Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-08 00:00:00

ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 182095,56 грн за кредитними договорами № 06736-12/2022 від 06.12.2022 року, № 20993-11/2022 від 19.11.2022 року, № 7705924877 від 09.09.2022 року. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем 06.12.2022 року було укладено з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвеструм» кредитний договір, за яким вона отримала кредит в розмірі 5000 грн для поточних потреб зі сплатою процентів відповідно до умов договору. 29.06.2023 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвеструм» було укладено договір факторингу № 29062023, за яким право грошової вимоги до відповідача перейшло до позивача за укладеним кредитним договором. Відповідно до реєстру боржників до Договору факторингу № 29062023 від 29.06.2023 р., позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 19500 грн, з яких: 5000,00 грн заборгованість за основним боргом; 14500 грн заборгованість за відсотками. Внаслідок невиконання відповідачем своїх грошових зобов`язань позивач просить стягнути вказану заборгованість. Крім цього, відповідачем 19.11.2022 року було укладено з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвеструм» кредитний договір, за яким вона отримала кредит в розмірі 2000 грн для поточних потреб зі сплатою процентів відповідно до умов договору. 29.06.2023 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвеструм» було укладено договір факторингу № 29062023, за яким право грошової вимоги до відповідача перейшло до позивача за укладеним кредитним договором. Відповідно до реєстру боржників до Договору факторингу № 29062023 від 29.06.2023 р., позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 7674 грн, з яких: 2000 грн заборгованість за основним боргом; 5674,00 грн заборгованість за відсотками. Внаслідок невиконання відповідачем своїх грошових зобов`язань позивач просить стягнути вказану заборгованість. Крім цього, відповідачем 09.09.2022 року було укладено з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» кредитний договір, за яким вона отримала кредит в розмірі 144708,88 грн для поточних потреб строком на 60 місяців зі сплатою процентів відповідно до умов договору. 06.02.2023 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» укладено договір відступлення прав вимоги № 20230206, за яким право грошової вимоги до відповідача перейшло до позивача за укладеним кредитним договором. Відповідно до реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги № 20230206 від 06.02.2023 р., позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 154921,56 грн, з яких: 143744,32 грн заборгованість за основним боргом; 2,59 грн заборгованість за річними відсотками; 11174,65 грн заборгованість за щомісячними відсотками. Внаслідок невиконання відповідачем своїх грошових зобов`язань позивач просить стягнути вказану заборгованість. Ухвалою від 12.01.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі; розгляд справи, яку визнано судом малозначною (п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце його проведення повідомлений належним чином; позовна заява містить клопотання про розгляд справи у його відсутність. Відповідачка в судовому засіданні проти позову заперечила, посилаючись на те, що кредитні договори нею не укладалися; позивачем не надано належних доказів перерахування кредитних коштів; надала відомості про отримання кредитних карток та звернення до правоохоронних органів; заперечила існування кредитних відносин із ТОВ "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень" та отримання кредитних коштів від цього товариства. Заслухавши пояснення відповідачки, розглянувши матеріали справи, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи із наступного. Судом встановлено, що 06.12.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвеструм» та [PERSON] укладено кредитний договір № 06736-12/2022, відповідно до умов якого товариство надало клієнту фінансовий кредит у сумі 5000 грн на умовах строковості, зворотності та платності, а клієнт зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним у порядку та на умовах, визначених договором. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 912,5% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2,50% (процентів) на добу. Крім цього, 19.11.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвеструм» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 20993-11/2022, відповідно до умов якого товариство надало клієнту фінансовий кредит у сумі 2000 грн на умовах строковості, зворотності та платності, а клієнт зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним у порядку та на умовах, визначених договором. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 912,5% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2,50% (процентів) на добу. Кредити надаються клієнту у безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом (пункти 1.7 договорів). Невід`ємною частиною цих договорів є правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, які розміщені на сайті товариства (пункти 1.8 договорів). Підписанням цього договору клієнт підтвердив, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту товариства. Відповідно до пунктів 6.1. договорів ці договори складенів українською мовою, підписані з використанням електронного підпису одноразовими ідентифікаторами відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». У пунктах 2.1 договорів сторони погодили, що повернення кредитів та сплата процентів за користування кредитами здійснюватиметься згідно з Графіками розрахунків, які є невід`ємними частинами договорів Відповідно до пунктів 2.2 договорів сума кредиту, проценти за користування кредитом, нараховані штраф та/або пеня (у разі наявності) складають заборгованість за договором. Заборгованість підлягає сплаті шляхом безготівкового перерахування коштів у розмірі суми заборгованості на поточний рахунок товариства у строк, встановлений договором. Згідно із пунктом 2.3 договору у разі, якщо клієнт не сплатив кредит у строк, передбачений в пункті 1.2 цього договору, нарахування процентів здійснюється на загальних умовах за стандартною процентною ставкою (2,5% на добу) з першого дня користування кредитними коштами, при цьому клієнт погоджується, що такий перерахунок процентів за користування кредитом не є односторонньою зміною умов договору. Обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому, проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариства) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом (п. 2.4 договору). Відповідно до пункту 4.3. договору у разі, якщо клієнт не повернув кредит в строк, зазначений в пункті 1.2 цього договору та/або в додатку (додатках) до цього договору, проценти передбачені в пункті 2.3 цього договору продовжують нараховуватися за кожний день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів, починаючи з першого дня прострочення виконання умов договору. Фактичне надання кредитів за вищевказаними кредитними договорами підтверджується листами № 2919_231225155438 від 25.12.2023 та № 2919_231225155834 від 25.12.2023 ТОВ «Універсальні платіжні рішення», які адресовані ТОВ «ФК «Інвеструм», останнє повідомлено, що ТОВ «Універсальні платіжні рішення» надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків. Для цього підприємство внесене в державний реєстр фінансових установ (свідоцтво серії ФК №342 від 02 жовтня 2012 року) та отримало Ліцензію Національного банка України №3 від 11 листопада 2013 року. Між даними підприємствами укладено договір на переказ коштів ФК-150920 від 15 вересня 2020 року. Відповідно до зазначеного договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 06.12.2022 20:30:20 на суму 5000 гривень, маска картки [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua 184321212, призначення платежу: зарахування 5000 гривень на картку [NUMBER] ; 19.11.2022 15:25:17 на суму 2000 гривень, маска картки [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua 180248807, призначення платежу: зарахування 2000 гривень на картку [NUMBER] . 29.06.2023 року між позивачем (фактор) та ТОВ "Фінансова компанія "Інвеструм" (клієнт) укладено договір факторингу № 29062023, за яким клієнт відступив факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі Боржників, який формується згідно Додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору. Згідно з актом прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу № 29062023 від 29.06.2023 року клієнт передав, а фактор прийняв: Реєстр Боржників кількістю 5020. З витягів з Реєстру боржників до Договору факторингу № 29062023 від 29.06.2023 року вбачається, що Компанія набула права грошової вимоги до відповідача за договорами про надання фінансових кредитів № 06736-12/2022 від 06.12.2022 року на загальну суму 19500 грн та № 20993-11/2022 від 19.11.2022 року на загальну суму 7674 грн. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Щодо доводів відповідача про недоведеність позову в частині стягнення заборгованості за договорами про надання фінансових кредитів № 06736-12/2022 від 06.12.2022 року на загальну суму 19500 грн та № 20993-11/2022 від 19.11.2022 року на загальну суму 7674 грн, суд враховує, що позивачем надані належні та допустимі докази перерахування відповідачу кредитних коштів, а також зазначає наступне. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у т.ч. електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За правилами ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Із прийняттям Закону України "Про електронну комерцію" № 675-VIII (надалі Закон № 675-VIII) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ст. ст. 11, 12 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону № 675-VIII). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (ч. 6 ст. 11 Закону № 675-VIII). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі ч. 12 ст. 11 Закону № 675-VIII. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Підписанням договору (електронний підпис), паспорта кредита, графіку проведення платежів відповідач підтвердив, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту товариства та публічною пропозицією, що є публічною пропозицією (офертою) у розумінні статей 641, 644 Цивільного кодексу України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 Цивільного кодексу України). Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 02 листопада 2021 року в справі № 243/6552/20, від 09 вересня 2020 року в справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року в справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року в справі №127/33824/19 та інших. Надані позивачем докази містять інформацію про підписання договорів № 29062023 від 29.06.2023 року та № 06736-12/2022 від 06.12.2022, за яким вирішено стягнути заборгованість, електронним цифровим підписом, зокрема позичальником, вчиненим з урахуванням положень ч. ч. 6, 12 п. 1 ст. 3, ст. 12, п. 12 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", ч. 1 ст. 205 ЦК України. При цьому, позивачем надані докази виконання кредитних договорів фінансовою установою, а саме щодо перерахування коштів відповідачу. Таким чином, з урахуванням доказів, наданих суду, суд вважає встановленим, що укладені кредитні договори № 29062023 від 29.06.2023 року та № 06736-12/2022 від 06.12.2022, які підписані з використанням електронного підпису, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається такими, що за правовими наслідками прирівнюється до договорів, укладених в письмовій формі. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Разом з тим, суд зазначає, що доказів того, що персональні дані відповідачки (копія паспорта громадянина України, картка фізичної особи-платника податків, реквізити банківської картки на яку первісними кредиторами здійснювалося перерахування позичених грошових коштів, номер телефону) були використані первісними кредиторами чи іншими особами для укладення кредитних договорів від його імені, відповідачем не надані. Відповідачем не надано доказів звернення до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно неї шахрайських дій стосовно оформлення кредитів на її ім`я із використанням її персональних даних (надана копія листа від 09.01.2023 року стосується звернення відповідачки щодо "несанкіоннованого списання грошових коштів", а не оформлення кредитних договорів на її ім`я, а тому суд якого до уваги не приймає). Посилання відповідачки на те, що вона не отримувала кредитну картку, на яку перераховувалися грошові кошти за кредитними договорами № 29062023 від 29.06.2023 року та № 06736-12/2022 від 06.12.2022, суд до уваги не приймає, оскільки надані відповідачкою відомості Приватбанку стосуються отримання нею інших кредитних карток, а також руху коштів на них; із поданих відомостей не вбачається, що відповідачка не отримувала кредитну картку [NUMBER] , на яку перераховувалися кошти, а відтак надані відповідачкою виписки не спростовують отримання нею коштів, а лише свідчать про належність відповідчці інших карток (рахунків) в банку. Враховуючи викладене, в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитними договорами № 29062023 від 29.06.2023 року та № 06736-12/2022 від 06.12.2022 стороною позивача подані належні докази їх укладення з відповідачкою, докази перерахування за ними кредитних коштів, надано належні розрахунки заборгованості, доведено отримання позивачем прав вимоги за ними. Відповідачкою не надано суду доказів, які б підтверджували належне виконання нею зобов`язань та які б спростовували суму заборгованості перед позивачем. Всупереч наведеним вимогам процесуального законодавства, відповідачка не надала доказів повної або часткової сплати заборгованості за цими договорами, не спростувала розмір заборгованості, заявлений до стягнення позивачем в цій частині, заперечень щодо розрахунку суми заборгованості та власного розрахунку суду не надала, а також не спростувала наявність фактичних та правових підстав звернення позивача з позовними вимогами в цій частині. За таких обставин, позовні вимоги за кредитними договорами № 29062023 від 29.06.2023 року та № 06736-12/2022 від 06.12.2022 про стягнення заборгованості на загальну суму 27 174 грн підлягають задоволенню. Разом з тим, в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором № 7705924877 від 09.09.2022 року на загальну суму 154921,56 грн позивачем не надано належних доказів на обґрунтування позовних вимог; позивачем не надано в цій частині належних, допустимих та достатніх доказів. Позивач посилається на те, що 06.02.2023 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» укладено договір відступлення прав вимоги № 20230206, за яким право грошової вимоги за укладеним кредитним договором № 7705924877 від 09.09.2022 перейшло до позивача. В позовній заяві позивач стверджує, що за договором № 7705924877 від 09.09.2022 року відповідачу надано кредит в сумі 144708,88 грн безготівковим шляхом на строк 60 місяців, а згідно довідки від 08.02.2023 позичальник здійснювала сплати грошових коштів первісному кредитору у загальному розмірі 8200 грн. Позивачем в цій частині надано копію кредитного договору № 7705924877 від 09.09.2022 року, сторонами в якому вказано Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] , та паспорту споживчого кредиту № 5924877, за умовами якого кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом; сума кредиту 144708,88 грн; строк кредитування на 60 місяців (до 01.09.2027); процент при наданні кредиту 5%; щомісячні проценти 2,49%. Щодо відомостей позичальника вказано: ПІП відповідачки, адреса її проживання та ІПН; інші персональні дані відстуні. В пункті 1.4 наданої копії кредитного договору № 7705924877 від 09.09.2022 року міститься таке