Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, треті особи - [PERSON] , Запорізька міська рада, Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, посилаючись на те, що квартира за адресою: [ADDRESS] , в якій проживає позивач, є власністю Запорізької міської ради. 01.12.1961 року матері її чоловіка [PERSON] - [PERSON] був наданий ордер на право зайняття вищевказаної квартири.21.05.1963 року [PERSON] уклала договір найму квартири, яка потім була їй передана в користування 27.05.1963 року.02.11.1983 року позивач вселилась у вказану квартиру у якості члена сім`ї наймача. Від шлюбу з [PERSON] позивач має двох дітей: [PERSON] , [INFO] (відповідач по справі) та [PERSON] , [INFO] (третя особа по справі). [INFO] [PERSON] померла. [INFO] чоловік позивача - [PERSON] помер. У квартирі, крім позивача і її доньки, на час звернення до суду зареєстрований також відповідач, який є сином позивача, але останній фактично в ній не проживає з 2017 року, оскільки добровільно виїхав і проживає за межами України. У зв`язку з реєстрацією [PERSON] , позивач змушена нести зайві витрати по сплаті за комунальні послуги. Враховуючи викладене, позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Ухвалою суду від 15.02.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням учасників справи. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечувала, а також зазначила, що її син, відповідач у справі, у 2017 році виїхав за межі України, за комунальні послуги не сплачує. У зв`язку з його реєстрацією в квартирі, вона не може оформити субсидію. Представник позивача у судовому засіданні підтримала викладене в позовній заяві, а також просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення по справі. У судове засідання відповідач, будучи належним чином повідомленим судом про час і місце розгляду справи, не з`явився. Відзиву з приводу поданої позовної заяви від відповідача до суду не надходило. Третя особа - [PERSON] , будучи належним чином повідомленою судом про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася. У судовому засіданні, яке відбулося 02.07.2024 року, зазначила, що позивач є її матір`ю, а відповідач - рідним братом. Вона з братом не спілкується, останній на її телефоні дзвінки не відповідає. Вони ніяких перешкод у поверненні йому не чинять. Представники третіх осіб, будучи належним чином повідомленими судом про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Від представника Запорізької міської ради до суду надійшли письмові пояснення, в яких вона просила суд розглянути справу без іі участі, прийняти рішення у відповідності до вимог чинного законодавства України. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку вищевикладеним, на підставі ст.ст.223, 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності третіх осіб і відповідача в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення позивача, її представника, третьої особи, покази свідків, вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Положеннями ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтями 12, 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст.76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ордеру №1186, [PERSON] надано право зайняття квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.15). 21.05.1963 року [PERSON] уклала договір найму квартири, яка потім була їй передана в користування 27.05.1963 року, що підтверджується актом здачі-прийому квартири (а.с.23). Згідно зі свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] , виданим 29.07.1982 відділом ЗАГС міськвиконкому м. Запоріжжя, актовий запис № 1555, 29.07.1982 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] і своє дошлюбне прізвище змінила на прізвище чоловіка - « [PERSON] » (а.с.16). 02.11.1983 року позивач вселилась у квартиру за адресою: [ADDRESS] , у якості члена сім`ї наймача (а.с.19). Від шлюбу з [PERSON] позивач має двох дітей: [PERSON] , [INFO] (а.с.17) та [PERSON] , [INFO] . [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим 04.11.1983 року відділом ЗАГС Шевченківського райвиконкому м. Запоріжжя, актовий запис № 6422 (а.с.21). [INFO] чоловік позивача - [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим 25.05.2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану Запорізької міської ради, актовий запис № 5132 (а.с.22). Відповідно до акту про не проживання особи від 30.01.2024 року, складеного і підписаного сусідами, останні засвідчили, що [PERSON] з січня 2017 року не проживає за адресою: [ADDRESS] , його особистих речей і майна у квартирі немає (а.с.32). Згідно з витягом з реєстру територіальної громади м.Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи (а.с.43), [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . На підставі інформації, наданої Державною прикордонною службою України на запит суду, з Бази даних щодо перетинання державного кордону України в період з 01.01.2020 року по 02.04.2024 року, [PERSON] 13.07.2021 року в`їхав в Україну, а 27.07.2021 року - виїхав з України (а.с.69). З приводу даного приїзду відповідача позивач пояснила, що в липні 2021 року її син поїхав відпочивати разом із сім`єю до м.Бердянськ, до неї не заїжджав. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , і є хрещеним батьком відповідача, [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , і є колишньою вчителькою відповідача, кожний окремо, пояснили суду, що [PERSON] вони не бачили з 2017 року, останній виїхав до Польщі. Позивач ніяких перешкод для проживання її сина в квартирі не створювала, останній виїхав добровільно. З урахуванням вищевикладеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками, їх показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер. Відповідно до ст.64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї. Згідно зі ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у Постанові від 11.07.2012 року №6-60цс-12, під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Оскільки відповідно до вимог закону вселення та проживання в квартиру може бути здійснено лише у встановленому порядку, членом сім`ї наймача, в розумінні ч. 2 ст. 64 ЖК України, може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають в квартирі разом з наймачем. За змістом ст. 65 ЖК України за особою не може бути визнано право користування жилим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання в іншому жилому приміщенні. Згідно зі статтею 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян. Статтею 71 ЖК України встановлено загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Також жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців, зокрема, у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи. Відповідно до статті 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На підтвердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 182/6536/13-ц (провадження № 61-23089 св 19) Верховний Суд зазначив, що вичерпного переліку поважних причин відсутності наймача або членів його сім`ї у житловому приміщенні житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин справи та правил статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів. Факт тимчасової відсутності фізичної особи і пов`язані з цим правові наслідки необхідно відмежовувати від факту постійної відсутності особи у житловому приміщенні у зв`язку з вибуттям наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті (стаття 107 ЖК України). Спірна квартира є комунальною власністю, оскільки по теперішній час не приватизована, відповідач зареєстрований в ній, однак без поважних причин протягом тривалого проміжку часу не мешкає, не цікавиться житлом, не приймає участь в його утриманні. Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги мають бути задоволені повністю. Зважаючи на відсутність висловленого позивачем бажання стягнути з відповідача судовий збір у відповідності до ст.13, 141 ЦПК України, суд відносить його на рахунок позивача.

Outcome: approved