Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-08 00:00:00

В обґрунтування заявленого позову [PERSON] вказав, що з 28 травня 2013 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , під час якого у них [INFO] народився син [PERSON] . Проте спільне життя з відповідачем після народження дитини почало погіршуватися, що призвело до припинення відносин між ними. Після розірвання шлюбу на підставі рішення Люботинського міського суду Харківської області від 25 жовтня 2016 року, ухваленого за позовом відповідача [PERSON] , дитина залишилась проживати з ним, [PERSON] , а відповідач продовжила проживати окремо, усунувшись від виконання своїх обов`язків по вихованню сина та його утриманню, не виявляє інтересу до життя дитини. Позивач також наголосив у своєму позові на тому, що у відповідача відсутні поважні причини, які б завадили їй виконувати свої батьківські обов`язки по відношенню до сина, в той час як він забезпечує належне виховання сина, турботу про нього, отримання ним освіти, і забезпечив належні умови для проживання дитини. На його переконання відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків. Ухвалою суду від 20 травня 2024 року було відкрито провадження в справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження. Одночасно відповідачу [PERSON] був встановлений строк у 15-днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження в справі на подання відзиву на позов. Протягом встановленого судом строку відповідач [PERSON] відзив не подала. Натоміть 18 червня 2024 року нею подано до суду заяву про проведення розгляду справи за її відсутності, в якій вона також вказала, що визнає позовні вимоги в повному обсязі і не заперечує проти їх задоволення. Третьою особою Органом опіки та піклування Люботинської міської ради Харківської області у строк, встановлений ухвалою суду від 20 травня 2024 року про відкриття провадження в справі, письмові пояснення щодо позову не подані. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав та просив його задовольнити, пояснив, що з дружиною прожив близько 5 років після народження сина, але ще до народження дитини відносини були напруженими через її нестійкий психоемоційний стан, різні погляди з вирішення побутових питань. Після народження сина відповідач стала більш нервовою, влаштовувала сварки, дитиною взагалі не займалася, не доглядала за ним, не опікувалася його здоров`ям і розвитком, на її думку чоловік мав більше часу приділяти родині та сину. З часом психоемоційна обстановка в родині ставала все більш напруженою, сварки ставали частішими, в присутності малолітньої дитини, у відношенні якої мати також дозволяла собі неналежну поведінку, кричала, йшла з будинку, залишаючи сина на батька та бабусю. В 2016 році рішенням суду шлюб між ним та дружиною офіційно був розірваний, але [PERSON] ще деякий час проживала в його будинку. Після того як відповідач пішла з дому, вона сином не займалася, не цікавилася його життям, та не надає допомоги в утримання сина, лише іноді вітає дитину з Днем народження. Позивач зауважив, що минулого року колишня дружина особисто приїжджала на свято дня народження до їх сина. Але після її приїзду син перебував у поганому настрої, бо йому не сподобалось спілкування з матір`ю. Також [PERSON] пояснив, що у 2015 році його дружина без його згоди провела реєстрацію місця проживання їх сина в будинку свого батька - дідуся з боку матері. Наскільки йому відомо, відповідач вчинила так, бо побоювалася, що батько продасть будинок та їй ніде буде жити, оскільки вона теж зареєстрована в цьому будинку. Батьки дружини лише в перші роки життя онука іноді цікавилися ним, але після розірвання шлюбу жодного разу ніхто з них не навідував онука. В судове засідання відповідач [PERSON] викликалася шляхом надсилання засобами поштового зв`язку судової повістки за адресою місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку. Поштовий конверт з судовою повісткою на ім`я [PERSON] повернуто без вручення з відміткою про відсутність особи за адресою місця проживання. Виходячи зі змісту ч. 8 ст. 128, ч. 4 ст. 130 ЦПК України, суд вважає, що відповідачу у належний спосіб була вручена судова повістка. Але відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, причини її неявки суду невідомі. Тому суд, враховуючи раніше подану [PERSON] заяву, розглядає справу за її відсутності та на підставі наявних в ній матеріалів. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] підтримала, пояснила, що Комісією з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області розглядалося питання доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітнього сина [PERSON] , 2013 р.н. За наслідками поведеного обстеження умов проживання дитини встановлено, що батьком, позивачем [PERSON] за місцем проживання за адресою: [ADDRESS] , створені належні умови для проживання та розвитку сина, дитина забезпечена всім необхідним і проживає за вказаною адресою від народження. Під час підготовки матеріалів для складання висновку спеціалістами Служби у справах дітей виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області була проведене бесіда з дитиною. За результатами бесіди спеціалісти дійшли висновку, що дитина емоційно прив`язана саме до батька і почувається з ним комфортно, в той час як з матір`ю дитина бачилася лише кілька разів і спілкувалась лише телефоном. Також представник [PERSON] пояснила, що на засідання Комісії з питань захисту прав дитини відповідач [PERSON] не з`явилась та жодних пояснень з приводу участі у вихованні дитини не надала. В судовому засіданні, вислухавши учасників цивільного процесу, та дослідивши наявні в справі докази, суд встановив наступне. Сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 28 травня 2013 року, під час якого у них [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданим 12 листопада 2023 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Люботинського міського управління юстиції у Харківській області. Шлюб між сторонами було розірвано на підставі рішення Люботинського міського суду Харківської області від 25 жовтня 2016 року, ухваленого в справі № 630/587/16-ц за позовом [PERSON] . Рішення суду набрало законної сили 15 листопада 2016 року. Як зазначено в рішенні суду, сторони припинили спільне проживання та ведення спільного господарства ще в жовті 2015 року. Згідно із ст. 141 СК України, ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав щодо дитини. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. З наявних в справі документів вбачається, що позивач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відміткою у паспорті [NUMBER] , виданому на ім`я [PERSON] , а відповідач [PERSON] з 08 лютого 2011 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом № 598000 від 29 травня 2024 року з Єдиного державного демографічного реєстру. Наразі, дитина [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом № 2024/005569127 з реєстру Люботинської територіальної громади від 17 травня 2024 року. Натомість, як вбачається з актів органу самоорганізації населення «Караван» від 17 січня 2023 року та від 03 травня 2024 року, дитина [PERSON] , [INFO] , фактично мешкає за адресою: [ADDRESS] , разом зі своїм батьком [PERSON] . У статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані приймати участь у вихованні дитини, зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до частин першої та другої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України, зокрема, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, передбачені статтею 166 СК України. Позивач стверджує, що відповідач з 2016 року припинила піклування про сина та забезпечення його потреб, і залишила дитину на його утримання. За зверненням [PERSON] спеціалістами Служби у справах дітей виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області 10 травня 2024 року проводилось обстеження умов проживання в будинку за адресою: [ADDRESS] , про що було складено відповідний акт. В акті вказано, що будинок складається з трьох житловий кімнат, кухні, коридору і ванної кімнати, в ньому зроблений сучасний ремонт, наявні необхідні меблі та улаштоване опалення і водопровід, і що в ньому проживають [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в родині добрі стосунки, вони забезпечені одягом та мають запаси їжі. Отже цим актом зафіксовано, що мати дитини [PERSON] в цьому будинку разом із сином не проживає. З інформаційної довідки, складеної 07 травня 2024 року керівництвом Караванської гімназії Люботинської міської ради Харківської області, на учня 4-го класу [PERSON] , вбачається, що від початку навчання дитини, з вересня 2021 року, його мати [PERSON] не проявляла інтересу до успіхів сина, не відвідувала батьківські збори та жодного разу не спілкувалася ані з адміністрацією навчального закладу, ані з класним керівником. Натомість батько хлопчика [PERSON] завжди цікавиться навчанням і успіхами [PERSON] та звертається до вчителів за консультаціями в питанні організації освітнього процесу свого сина, з яким у нього доброзичливі і довірливі стосунки. Дитина забезпечена усім необхідним шкільним приладдям. В судовому засіданні за ініціативою позивача були допитані в якості свідків [PERSON] і [PERSON] . Так, допитана як свідок в судовому засіданні [PERSON] пояснила, що вона проживає на [ADDRESS] разом з сином [PERSON] та онуком [PERSON] . В 2013 році син одружився з [PERSON] та в жовтні цього року у подружжя народився син [PERSON] . У її колишньої невістки ще до народження сина були нервові зриви, а з часом вона почала проявляти агресію і до новонародженого сина. За кілька років її син [PERSON] і [PERSON] розлучилися. Але ще за час спільного проживання [PERSON] , як мати, не піклувалася про дитину та не прагнула доглядати за ним. [PERSON] провокувала конфлікти, влаштовувала сварки, потребами родини не переймалася та не виявляла уваги до чоловіка та сина. Через це вона, [PERSON] , змушена була взяти на себе обов`язки по приготуванню їжі для малолітнього онука, бо [PERSON] чомусь вважала, що не вона повинна це роботи, а хтось інший з членів родини. Свідок [PERSON] підтвердила, що після розлучення [PERSON] ще деякий час жила у будинку чоловіка, але потім виїхала в невідомому напрямку та більше не поверталась, сина не відвідувала, участі в житті дитини не приймала. Весь час сином опікується батько, займається його вихованням, розвитком, забезпеченням потреб; дитина дуже прив`язана до батька. Зі слів свідка, онук іноді згадує як його мати ображала і навіть била по голові, радіє, що мати з ним не живе. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є дружиною рідного брата позивача та з [PERSON] вперше побачилася, коли приїздила перед весіллям знайомитися з родиною чоловіка. Але вже на її весілля [PERSON] прийшов лише з мамою та сином. Свідок пояснила, що у неї гарні, довірливі стосунки з свекрухою, вони щодня спілкуються та їй відомо про все, що відбувається в родині [PERSON] . Свідок підтвердила, що за минулі роки лише [PERSON] займався вихованням свого сина, та на відміну від нього [PERSON] після розлучення не цікавиться життям дитини, не допомагає у його вихованні, утриманні, в гості до сина не приїздить. Статтею 171 СК України передбачено, що дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. З метою з`ясування думки малолітнього [PERSON] , якому вже виповнилось 10 років, при вирішенні даної справи, його було запрошено в судове засідання. Хлопчик в бесіді розповів, що він проживає разом з батьком і бабусею, відвідує школу, захоплюється складанням конструкторів. З матір`ю бачиться дуже рідко, іноді лише на день народження та новий рік, коли вона дарує йому подарунок або надсилає їх. Мати іноді телефону йому та запитує про його справи в школі, але розмови тривають кілька хвилин. В цих розмовах мати не говорила, де проживає, та не запрошувала до себе. [PERSON] також пояснив, що не бажає проживати разом з матір`ю, і що йому подобається жити з батьком, в його будинку, у них гарні відносини та він і в подальшому бажає мешкати разом з батьком. Відповідно до ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Виконавчим комітетом Люботинської міської ради Харківської області на виконання вимог ст. 19 СК України було надано висновок від № 03-36/2547 від 24 липня 2024 року про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно малолітнього [PERSON] , [INFO] , та визначення місця проживання дитини разом з батьком за адресою: [ADDRESS] , оскільки відповідач самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, участі у вихованні сина не приймає, не забезпечує матеріально, не дбає про здоров`я дитини. Суд бере до уваги, що висновок Органу опіки та піклування ґрунтується на тих обстаивнах, що [PERSON] постійно проживає за адресою: [ADDRESS] , разом зі своєю матір`ю [PERSON] та своїм сином [PERSON] , [INFO] .. В житловому будинку для дитини створені усі необхідні умови для його утримання і виховання, та здобуття дитиною освіти. У догляді за дитиною [PERSON] допомагає його мати [PERSON] ; батьком здійснені усі необхідні дії по догляду за станом здоров`я малолітнього сина. Під час перевірки умов проживання дитини спеціалістами служби у справах дітей було з`ясовано, що мати [PERSON] не приймає участі у вихованні сина [PERSON] . Отже відповідачем [PERSON] свідомо обрано такі життєві умови, за яких її участь у вихованні дитини є мінімальною та недостатньою, що в свою чергу свідчить про її ухилення від виконання батьківських обов`язків в розумінні статті 164 СК України. Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно сина, а тому задовольняє позов в повному обсязі. Відсутність з боку відповідача прагнення створити належні умови для проживання і виховання сина спонукала позивача [PERSON] на звернення до суду з позовною вимогою про визначення місця проживання дитини з ним, оскільки врегулювання такого питання впливає на вирішення соціальних і побутових потреб дитини, в тому числі і питань, пов`язаних з підтвердження громадянства і отримання паспорта громадянина України. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. За ч.ч. 1, 2 ст. 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідач [PERSON] проживає окремо від позивача і дитини, але також має право заявити свою вимогу про визначення місця проживання дитини разом з нею. Натомість вона добровільно заявила суду про визнання вимог позивача про визначення місця проживання дитини разом з батьком та визнала ті обставини, що дитина фактично проживає з батьком, який створив для неї необхідні умови. Рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. При вирішенні таких спорів доцільно та правильно керуватися виключно інтересами дитини, але попередньо суд повинен впевнитися, що саме той з батьків, на чию користь буде прийнято рішення, створить для дитини належні умови для її морального, духовного та фізичного розвитку. З огляду на встановлені обставини того, що дитина безперервно проживає з батьком, який створив для них належні побутові і житлові умови, суд дійшов висновку, що в цьому випадку позивачем буде забезпечено розвиток дітей у безпечному, спокійному та стійкому соціальному середовищі, яке є звичним для дитини від народження. На підставі вище викладеного, суд задовольняє позов в повному обсязі. Одночасно з цим, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по оплаті судового збору в сумі 2422,40 грн., які документально підтверджені.

Outcome: approved