Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-16 00:00:00

У липні 2022 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної у місті Києві державної адміністрації, про визнання батьківства, усунення перешкод та визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми. В обґрунтування позову позивач зазначив, що від спільного проживання з відповідачем позивач має малолітніх синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з тим, що на момент народження дітей у зареєстрованому шлюбі позивач з відповідачкою не перебував, тому реєстрація народження дітей була проведена зі слів матері, згідно з ч. 1 cт. 135 СК України, при цьому по-батькові дітей відповідачкою було вказано їх біологічного батька, тобто позивача « [PERSON] ». Враховуючи викладене просив, визнати [PERSON] батьком малолітніх синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ; внести зміни до актових записів про народження [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , вказавши відомості про батька дитини - [PERSON] , громадянина України; змінити прізвище малолітніх дітей з « [PERSON] » на « [PERSON] »; визначити участь [PERSON] у спілкуванні та вихованні синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , наступним чином: кожну першу та третю суботу місяця з 12 год. забирати синів і перебувати з ними за місцем свого проживання в [ADDRESS] та повертати дітей матері до 20 години неділі; кожну другу та четверту суботу, місяця з 10 год. до 20 год. спілкуватися з синами за місцем проживання матері у [ADDRESS] , або ж в іншому місці, визначеному батьком за погодженням з матір`ю дітей; для повноцінного відпочинку та оздоровлення дітей за погодженням з матір`ю забирати синів і перебувати з ними не менше 7 календарних днів та не більше 14 календарних днів один раз в зимовий період і один раз в літній період; зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у його вихованні та спілкуванні з синами: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а також завчасно повідомляти про обставини, що унеможливлюють побачення батька з дітьми; зобов`язати [PERSON] погоджувати з [PERSON] всі питання, що стосуються виховання, навчання, дозвілля, лікування синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а також всі інші питання, що стосуються життя, здоров`я, розвитку та загального стану дітей. Ухвалою судді від 20 липня 2022 року у справі відкрито провадження для розгляду за правилами загального позовного провадження. 08 лютого 2023 року від представника відповідача надійшов відзив по справі, в якому останній зазначає, що позивач впродовж усього часу з моменту народження ніяким чином не приймав участі у вихованні дітей, яких він вважає своїми, не надавав коштів на їх утримання та не мав до дітей ніякого відношення. На даний момент у зв`язку зі збройною агресією російської федерації відповідач з дітьми вимушено знаходиться на території Бельгії, що підтверджується договором оренди житла від 04 жовтня 2022 року та не має змоги особисто приймати участь у судових засіданнях і надати необхідні пояснення суду у справі до закінчення бойових дій на території України. З урахуванням вище викладеного, відповідач заперечує проти доводів, що [PERSON] є батьком [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою суду від 13 лютого 2023 року провадження у даній справі зупинено у зв`язку із призначенням по справі судово-генетичної експертизи, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (КНДІСЕ). Ухвалою судді від 02 жовтня 2023 року поновлено провадження та призначено підготовче судове засідання у справі. Ухвалою суду від 17 жовтня 2023 року провадження у даній справі зупинено у зв`язку із призначенням по справі судово-генетичної експертизи, проведення якої доручено експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи. Ухвалою суду від 05 лютого 2024 року поновлено провадження та призначено підготовче судове засідання у справі. Ухвалою суду від 20 травня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, до суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, до суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти позовних вимог заперечив та просив відмовити. Суд, у порядку загального позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно з частинами першою, другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Частина третя статті 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із положеннями частин першої-четвертої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Частина перша статті 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Згідно із частиною першою статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Відповідно до положень статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною другою цієї статті. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Згідно зі статтею 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Ніяких моральних та правових обмежень будь-які діти не знають. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державними органами реєстрації актів цивільного стану в установленому законом порядку. 19 березня 2019 року ЄСПЛ ухвалив рішення у справі "М. Т. проти України" ("M.T. v. Ukraine", заява № 950/17) (далі також - Рішення), у якому звернув увагу, що стосовно спорів про батьківство, ініційованих ймовірними біологічними батьками, незважаючи на надану національним органам влади свободу розсуду в цій сфері, біологічний батько не повинен повністю виключатись з життя своєї дитини, якщо тільки цього не вимагають відповідні причини щодо захисту найкращих інтересів дитини (див. рішення від 22 березня 2012 року у справі "Каутзор проти Німеччини" ("Kautzor v. Germany", заява № 23338/09), та від 22 березня 2012 року у справі "Аренс проти Німеччини" ("Ahrens v. Germany", заява № 45071/09, § 74)). Суд встановлював порушення статті 8 Конвенції, коли національні органи влади відмовляли у розгляді позову ймовірного біологічного батька про встановлення його батьківства, лише пославшись на визнання батьківства іншим чоловіком та не розглянувши при цьому фактичні обставини справи (див. рішення ЄСПЛ від 18 травня 2006 року у справі "Ружанські проти Польщі" ("Rozanski v. Poland", заява № 55339/00, § 78)). На противагу, стаття 8 Конвенції не була порушена у випадах, коли національні органи влади відмовляли у розгляді такого позову після ретельного вивчення інтересів зацікавлених осіб, приділивши особливу увагу інтересам дитини та не проігнорувавши при цьому інтереси ймовірного біологічного батька (див. рішення ЄСПЛ від 12 лютого 2013 року у справі "Кріштіан Барнабас Тот проти Угорщини" ("Krasztian Barnabas Tot v. Hungary", заява № 48494/06, § 33-38)) (§ 24 Рішення). За змістом частини першої статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Відповідно до частин першої, другої статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Згідно із частиною третьою статті 128 СК України позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України (частина друга статті 128 СК України). Згідно із частиною четвертою статті 128 СК України позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Частина перша статті 135 СК України передбачає, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Доказами батьківства конкретного чоловіка можуть бути різноманітні документи (листи, заяви за місцем роботи про надання матеріальної допомоги тощо), усні заяви та поведінка відповідача під час вагітності матері та після народження дитини (турбота про матір, вітання з новонародженим, обрання імені дитині та інше). Усе це може прямо чи опосередковано свідчити про те, що батьком дитини є саме позивач. Крім цього, на сьогодні існує багато видів різноманітних експертиз, які дозволяють встановити батьківство з великою мірою точності. Такими є, наприклад, генетична дактилоскопія (по ДНК, де міститься генетичний код, індивідуальний для кожної особи, при цьому ДНК дитини завжди поєднує ознаки ДНК матері та батька), експертиза по амніотичній рідині (води при вагітності). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що: "доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: dismissed