Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-12 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивував тим, що 29 серпня 2021 року у між Товариством з обмеженою відповідальністю «Маніфою» та відповідачем укладено договір позики № 3061386, відповідно до умов якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 12 000 грн строком на 15 днів з процентною ставкою за користування кредитом у розмірі відсотків 1,99 % на день. 09 лютого 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Маніфою» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» укладено договір факторингу № 09/02-2022, відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 3061386 від 29 серпня 2021 року. 10 січня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» та позивачем укладено договір № 10-01/2023, відповідно до умов якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 3061386 від 29 серпня 2021 року. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 3061386 від 29 серпня 2021 загальна заборгованість відповідача за невиконання умов договору станом на 09 лютого 2022 року становить у розмірі 157 504 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 12 000 грн, заборгованості за відсотками у розмірі 145 504 грн. Разом з тим позивачем списано відповідачу частину заборгованості. У зв`язку з чим просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 60 815 грн та витрати по сплаті судового збору. Ухвалою суду від 10 квітня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. 29 серпня 2021 року у між Товариством з обмеженою відповідальністю «Маніфою» та відповідачем укладено договір позики № 3061386, відповідно до умов якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 12 000 грн строком на 15 днів з процентною ставкою за користування кредитом у розмірі відсотків 1,99 % на день (а.с. 6-15, 16-17, 18-19). Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 3061386 від 29 серпня 2021 загальна заборгованість відповідача за невиконання умов договору станом на 15 березня 2024 року становить у розмірі 157 504 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 12 000 грн, заборгованості за відсотками у розмірі 145 504 грн (а.с. 22). Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту у розмірі 12 000 грн. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк. Згідно положень ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору. Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як убачається з досліджених доказів умови договорів позичальником належним чином не виконані, в передбачені договором строки кредити не погашені. Будь-яких доказів на спростування наданих позивачем розрахунків заборгованості відповідач суду не надав, як і не надав доказів щодо належного виконання нею умов кредитного договору. 09 лютого 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Маніфою» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» укладено договір факторингу № 09/02-2022, відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 3061386 від 29 серпня 2021 року (а.с. 23-25, 26-27, 29). 10 січня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» та позивачем укладено договір № 10-01/2023, відповідно до умов якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 3061386 від 29 серпня 2021 року (а.с. 30-35, 36-37). Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, згідно з нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору. Оскільки передача прав вимоги до боржника відбулася за кредитним № 3061386 від 29 серпня 2021 року суд доходить висновку про задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту повністю. Також, позивач просить суд стягнути з відповідача відсотки за користування кредитом у розмірі 48 815 грн. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1056-1 ЦК України визначено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до умов кредитного договору та статей 1049, 1050 та 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний та сплатити проценти. Отже, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 17 000 грн. На підтвердження надання правової допомоги, позивачем надано копію договору про надання правової допомоги від 07 червня 2024 року (а.с. 40 зв. - 42), копію платіжного доручення про оплату послуг (а.с. 43), копію заявки про надання юридичної допомоги від 07 червня 2024 року (а.с. 344, копію акту про надання юридичної допомоги (а.с. 45). Відповідач не скористався своїм правом подачі клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 1 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Нормами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Outcome: approved