Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-17 00:00:00

18 липня 2024 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернулись заявники із вищевказаною спільною заявою окремого провадження про розірвання шлюбу, в обґрунтування якої з урахуванням подальшого уточнення послались на те, що вони з 24 листопада 2021 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину сина [PERSON] , [INFO] . На даний час заявники дійшли згоди про необхідність розірвання шлюбу, оскільки спільне сімейне життя подружжя не склалось через різні погляди на шлюбно-сімейні відносини, втрату почуття любові та поваги подружжя один до одного, різні погляди на життя, відсутність у родини взаєморозуміння з питань ведення спільного господарства та спільного проживання. Крім того, між заявниками досягнуто згоди з питань участі у вихованні, утриманні та місця проживання спільної дитини шляхом укладення відповідного нотаріально посвідченого договору. Спору з приводу поділу спільного майна між заявниками також немає. За викладених обставини заявники просили їх спільну заяву задовольнити, розірвавши шлюб між ними. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2024 року заяву окремого провадження було залишено без руху, надано заявникам відповідний строк для усунення виявленого недоліку їх заяви. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 серпня 2024 року у зв`язку із повним та своєчасним усуненням заявниками недоліку їх заяви заяву окремого провадження прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду по суті в судове засідання. В судове засідання заявники та заінтересована особа не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Від заявників до суду надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності та задоволення вимог заяви в повному обсязі. За таких обставин у відповідності до ст.ст.211, 223, 240, 294 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання та здійснити розгляд справи по суті за відсутності учасників справи, а також без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису у відповідності до положень ст.247 ч.2 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного. Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 24 листопада 2012 року між заявниками у справі було укладено шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Канавської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області за актовим записом №06, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу. [INFO] у заявників від шлюбу народилась спільна дитина син [PERSON] , про що 02 березня 2016 року складено відповідний актовий запис за №249, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини. Як встановлено судом в ході розгляду справи у відповідності до ст.82 ч.1 ЦПК України, не спростовується матеріалами справи, шлюбні відносини між заявниками наразі остаточно припинені, заявники спільного господарства не ведуть, не підтримують тісних стосунків, притаманних подружжю та сім`ї. Причиною припинення шлюбних відносин стала відсутність в родині взаєморозуміння, різні погляді на життя та побут подружжя, втрата почуття любові, що негативно впливало на шлюбні відносини і виховання дитини, зробивши шлюб в кінцевому рахунку неможливим. 11 липня 2024 року заявники уклали між собою договір про визначення місця проживання дитини, умов її утримання та участі батьків у вихованні, який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу за реєстровим №1278. Цим договором заявники врегулювали між собою питання визначення місця проживання спільної дитини сторін, порядок, рівень та способи участі батьків у спілкуванні, вихованні та матеріальному утриманні спільної дитини, забезпечення останній належних умов життя та розвитку. Відтак, вказаний договір відповідає умовам, визначеним ст.109 СК України. Правовідносини, які виникли між заявниками, врегульовані нормами Конституції України, СК України, ЦПК України. Так, відповідно до ст.ст.7, 18 СК України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Способом захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення. Положеннями ст.3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється і на підставі шлюбу. Відповідно до ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Нормами ст.ст.24, 56 СК України, ст.51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Згідно ст.104 СК України підставою для припинення шлюбу є його розірвання. Положеннями ст.105 СК України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.109 СК України. В свою чергу ст.109 СК України визначено, що подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання заяви. До закінчення цього строку дружина і чоловік мають право відкликати заяву про розірвання шлюбу. Нормою ст.293 ЦПК України передбачено, що у порядку окремого провадження розглядаються також справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей. Відповідно до ст.ст.114, 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені судом на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті наведених норм законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість поданої заяви і необхідність її задоволення. Правова позиція суду та прийняте на її підставі рішення ґрунтуються на наступному. Так, відповідно до норм сімейного законодавства добровільність шлюбу є однією з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу це його довічна риса, саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Таким чином, підсумовуючи вищевикладене та приймаючи до уваги ту обставину, що подружжя стосунки не підтримує, шлюбні відносини між заявниками фактично вже припинені тривалий час та більше не відновлювались, заявники наполягають на розірванні шлюбу, зберігати шлюб не бажають, що вказує на те, що спільна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі заявників, а з огляду на з`ясовані судом в ході розгляду справи фактичні обставини правовідносин сторін, зокрема укладення ними нотаріально посвідченого договору про участь у вихованні, утриманні та визначенні місця проживання спільної дитини, немає підстав вважати, що розірвання шлюбу заявників порушуватиме їх особисті та майнові права та/або права їх спільної дитини. Тому суд приходить до висновку, що шлюб заявників по даній справі розпався остаточно, відновлений бути не може, а отже підлягає розірванню, а спільна заява задоволенню. З огляду на положення ст.294 ЦПК України судові витрати по справі відшкодуванню не підлягають та мають бути віднесені на рахунок заявників. На підставі викладеного,

Outcome: approved