Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-08 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін Позивачка [PERSON] подала на розгляд суду позовну заяву до [PERSON] (відповідач), у якій з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просить: встановити факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном; визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на земельну ділянку загальною площею 2,6514га, яка складається з двох земельних ділянок: площею 2,4245га та площею 0,2269га, в порядку спадкування, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , що належали останньому згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЛВ №094813 зареєстрованого 23 січня 2001 року в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №11189. В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору позивачка покликається на те, що [INFO] помер її батько [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої, увійшло право власності на земельну ділянку загальною площею 2,4245 га, що розташована на території Корчинської сільської ради Червоноградського району Львівської області. За життя [PERSON] заповідального розпорядження не залишив. Останній був зареєстрований та проживав разом із дочкою [PERSON] в [ADDRESS] . При зверненні до нотаріальної контори позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно у зв`язку з тим, що державний акт виданий після смерті спадкодавця тому не може бути підставою для видачі свідоцтва про право на спадщину. Відповідач правом на подання відзиву не скористався. У підготовче засідання сторони участі уповноважених представників не забезпечили. Заяви та клопотання учасників справи 30 липня 2024 року представником позивачки [PERSON]- адвокатом Г. Сопронюком на розгляд суду подано заяву про уточнення позовних вимог(а.с.41). 07 серпня 2024 року представником позивачки [PERSON]- адвокатом Г. Сопронюком на розгляд суду подано заяву про уточнення позовних вимог(а.с.44-45). 29 серпня 2024 року представником позивачки [PERSON]- адвокатом Г. Сопронюком на розгляд суду подано заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримують у повному обсязі(а.с.48). 09.09.2024 відповідачем на розгляд суду подано заяву, в якій останній просить суд розгляд справи здійснювати у його відсутність, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення(а.с.53). Враховуючи вищевикладене та зважаючи на вимоги частини 1, 3 статті 211, частини 1 статті 223 та частини 2 статті 247 ЦПК України суд доходить висновку про можливість проведення розгляду справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Процесуальні дії суду у справі Ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 31.07.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та призначено до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження(а.с.42-43). Ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 02.09.2024 замінено первісного відповідача на належного відповідача, підготовче засідання призначено на 09.09.2024 та (а.с.49-50. Суд, з`ясувавши обставини, на які сторона позивача посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення повністю виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження від 04.10.1959 серії [NUMBER] (а.с.27). Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 12.04.2005, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] », про, що зроблений відповідний актовий запис № 15(а.с.28). Згідно свідоцтва про смерть, яке було видано повторно від 14.07.2023 [PERSON] помер [INFO] в с. Миколаїв Радехівського району Львівської області (а.с.12-зворот). Довідкою, виданою старостою сіл Волиця, Гоголів, Корчин, Радванці, Радехівської міської ради Львівської областівід 14.02.2024 року №86 встановлено, що [PERSON] до дня смерті [INFO] дійсно був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Разом з останнім в будинку були зареєстровані: [PERSON] - дочка,1959 р.н. [PERSON]- син, 1971 р.н.(а.с.26). Відповідно до Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , виданого на підставі рішення розпорядження голови Радехівської райдержадміністрації ради народних депутатів від 04.05.2000 року № 185, [PERSON] є власником земельної ділянки площею загальною 2,6514 га, яка розташована на території Корчинської сільської ради та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва(а.с.10). Розпорядженням та додатком до розпорядження голови Радехівської районної державної адміністрації Львівської області від 04 травня 2000 року №185 «Про затвердження проекту передачі земельних часток (паїв) в натурі та видачу державних актів на право приватної власності на землю громадянам с. Корчин, с. Радванці, с. Гоголів Корчинської сільської ради» підтверджується, що [PERSON] виділено земельну ділянку площею 2,6514 га (а.с.17,18-25). Після смерті [PERSON] спадкова справа заводилася, що встановлено витягом про реєстрацію зі спадкового реєстру(а.с.30). Постановою державного нотаріуса, завідувача Соснівської державної нотаріальної кантори Львівської області Медведюк З.С. від 15.02.2024 № 50/02-31, [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , оскільки державний акт виданий після смерті спадкодавця та не може бути підставою для видачі свідоцтва про право на спадщину(а.с.29). Зміст спірних правовідносин Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивача права на спадкування і неможливістю реалізації цього права через невизнання його нотаріусом, який відмовив позивачу у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу Української РСР (даної - ЦК УРСР), Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та Цивільний процесуальний кодекс України (далі ЦПК України). Так, частиною 1 статті 315 ЦПК України визначено перелік справ про встановлення факту. Водночас, нормою частини 2 цієї статті ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Норми статей 293 та 294 ЦПК України, визначають зміст окремого провадження та встановлюють порядок розгляду справ даної категорії. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють правовідносини щодо встановлення фактів, які мають юридичне значення, зокрема, встановлення факту родинних відносин та визначають обсяг суб`єктивних прав і юридичних обов`язків, якими наділені сторони у цих правовідносинах. Окрім застосування до вказаних правовідносин вищезазначених норм процесуального закону, суд зважає на роз`яснення, викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 (далі - Постанова Пленуму ВСУ). Так, у пункті 1 Постанови Пленуму ВСУ звернуто увагу на те, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. У пункті 16 постанови звернуто увагу на те, що заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. У тому ж разі, коли всі необхідні документи були, але у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено, заінтересована особа може звернутись до суду не з заявою про встановлення факту прийняття спадщини, а зі скаргою на відмову вчинити нотаріальну дію. Так, згідно з пунктами 4, 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Так, відповідно до статті 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Нормою статті 527 ЦК УРСР передбачено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Спадкоємцями за законом є особи, які входять у першу та другу черги спадкоємців за законом (статті 529, 530 ЦК УРСР), утриманці (стаття 531 ЦК УРСР), усиновлені та усиновителі (стаття 532 ЦК УРСР). Згідно з приписами частини 1 статті 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (стаття 548 ЦК УРСР). Відповідно до частин першої та другої статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно з пунктами 4, 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Нормою статті 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Застосовані судом норми права регулюють вищенаведені спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що [PERSON] помер [INFO] . Останній, до дня смерті був зареєстрований в [ADDRESS] . Разом із [PERSON] на момент смерті проживала позивачка. Суд зауважує, що перелік юридичних фактів, що підлягають установленню в судовому порядку, визначений у частині 1 статті 315 ЦПК України, не є вичерпним. Водночас, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Факт вступу шляхом уплавління та володіння спадковим майном [PERSON] - позивачкою [PERSON] на час смерті спадкодавця повністю підтверджується безпосередньо дослідженими судом доказами (письмовими доказами), які відповідають критеріям належності і допустимості, у своїй сукупності є достатніми та сумнівів у своїй достовірності не викликають. Встановлення зазначеного факту породжує для позивачки юридичні наслідки, оскільки усуне перешкоди в одержанні нею у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину після смерті батька - [PERSON] . Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, а також зважаючи на те, що особисте майнове право(право на земельну ділянку у порядку спадкування) не визнається, відтак позивач має законні сподівання на судовий захист цього права в силу приписів статті 16 ЦК України, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом. З огляду на обґрунтованість та підставність заявлених вимог, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю. На підставі статей 525, 529, 548, 549 Цивільного кодексу Української РСР, пунктів 4, 5 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України та

Outcome: approved