Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-15 00:00:00

Адвокат Волощук Володимир Вікторович в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики та 3% річних. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 21.09.2021 між сторонами був укладений договір позики на суму 18000 доларів США на строк до 21.12.2022. Станом на день подання позову відповідач грошові кошти не повернув. З урахуванням приписів ст. 625, ч.1 ст. 1048 ЦК України відповідач повинен сплатити на користь позивача борг за договором позики в розмірі 18000 доларів США, проценти за користування позикою за період з 21.09.2022 по 21.12.2022 у розмірі 41468,05 грн. та 3% річних в розмірі 21368,13 грн. Просив стягнути з відповідача на користь позивача зазначену заборгованість. 09.04.2024 відкрито провадження у справ, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. 05.06.2024 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті. 16.09.2024 відповідач подав заяву про визнання позовних вимог, яку відкликав під час розгляду справи, посилаючись на неправильне сприйняття обставин. Позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі, підтвердили доводи, викладені у позові. Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що він борг повернув відповідно до умов укладеного договору. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. 21.09.2022 між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики на суму 18000 доларів США на строк до 21.12.2022. Цей договір вважається виконаним за умови, що позикодавець своєю письмовою заявою підтвердить факт одержання суми, визначеної в п.1 цього договору, і відсутність у зв`язку з цим по відношенню до позичальника будь-яких претензій фінансового характеру. (п. 1, 3, 7 договору). Згідно зі ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці Україні - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто. В силу вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч.2 ст. 533 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст. 627 ЦК України). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Статтею 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Судом встановлено, що між сторонами був укладений договір позики, за умовами якого відповідач отримав в борг грошові кошти в розмірі 18000 доларів США на строк до 21.12.2022. Відомості про те, що відповідач дійсно виконав зобов`язання за укладеним договором позики та повернув позику в обумовлений строк відсутні, оскількидоговір вважається виконаним відповідачем за умови, що позивач своєю письмовою заявою підтвердить факт одержання суми, визначеної в п.1 цього договору, і відсутність у зв`язку з цим по відношенню до відповідача, як позичальника, будь-яких претензій фінансового характеру, що передбачено п. 7 договору від 21.09.2022. Враховуючи наведене, відповідач повинен повернути позивачу грошові кошти за договором позики в сумі, що становить еквівалент 18000 доларів США, тобто 743707,80 грн. (станом на 16.09.2024 курс долара до гривні становить 41,3171 грн.), оскільки зобов`язання повинно виконуватись в грошовій одиниці України - гривні. Суд вважає, що позивач має право на одержання від відповідача, як позичальника, проценти від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України, оскільки договором від 21.09.2022 не встановлений розмір процентів, а проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Враховуючи наведене, суд вважає, що відповідач повинен сплатити на користь позивача проценти за договором від 21.09.2022 за період з 21.09.2022 по 21.12.2022, розмір яких становить 41468,05 грн. У позові заявлено вимогу про стягнення 3% річних за період з 22.12.2022 по 04.01.2024 в розмірі 21368,13 грн. Зазначена вимога є необґрунтованою, оскільки в цей період діяв воєнний стан, введений відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-ІХ, а тому з урахуванням приписів п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України їх нарахування є неправомірним, а тому суд відмовляє в задоволенні цих позовних вимог. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Частиною 1 ст. 139 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч.3 ст. 139 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; Згідно із ст. 141 ЦПК України судові витрати позивачу за рахунок відповідача відшкодовуються пропорцйно розміру задоволених позовних вимог (97,14%), а тому стягненню підлягає судовий збір в розмірі 7488,16 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 14336,32 грн., що загалом становить 21824, 46 грн.

Outcome: partial