Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-15 00:00:00

Позивач у травні 2024 року звернулася до суду з вищевказаними позовними вимогами до відповідача АТ «ЗАВОД МАЯК». В обґрунтування позову вказує, що рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 28.09.2020 року її позов задоволено. Стягнуто з АТ «Завод Маяк» на користь [PERSON] 205210 грн. 29 коп. 29.10.2020 року рішення набрало законної сили. 30.10.2020 року видано виконавчий лист. 18.11.2020 року відкрито виконавче провадження (ВП № [NUMBER]). 11.04.2024 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийнято постанову про закінчення ВП № [NUMBER] у зв`язку з тим, що рішення суду фактично повно виконано згідно виконавчого документа, а саме: платіжним дорученням № 1241 від 08.04.2024 кошти в сумі 205210,29 грн. перераховано на рахунок стягувача, виконавчий збір в розмірі 20521,03 грн. перераховано платіжним дорученням № 1242 від 08.04.2024 та витрати виконавчого провадження в сумі 401,85 грн. перераховано на спеціальні реєстраційні рахунки платіжними дорученнями № 1239 та № 1240 від 08.04.2024. Неправомірною поведінкою відповідача, яка полягає в несплаті коштів за судовим рішенням в період з 28 вересня 2020 по 08 квітня 2024, позивачу завдано шкоду від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів, яка становить згідно наступного розрахунку: сума боргу за період з 28.09.2020 по 08.04.2024 складає 205 210,29 грн., інфляційні збільшення за вказаний період становлять 108 591,68 грн., три відсотки річних - 21 741,05 грн. Посилаючись на ст.625 ЦК України просить суд стягнути з Акціонерного товариства «Завод Маяк» на користь [PERSON] інфляційні втрати в сумі 108 591,68 грн. та 3 % річних у розмірі 21741,05 грн., а всього - 130 332,73 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати. Також просила суд відповідно до ст. 211 ЦПК України здійснити розгляд справи за відсутності позивача позов підтримує. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді Яценко Н.О. 06.05.2024 року по справі відкрито спрощене провадження без виклику сторін. Від відповідача надійшов відзив на позов в якому посилаються на те, що у трудових правовідносинах положення статті 625 ЦК України не можуть бути застосовані, оскільки роботодавець не є кредитором перед працівником, а затримка виплат за роботу передбачена іншим законодавством, просили в задоволенні позову відмовити. Дослідивши письмові докази по справі, суд доходить до наступного висновку. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 28.09.2020 року по справі за позовом [PERSON] до АТ «Завод Маяк» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки при звільненні позов задоволено. Стягнуто з АТ «Завод Маяк» на користь [PERSON] 205210 грн. 29 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. 18.11.2020 року відкрито виконавче провадження (ВП № [NUMBER]). 11.04.2024 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийнято постанову про закінчення ВП № [NUMBER] у зв`язку з тим, що рішення суду фактично повно виконано згідно виконавчого документа, а саме : платіжним дорученням № 1241 від 08.04.2024 кошти в сумі 205210,29 грн. перераховано на рахунок стягувача, виконавчий збір в розмірі 20521,03 грн. перераховано платіжним дорученням № 1242 від 08.04.2024 та витрати виконавчого провадження в сумі 401,85 грн. перераховано на спеціальні реєстраційні рахунки платіжними дорученнями № 1239 та № 1240 від 08.04.2024. Звертаючись з вимогою про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних позивач вказує, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати та три відсотки річних за період з 28.09.2020 по 08.04.2020, з моменту постановлення судового рішення про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до моменту виконання даного судового рішення. Так, за змістом статей 524, 533-535 ЦК України, грошовим зобов`язанням є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Грошовим необхідно вважати будь-яке зобов`язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору. Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, статтями 549 - 552, 611, 625 ЦК України. Системний аналіз зазначених норм права вказує на те, що стягнення інфляційних збитків та трьох відсотків річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами належними до сплати кредиторові. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17.01.2019 року у справі № 296/1390/18 (провадження № 61-31178св18). Разом з тим, суд звертає увагу, що не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівнику його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме: виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання та поширює свою дію на всі види зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов`язання слід з`ясувати: чи існує зобов`язання між сторонами, чи це зобов`язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов`язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті. Передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 757/14073/16-ц (провадження № 61-29305сво18) вказано: «непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівнику його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Тлумачення статті 625 ЦК України дає підстави для висновку про те, що вона не застосовується до трудових правовідносин, які регулюються спеціальними нормами права». Вказані висновки також викладені у постанові Верховного суду від 15.04.2020 у справі №127/3821/18 (провадження № 61-10447ск19), від 06.05.2020 у справі №349/643/17 (провадження № 61-11377св18 у справі). З огляду на викладене, оскільки правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані трудовим законодавством, а відповідач не є кредитором стосовно позивача у цивільно-правових відносинах, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат в сумі 108 591,68 грн. та 3 % річних в розмірі 21741,05 грн., а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed