Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, відповідно до якої просила в порядку поділу спільного майна подружжя виділити [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) в натурі та визнати за нею право приватної особистої власності однокімнатну квартиру загальною площею 42,4 кв.м. за адресою: [ADDRESS] ; машиномісце загальною площею 18,7 кв.м. у підземному паркішу за адресою:. [ADDRESS] , гараж № [NUMBER] ; автомобіль HYUNDAI, модель 120, 2014 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] . Виділити [PERSON] в натурі та визнати за ним право приватної особистої власності на: двокімнатну квартиру загальною площею 74,4 кв.м. за адресою: [ADDRESS] ;автомобіль HYUNDAI, модель CRETA, 2016 року випуску. Стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти на відшкодування судових витрат. Позов обґрунтовує тим, що відповідач та позивач зареєстрували шлюб 26.04.2003 року, що зареєстрований у Другому відділі реєстрації актів громадянського стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 149. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03.06.2021 року шлюб між сторонами було розірвано. За час перебування сторін у шлюбі, саме в інтересах сім`ї, було придбано двокімнатну квартиру загальною площею 74,4 кв.м. за адресою: [ADDRESS] придбана на підставі договору купівлі-продажу від 08 вересня 2011 року, покупцем зазначений [PERSON] ; машиномісце загальною площею 18,7 кв.м. у підземному паркінгу за адресою: [ADDRESS] , придбане на підставі договору купівлі-продажу від 02 червня 2015 року, покупцем зазначений [PERSON] ; однокімнатну квартиру загальною площею 42,4 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , придбана на підставі договору купівлі продажу від 03 вересня 2018 року, покупцем зазначена [PERSON] ; автомобіль HYUNDAI, модель 120, 2014 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] , придбаний у 2014 році (дата державної реєстрації - 27 серпня 2014 року на ім`я [PERSON] ); автомобіль HYUNDAI, модель CRETA, 2016 року випуску, придбаний у 2017 році (дата державної реєстрації - 22 липня 2017 року на ім`я [PERSON] ). Після розірвання шлюбу позивач, стала проживати в однокімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS] , а також продовжую користуватися автомобілем HYUNDAI, модель 120, 2014 року випуску, яким користувалася й під час шлюбу, а відповідач проживає в двокімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS] , а також користується машиномісцем у паркінгу за вказаною адресою та продовжує користуватися автомобілем HYUNDAI, модель CRETA, 2016 року випуску, яким користувався й під час шлюбу. Неповнолітня дочка, [PERSON] , після розірвання шлюбу залишилася постійно проживати з позивачем, у однокімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS] . Після розірвання шлюбу ми сторонами була домовленість стосовно поділу нашого спільного нерухомого майна про те, що у власності позивача залишається однокімнатна квартира, а у власності відповідача - двокімнатна квартира та машиномісце в паркінгу, але за умови, що він виплатить позивачу грошову компенсацію вартості зменшення її частки майна в спільній сумісній власності: або власними грошима, або за рахунок грошей від продажу машиномісця в паркінгу. В процесі пошуку нового житла більшої площі позивач звернулася до відповідача з проханням виконати їхню домовленість про добровільний поділ спільного майна й передати їй грошові кошти або вирішити питання про продаж машиномісця, однак, відповідач відмовився виконувати домовленості - грошових коштів у виді компенсації за зменшення вартості частки в спільній власності не передав, машиномісце в паркінгу продавати відмовився. З огляду на викладене, враховуючи відсутність можливості добровільного вирішення спору, [PERSON] була вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав. 25.06.2024 відповідачем надано відзив, відповідно до якого відповідач частково визнає позовні вимоги, а саме в частині порядку поділу спільного майна подружжя виділити [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) в натурі та визнати за нею право приватної особистої власності однокімнатну квартиру загальною площею 42,4 кв.м. за адресою: [ADDRESS] ; автомобіль HYUNDAI, модель 120, 2014 року випуску, номер шасі (кузова, рами) MALBА51CBFM674618, державний реєстраційний номер [NUMBER] та виділення [PERSON] в натурі та визнати за ним право приватної особистої власності на: двокімнатну квартиру загальною площею 74,4 кв.м. за адресою: [ADDRESS] ;автомобіль HYUNDAI, модель CRETA, 2016 року випуску. Разом з тим, при особистому спілкуванні з позивачем з приводу укладення мирової угоди у даній справі, позивачем щодо вартості вищезазначеного машиномісця як його вартість була озвучена сума у національній валюті України гривні, еквівалентній 15000 доларів США. Вважаю, що дане машиномісце не підлягає виділенню за [PERSON] , оскільки підлягає поділу як за сумісно набуте майно, а саме у розмірі вартості, еквівалентному 7500 доларів США, тобто половини проголошеної позивачем суми, оскільки більшим розміром суми відповідач не володію. Тобто, вимога позивача про визнання за нею права одноособово приватної особистої власності на вказане машиномісце є безпідставним та необгрунтованим, що порушує його права як співвласника. Таким чином просить машиномісце загальною площею 18,7 кв.м. у підземному паркішу за адресою:. [ADDRESS] , гараж № [NUMBER] поділити у частках за позивачем та відповідачем, як сумісно набуте майно. 17.07.2024 позивачем надано заперечення на відзив відповідно до яких позивач стверджує, що вартість спільного майна сторін як подружжя відповідно до позовних вимог становить 9 200 000 грн., тому позивач та відповідач згідно до ч. 1 ст. 70 СК України обоє мають право отримати в порядку його поділу в особисту приватну власність майна загальною вартістю 4 600 000 грн. Вартість двох об`єктів, які позивач просить виділити їй (і проти чого не заперечує відповідач), становить лише 3 450 000 грн.: однокімнатна квартира вартістю 3 200 000 грн. та автомобіль вартістю 250 000 грн. Це значно менше, ніж вартість її частки в спільній власності. Вартість інших двох об`єктів, які позивач просить виділити відповідачу, становить 5 050 000 грн.: двокімнатна квартира вартістю 4 400 000 грн. та автомобіль вартістю 650 000 грн. І це вже становить більше, ніж вартість його частки у власності. За вказаних обставин, машиномісце вартістю 700 000 грн. як окремий об`єкт та вцілому підлягає передачі у приватну власність позивача. Навіть в такому разі вартість її частки у власності все ще буде меншою, ніж їм належить. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд постановити рішення, яким позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти наданого позову заперечив частково, відповідно до обставин викладених у відзиві. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. За нормою статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, у т.ч. самостійно обирати спосіб захисту свого права. В судовому засіданні встановлено, що відповідач та позивач зареєстрували шлюб 26.04.2003 року, що зареєстрований у Другому відділі реєстрації актів громадянського стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 149. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 14.08.2007 року( а.с.14). Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03.06.2021 року шлюб між сторонами було розірвано( а.с.12-13). Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вбачається, що відповідно договору купівлі-продажу квартири від 08.09.2011р. [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] , який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалка Р.О. (а.с. 18). Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вбачається, що відповідно договору купівлі-продажу квартири від 02.06.2015р. [PERSON] купив машиномісце загальною площею 18,7 кв.м. у підземному паркішу за адресою:. [ADDRESS] , гараж № [NUMBER] , який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалка Р.О. (а.с. 20). Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 03.09.2018р. [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] , який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Драною Н.М.(а.с. 22-25). Автомобіль HYUNDAI, модель 120, 2014 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] , придбаний у 2014 році (дата державної реєстрації - 27 серпня 2014 року на ім`я [PERSON] ), що підтверджується свідоцтвом про реєстрації транспортного засобу.( а.с.30). Автомобіль HYUNDAI, модель CRETA, 2016 року випуску, придбаний у 2017 році (дата державної реєстрації - 22 липня 2017 року на ім`я [PERSON] ), що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру МВС.( а.с.31). Вартість цього нерухомого майна складає 9 200,00гривень, а саме двокімнатна квартира площею 74 кв.м. по [ADDRESS] коштує 4,4 - 4,5 млн. грн., машиномісце у підземному паркінгу в будинках Оболонського району м. Києва площею 16-19 кв.м. коштує 700-800 тис. грн., однокімнатна квартира площею 43 кв.м. по [ADDRESS] коштує 3,2 млн. грн., автомобіль HYUNDAI, модель 120, 2014 року випуску, коштує близько 250 тис. грн., автомобіль HYUNDAI, модель CRETA, 2016 року випуску, коштує близько 650 тис. Відповідно до ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Частинами 1, 2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Отже, з огляду на приписи ч. 1 ст. 70 CK України щодо рівності часток кожного з подружжя в спільному майні, позивач, як і відповідач, має право отримати в приватну особисту власність в порядку поділу спільного майна подружжя в натурі окремих об`єктів вартістю 4 600 000 грн. 00 коп. (1/2 від загальної вартості спільного майна подружжя - 9200 000 грн. 00 коп.). Відповідно до ч. 1 ст. 70, ч. ч. 1, 2 ст. 71 CK України, позивач просить також у порядку поділу спільного майна подружжя виділити їй в особисту приватну власність машиномісце загальною площею 18,7 кв.м. у підземному паркінгу за адресою: [ADDRESS] , вартістю 700 000 грн. 00 коп., що урівноважить вартість виділених у власність об`єктів, оскільки вартість виділеного відповідачу майна є більшою, ніж вартість його частки в спільному майні. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Частиною 1 статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обовязків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11). Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог про поділ спільного майна подружжя, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, оскільки, ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд вважає позов обґрунтований та законний, в зв`язку з чим останній підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 15140,00 гривень.

Outcome: approved