею у встановлений законом строк не подано заяви про прийняття спадщини після померлого [PERSON] та рекомендовано звернутися до суду із позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Як вбачається із інформації Відділу реєстрації проживання особи Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради від 04.04.2024 №696/28-03, згідно реєстру Тернопільської міської територіальної громади та картотеки переданої Тернопільським МВ УДМС України в Тернопільській області за період з 01.08.2012 по 31.03.2016 та за період виконання повноважень з 04.04.2016 по 04.04.2024 повідомляє, що за адресою [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Одночасно повідомляє, що за вищевказаною адресою був зареєстрований [PERSON] , [INFO] з 26.10.1989 р. та знятий з реєстрації місця проживання 23.02.2017р. не вказавши ймовірне місце проживання. У відповідь на запит суду, ДП2 ЖЕК13 ЖБК надано довідку №97 від 16.04.2024, зі змісту якої вбачається, що колишнім власником квартири [ADDRESS] була [PERSON] 1943 р.н., була зареєстрована з 02.09.2005. Знята з реєстрації 30.07.2019 року. [PERSON] 1963 р.н. проживав без реєстрації з 2009 року аж до дня його смерті [INFO] , згідно акту опитування сусідів від 04.04.2019 року. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом та, відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Згідно зі ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно зі ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч.3 ст.1272 вказаного Кодексу, за позовом спадкоємця, що пропустив строк для прийняття спадщини із поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Статтею 1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року, «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Отже, відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є такі, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть застосовуватися, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви та ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, незнання положень закону тощо, то немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Такі правові висновки викладено у постановах Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15 та від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, а також у постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19) Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Подібний висновок викладений Верховним Судом у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18), від 17 березня 2021 року у справі № 638/17145/17 Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в абз. 1, 2, 3, 6 п. 24 своєї постанови від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК(435-15). Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Вирішуючи спори про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, суди мають враховувати, що прийняття спадщини є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини потрібними є волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Підставою для визначення судом додаткового строку для подання заяви є виключно наявність поважних причин, тобто таких, які безумовно унеможливлювали вчинення особою дій по прийняттю спадщини. Такі причини та обставини мають існувати об`єктивно, тобто незалежно від особистих уявлень спадкоємця чи сприйняття ним певних фактів. Встановлений законом шестимісячний строк є цілком розумним та достатнім для вчинення спадкоємцем юридично значимих дій щодо прийняття спадщини, а тому причини, які об`єктивно унеможливлювали вчинення дій щодо прийняття спадщини, мають існувати протягом усього цього строку, або принаймні його істотної частини з такими наслідками, щоб протягом решти строку спадкоємець об`єктивно не мав змоги реалізувати своє право на прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна першорядно стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Посилання позивача в позовній заяві, про те що вона фактично прийняла спадщину є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи, зокрема довідкою №97 виданою 16.04.2024 ДП2 ЖЕК13 ЖБК. Позивач достовірно знала про час та місце відкриття спадщини, однак вона не вчиняла дій, які б свідчили про її бажання прийняти спадщину. Окрім того, матеріали справи не містять переконливих доказів того факту, що позивачка на момент смерті [PERSON] , проживала разом із ним однією сім`єю. Оскільки [PERSON] помер [INFO] , строк для прийняття спадщини, що відкрилася у зв`язку з його смертю, закінчився 22.09.2019, а тому позивач пропустила шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини. Доказів, які б свідчили про наявність перешкод для подання такої заяви, обставин, що створювали об`єктивні та непереборні труднощі для позивача щодо подання такої заяви матеріали справи не містять. Отже, позивачем не доведено, що пропуск строку для подання заяви про прийняття спадщини відбувся з поважних причин. Безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента верховенства права та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину. Таким чином, доводи позивача щодо факту її постійного проживання із спадкодавцем на час смерті не узгоджується із позовною вимогою та не може бути підставою для задоволення позову. Показання свідків [PERSON] та [PERSON] не спростовують висновку суду про неповажність причин пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини. Враховуючи те, що суду не подано доказів про поважність причин пропуску позивачем строку для прийняття спадщини, в розумінні ч. 3 ст. 1272 ЦК з урахуванням відповідних роз`яснень Пленум Верховного Суду України, після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed