Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-19 00:00:00

[PERSON] , від імені та в інтересах якої діє представник адвокат Буняк Д.М., подала до Турківського районного суду Львівської області заяву, заінтересована особа [PERSON] , в якій просила видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою [ADDRESS] на строк 6 місяців, яким визначити тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання з [PERSON] за адресою [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] наближатися ближче як 10 метрів до місця проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування поданої заяви покликається на те, вона проживає по вказаній адресі, брат [PERSON] зареєстрований та проживає разом з нею, недалеко від них в літній кухні проживає їх мати [PERSON] . Брат [PERSON] \~ніде не\~працює,\~раніше неодноразово\~судимий,\~часто зловживає\~спиртними напоями\~та перебуваючи\~в стані\~сп`яніння поводиться\~неадекватно,\~агресивно,\~влаштовує сварки,\~бійки щодо\~сестри та\~матері.\~Зазначає,\~що проживає\~в одному\~житловому будинку\~з кривдником,\~піти не\~має куди,\~а [PERSON] ,\~користуючись безвихідним\~становищем,\~вчиняє фізичне\~та психічне\~насильство щодо\~неї та\~їх матері,\~постійно погрожує\~застосуванням фізичної\~сили,\~підпалом будинку,\~вбивством,\~підіймає на\~заявника руку,\~висловлюється нецензурною\~лайкою,\~неодноразово завдавав\~тілесних ушкоджень,\~що було\~підставою для\~звернення у\~поліцію.\~На заяви\~ [PERSON] \~про вчинення\~домашнього насильства\~відділенням поліції\~№2\~Самбірського РВП\~ГУ НП\~у Львівській\~області винесено\~термінові заборонні\~приписи стосовно\~кривдника строком\~на 10\~днів,\~які кривдник\~проігнорував,\~також відділенням поліції №2 Самбірського РВП ГУ НП у Львівській області проводились профілактичні бесіди, але це не дало результату. На підтвердження вказаних обставин до заяви долучено копії відповідних документів: довідка про результати проведення перевірки по зверненню від [PERSON] та [PERSON] (ІТСІПНП № 1357 ТА 1360 від 06.05.2023) від 19.05.2023, видана ПОГ СВзГ відділу превенції Самбірського РВП ГУНП у Львівській області; заяви [PERSON] та [PERSON] щодо неправомірної поведінки [PERSON] від 06.05.2023, 18.06.2024, 02.08.2024; рапорти про звернення [PERSON] та [PERSON] щодо неправомірної поведінки [PERSON] від 06.05.2023, 18.06.2024, 02.08.2024, 03.08.2024; пояснення [PERSON] та [PERSON] від 06.05.2023, 18.06.2024, 02.08.2024, 03.08.2024; форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 06.05.2023, 18.06.2024, 03.08.2024; довідка про результати проведення перевірки за зверненям [PERSON] (СО № 2670 від 02.08.2024) від 17.08.2024, видана СВзГ відділу превенції Самбірського РВП ГУНП у Львівській області; висновки щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркологічного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 18.06.2024, від 03.08.2024, які підтверджують перебування [PERSON] у стані алкогольного сп`яніння у відповідні дні; терміновий заборонний припис стосовно кривдника [PERSON] , серії АА № 181119 від 02.08.2024; постанова Турківського районного суду Львівської області від 05.05.2023 у справі № 458/406/23, яким [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді громадських робіт строком на 50 годин, вирок Турківського районного суду Львівської області від 31.01.2024 у справі № 458/59/24, згідно якого затверджено угоду про примирення між потерпілою [PERSON] та [PERSON] у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР 23.08.2023 № 12023141340000005 про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, постанова Турківського районного суду Львівської області від 15.08.2024 у справі № 458/759/24, яким [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді адміністративного штрафу в розмірі 30 (тридцяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) грн. У судовому засіданні заявник [PERSON] та її представник вказали, що заяву підтримують в повному обсязі та просять суд її задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча про день та час судового засідання був повідомлений належним чином, заяв та клопотань до суду не надходило. Зокрема, сповіщення [PERSON] про розгляд справи здійснено у відповідності до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов висновку про часткове задоволення поданої заяви, з огляду на таке. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників. Згідно з п. 7 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи(п. 9 ч.1 ст.1 Закону). Відповідно до ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: 1) постраждала особа або її представник; 2) у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини,родичі дитини (баба,дід,повнолітні брат,сестра), мачуха або вітчим дитини,а також орган опіки та піклування; 3) у разі вчинення домашнього насильства стосовно недієздатної особи-опікун,орган опіки та піклування. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання(перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу,якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 21.11.2018 у справі № 756/2072/18 (провадження № 61-19328св18), від 09.12.2019 у справі № 756/11732/18 (провадження № 61-49077св18). Згідно з ч.8 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» порядок видачі судом обмежувального припису визначається Цивільним процесуальним кодексом України. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. В силу ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно положень глави 13 Розділу IV ЦПК України справи про видачу і продовження обмежувального припису розглядаються судами в порядку окремого провадження. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів заінтересованих осіб. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Відповідно до п. 3 ч. 1, ч. 2 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). У разі неможливості надати докази, визначені пунктом 3 частини першої цієї статті, до заяви може бути додано клопотання про їх витребування. За таких обставин, положеннями чинного ЦПК України чітко зазначено, що звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису заявник повинен надати суду докази, що підтверджують необхідність видачі судом обмежувального припису. Виняток із вищенаведеного поширюється лише на випадки неможливості надання доказів, у разі чого заявником може бути подане клопотання про їх витребування. З матеріалів справи слідує, що [PERSON] та її матір [PERSON] неодноразово зверталася у правоохоронні органи, а саме у відділ поліції № 2 Самбірського РВП ГУНП у Львівській області про вжиття мір до [PERSON] , який за адресою їх постійного місця проживання по [ADDRESS] вчиняє по відношенню до сестри та мами домашнє насильство, чинить моральний та психологічний тиск, нецензурно виражається у їх сторону, погрожує фізичною розправою, підпалом будинку, вбивством. Судом під час судового розгляду встановлено, що [PERSON] неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, тобто за вчинення домашнього насильства відносно сестри та матері, не виконував тимчасових заборонних приписів стосовно кривдника, також вироком Турківського районного суду Львівської області від 31.01.2024 у справі № 458/59/24 затверджено угоду про примирення між потерпілою [PERSON] та [PERSON] у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР 23.08.2023 № 12023141340000005 про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями рішень Турківського районного суду Львівської області, які набрали законної сили. Згідно висновків Верховного Суду, викладених у справі №404/5203/19 в постанові від 19.05.2020, доводи заінтересованої особи відносно того, що він не набув статусу «кривдника», оскільки не притягувався до відповідальності за вчинення домашнього насильства, попри наявні факти звернень до правоохоронних органів з заявами про вчинення насильства у сім`ї, зареєстрованих у Єдиному реєстрі досудових розслідувань (далі - ЄРДР), не є обґрунтованими, оскільки сам по собі факт того, що особа не притягалась до юридичної відповідальності, не може бути підставою для відмови у встановленні тимчасових обмежень за наявності інших об`єктивних даних, якими підтверджуються доводи заявника. Відповідно до преамбули Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» його мета саме у запобіганні та протидії домашньому насильству. При цьому важливою є і встановлена послідовність двох зазначених завдань. Обмежувальний припис визначений у цьому законі як один з інструментів досягнення відповідних завдань. Метою реалізації обмежувального припису в межах ЦПК України є саме реалізація тимчасової перестороги, тимчасового заходу захисту на підставі оцінки ризиків здійснення домашнього насильства або його повторення. Це відповідає висновку, зробленому Верховним Судом у постанові від 05.09.2019 у справі №756/3859/19. Відповідно до ч.1 ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Саме на захист людини, її життя і здоров`я, недоторканості та безпеки спрямоване обґрунтоване застосування обмежувального припису. Строк дії обмежувального припису має бути пропорційним і достатнім та визначається судом із урахуванням оцінки ризиків. Тимчасові обмеження прав особи, що здійснює домашнє насильство, мають бути пропорційними меті застосування щодо неї обмежувального припису. Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства (правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП) може бути підставою для застосування заходів обмежувального припису. Тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. Закон не передбачає такого виду обмежувального припису, як заборона особі входити до місця реєстрації (квартири), тому за умови доведеності вчинення насильства суд може застосувати інший захід шляхом заборони перебувати у місці спільного проживання. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінюючи вищенаведені докази, суд констатує, що заявник [PERSON] , від імені та в інтересах якої діє представник адвокат Буняк Д.М., зазнала зі сторони заінтересованої особи [PERSON] домашнього насильства у формі психологічного насильства, а відтак, наявні обґрунтовані ризики продовження вчинення заінтересованою особою насильства відносно заявника у майбутньому та настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а тому суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог заявника. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, з урахуванням оцінки ризиків та з метою уникнення у майбутньому домашнього насильства у будь-якому прояві, захисту прав постраждалої [PERSON] . суд вважає за необхідне видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] у вигляді заходів тимчасового обмеження його прав строком на 4 (чотири) місяці, а саме: перебувати в місці спільного проживання (перебування) [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , а також заборонити [PERSON] наближатися ближче як 10 метрів до місця проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS] . При цьому, суд вважає, що саме такий строк дії обмежувального припису як чотири місяці є пропорційним та необхідним, у тому числі для запобігання подальшого розвитку конфлікту, захисту здоров`я особи. Разом з тим, на даний час суд не вбачає правових підстав для застосування таких обмежень строком більше як на 4 (чотири) місяці, оскільки матеріалами справи не доведено, що вказані обмеження слід застосувати до заінтересованої особи [PERSON] саме на максимальний термін в 6 (шість) місяців. В той же час, слід роз`яснити, що відповідно до положень ст.350-7 ЦПК України за заявою осіб, визначених статтею 350-2 цього Кодексу, обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду згідно з частиною другою статті 350-6 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 350-6 Цивільного процесуального кодексу України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. З огляду на вищевикладене, заява [PERSON] , від імені та в інтересах якої діє [PERSON] , про видачу обмежувального припису, є обґрунтованою та такою, що підлягає частковому задоволенню, з наведених вище мотивів та підстав. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Outcome: partial