Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-12 00:00:00

В травні 2024 року [PERSON] , від імені якої діє представник [PERSON] , звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування позову представник позивача зазначає, що 29.08.2004 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. На даний час сімейне життя між сторонами не склалося, почали виникати сімейні негаразди, які переростали у сварки, що були викликані різними характерами, у подружжя різні погляди на життя, які вплинули на припинення стосунків. Позивач не підтримує погляди відповідача на життя та не планує в подальшому спільне проживання. Шлюбні відносини між сторонами повністю припинені. Приймаючи до уваги, що сім`ї не існує, примирення між сторонами не відбудеться, продовження подружнього життя неможливе та недоцільне, оскільки буде суперечити інтересам сторін. Крім цього, представник позивача вказує, що від вказаного шлюбу сторони мають дітей дочку - [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] . [PERSON] , [INFO] , є неповнолітньою та навчається на першому курсі денного відділу спеціальності 223 «Медсестринство» (освітньо-професійної програми "Лікувальна справа") Ковельського фахового медичного коледжу Волинської обласної ради. [PERSON] , [INFO] , досягла повноліття, однак навчається та є студентом другого курсу першого медичного факультету Львівського національного медичного університету. На даний час діти перебувають на утриманні позивача. Представник позивача вказує, що позивач самостійно не може забезпечити належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дітей, а тому батько, який є здоровим та працездатним, має змогу сплачувати аліменти на утримання дітей. Обґрунтовуючи вказаними обставинами позовні вимоги, представник позивача просила суд: розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований 29.08.2004 року відділом державної реєстрації актів цивільного по місту Ковелю реєстраційної служби Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області, актовий запис № 303; стягнути з\~відповідача на\~користь позивача аліменти на утримання дітей - дочки [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків на кожну дитину, починаючи з дати подачі позову до досягнення повноліття [PERSON] , та до закінчення навчання чи до його припинення, але не довше, ніж до досягнення [PERSON] двадцяти трьох років; стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області Панасюка С.Л. від 18.07.2024 року відкрито провадження в цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Крім цього, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 05 вересня 2024 року вказану справу прийнято до свого провадження під головуванням судді Бойчука П.Ю. У строк, встановлений судом ухвалою від 18.07.2024 року, відповідач відзив на пред`явлений позов не подав. Таким чином, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України). Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з`ясувавши обставини справи та дослідивши наявні серед матеріалів справи докази, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено з свідоцтва про шлюб, сторони перебувають у шлюбі з 29.08.2004 року, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного по місту Ковелю реєстраційної служби Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області, актовий запис № 303. Від шлюбу сторони мають двох дітей - дочку [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними свідоцтвами про їх народження. Діти проживають з позивачем та перебувають на її утриманні, що не спростовано відповідачем. Відповідно до п. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до п. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до вимог ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно ч. 3 ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. З огляду на викладені правові норми, обставини по справі та позицію позивача щодо неможливості збереження сімейних стосунків, суд вважає, що збереження сім`ї в даному випадку буде нічим іншим, як примушуванням сторін до збереження шлюбних відносин. Як встановлено у судовому засіданні, сторони тривалий час не підтримують подружніх стосунків, в сім`ї втрачена взаємоповага та розуміння, шлюб існує лише формально й зберегти сім`ю не можливо. Зважаючи на дійсні причини розірвання шлюбу, зазначені позивачем, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача та інтересам неповнолітніх дітей. Таким чином, суд прийшов до висновку про те, що слід розірвати шлюб між сторонами. Крім цього, як встановлено з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 05.03.2024 року, [PERSON] народилась [INFO] , а її батьками є [PERSON] та [PERSON] . Згідно довідки Ковельського фахового медичного коледжу Волинської обласної ради, [PERSON] є студенткою першого курсу денного відділу спеціальності 223 «Медсестринство». Навчання з 01.09.2023 року за кошти фізичних осіб. Закінчення навчання 30.06.2027 року. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до\~ст. 180 СК України,\~обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. За домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні, а у разі недосягнення такої згоди\~кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду. Згідно вимог\~ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, за заявою платника або одержувача аліменти можуть бути визначені у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При цьому, за змістом ст. 141 СК України, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Положеннями ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Згідно ч.\~2\~ст.\~182\~СК України,\~розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку . Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Аналізуючи зазначені норми закону, суд звертає увагу на те, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. З огляду на викладене, вбачають підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Крім цього, з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 05.03.2024 року, [PERSON] народилась [INFO] , а її батьками є [PERSON] та [PERSON] . Згідно довідки Львівського Національного медичного університету ім. Данила Галицького, [PERSON] є студенткою другого курсу денної форми навчання 1-го медичного факультету. Термін навчання до 01.01.2028 року. Відповідно до ст. 198 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Статтею 199 СК України встановлено, якщо повнолітні дочка, син, продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно вимог ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. При визначенні розміру аліментів одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідач не подав суду доказів про те, що він немає ніяких доходів. Таким чином, вбачаються підстави для стягнення аліментів з відповідача у частці від його заробітку, як про це просить позивач. Відповідач має вік 43 роки, не подав докази існування обставин, які обмежують його працездатність, доказів наявності на його утриманні інших непрацездатних осіб, що дозволяє зробити висновок про його спроможність сплачувати аліменти на утримання дітей, в розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до досягнення повноліття [PERSON] , та до закінчення навчання чи до його припинення, але не довше, ніж до досягнення [PERSON] двадцяти трьох років. Однак, зважаючи на те, що позовна вимога про стягнення аліментів на утримання дитини до досягнення нею повноліття та вимога про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є позовними вимогами з різною правовою природою і з різними кінцевими наслідками (строк припинення стягнення аліментів), суд вважає за необхідне розподілити розмір стягнення аліментів в рівних частках: на утримання неповнолітньої дитини 1/6 частка від заробітку (доходу) відповідача та 1/6 частка на утримання дитини, яка продовжує навчання. В цілому, такий розподіл часток аліментів не звужує прав позивача (1/6 + 1/6 = 1/3) та буде сприяти чіткому виконанню судового рішення. На переконання суду, такий розмір аліментів буде об`єктивним та справедливим з врахуванням наведених вище обставин. Крім цього, з відповідача слід стягнути судові витрати по справі у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України (враховуючи три позовні вимоги позивача). При цьому, суд відмовляє позивачу у стягненні з відповідача судових витрат, пов`язаних правничою допомогу в сумі 5000 грн., оскільки понесення таких витрат не доведено позивачем документально.

Outcome: partial