положення: підписавши цей договір позичальник доручає кредитодавцю виплатити/сплатити, за рахунок отриманого кредиту, такі суми грошових коштів за наступними реквізитами - отримувач ТОВ "ФК "ЦФР" код ЄДРПОУ 35725063 рахунок [NUMBER] у АТ "Таскомбанк", сума 137817,98 грн, призначення погашення поточної заборгованості за моїм діючим кредитним договором № 7795756406 від 06.12.2021. В обґрунтування виконання цього кредитного договору зі сторони кредитодавця, а також виникнення права вимоги за ним, позивач надав незасвідчену жодним чином копію довідки від 08.02.2023 року ТОВ "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень", в якій вказано: 144708,88 грн; сформований кредитний договір; згідно КД № 7705924877 від 09/09/2022 та заяви клієнта. В цій довідці також вказано про надходження: 14.10.2022, 4100 грн із призначенням платежу "погашення кредиту за договором № 6755756406 від 14.10.2022"; 03.11.2022, 4100 грн із призначенням платежу "погашення кредиту за договором № 6755756406 від 02.11.2022". Також, в якості доказу існування заборгованості позивачем надано розрахунок заборгованості за кредитним договором № 7705924877 від 09.09.2022 року, в якому враховані зазначені проплати. Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В судовому засіданні відповідач заперечив існування кредитних відносин із ТОВ "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень" та отримання кредитних коштів від цього товариства. Суд враховує, що саме на позивача покладено обов`язок доведення на надання доказів, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. При цьому, як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 30.01.2018 року у справі № 161/16891/15-ц, згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, з урахуванням положень ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України кредитор має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. Будь-яких фінансових документів здійснення фінансових операцій за кредитним договором № 7705924877 від 09.09.2022 року, в тому числі на виконання п. 1.4 цього ж договору (погашення заборгованості за кредитним договором № 7795756406 від 06.12.2021), позивачем не надано. Більш того, позивачем не надано жодних доказів існування (укладення) сторонами кредитного договору № 7795756406 від 06.12.2021 (на виконання якого міститься посилання в п. 1.4 кредитного договору № 7705924877 від 09.09.2022 року). Надана позивачем довідка від 08.02.2023 ТОВ "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень", незасвідчена (в порушення ч. 2 ст. 95 ЦПК України) копія довідки, не є належним доказом, яка б підтверджувала здійснення фінансової операції за кредитним договором № 7705924877 від 09.09.2022 року, оскільки вона не підтверджує переказу коштів, не містить жодних посилань на договір № 7795756406 від 06.12.2021 (на який міститься посилання в п. 1.4 кредитного договору № 7705924877 від 09.09.2022 року), а натомість містить посилання на зовісм інший договір (договори), а саме: "погашення кредиту за договором № 6755756406 від 14.10.2022"; "03.11.2022, 4100 грн із призначенням платежу "погашення кредиту за договором № 6755756406 від 02.11.2022". При цьому, позивачем кредитні договори № 7795756406 від 06.12.2021, № 6755756406 від 14.10.2022, № 6755756406 від 02.11.2022 не надані. Крім цього, враховуючи що кредитний договір № 7705924877 від 09.09.2022 року, на підставі якого пред`явлено позов, містить положення щодо строку кредитування на 60 місяців - до 01.09.2027 року, суд також враховує відсутність в матеріалах справи й жодних доказів відмови кредитодавця від подальшого кредитування позичальника за договором, повідомлення позичальника про таку відмову. Таким чином, посилання позивача на те, що за договором № 7705924877 від 09.09.2022 року відповідачу надано кредит в сумі 144708,88 грн безготівковим шляхом, а згідно довідки від 08.02.2023 позичальник здійснювала сплати грошових коштів первісному кредитору у загальному розмірі 8200 грн, є недоведеними та необґрунтованими. Наведене позбавляє суд можливості вважати доведеним виникнення грошової вимоги за кредитним договором № 7705924877 від 09.09.2022 року, на підставі якого пред`явлено позов, а отже й факт переходу права вимоги до позивача. При цьому, з викладених підстав, суд не вважає належним доказом існування заборгованості й розрахунок заборгованості за кредитним договором № 7705924877 від 09.09.2022 року; у цьому розрахунку немотивовано враховані проплати, які відповідно до поданої копії незавсвідченої довідки від 08.02.2023, як вже зазначалося, стверджується про перерахування коштів за іншим договором (договорами) № 6755756406 від 14.10.2022, № 6755756406 від 02.11.2022, які в матеріалах справи відсутні. Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Отже, за змістом цих норм процесуального права сторона справи зобов`язана та має право довести обставини, на які вона посилається на підставі доказів, які вона надає самостійно або за допомогою суду. Клопотань про витребування доказів позивач не заявлено. Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором № 7705924877 від 09.09.2022 є недоведеними та необґрунтованими, а тому підстави для їх задоволення відсутні. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial