Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-08 00:00:00

У квітні 2024 року [PERSON] звернулася до суду з заявою, у якій просила встановити юридичний факт, що [PERSON] , [INFO] , громадянин України, місце народження місто Київ, який помер [INFO] , є батьком [PERSON] , [INFO] , громадянки України, місце народження місто Київ. В обґрунтування заяви зазначає, що її мати [PERSON] в період з січня 1997 року до кінця 2007 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] , від яких [INFO] народилась вона. Мати здійснила реєстрацію її народження на підставі ч. 1 ст. 135 СК України, вказавши батьком « [PERSON] ». [INFO] [PERSON] помер. Дванадцятою Київською державною нотаріальною конторою 05.12.2023 року було заведено спадкову справу за заявою [PERSON] (матері [PERSON] ). Вона також 07.03.2024 року подала заяву про прийняття спадщини. Вказаний факт необхідний їй для визначення частки у спадковому майні та оформлення спадкових прав, успадкування спадщини за нульовою ставкою податку на доходи фізичних осіб для спадкоємців першого ступеня споріднення. Враховуючи наведене, просила встановити факт батьківства. Процесуальні дії Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.04.2024 року визначено головуючого суддю Святошинського районного суду м. Києва Твердохліб Ю. О. (а.с. 39-40). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 18.04.2024 року відкрито провадження у справі (а.с. 42). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 08.05.2024 року залучено до участі у справі у якості заінтересованої особи - [PERSON] та витребувано копію спадкової справи (а.с. 54-55). Представник заявника у судовому засіданні просила заяву задовольнити з підстав, вказаних в ній. Заінтересова особа Святошинський районний у м.Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) в судове засідання свого представника не направив, направив лист, у якому просили розглядати справу без представника відділу за наявними документами (а.с. 63) Дванадцята Київська державна нотаріальна контора свог представника у судове засідання не направили, 12.06.2024 року направили до суду копію спадкової справи № 1302/2023 заведної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . [PERSON] в судове засідання не з`явилась, в матеріалах справи міститься заява, у якій вказує, що вона підтверджує, що її син [PERSON] є батьком [PERSON] (а.с. 27). Заслухавши думку представника заявника, дослідивши докази в справі у їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Фактичні обставини справи Судом встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої вказані: батько [PERSON] , мати [PERSON] , що підтверджується копію свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16.06.2006 року (а.с. 5). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 17.10.2023 року (а.с. 6). 08.04.2014 року [PERSON] склав заповіт, яким все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що йому буле належати на день смерті і на що він законом матиме право заповів [PERSON] , [INFO] (а.с. 11). 07.03.2023 року [PERSON] подала в Дванадцяту київську державну нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с. 12). Згідно листа Святошинського районного у м.Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) на запит [PERSON] внесення змін, доповнень або виправлень в актовий запис цивільного стану відбувається лише ті, які зазначені в рішенні суду (а.с. 16). На підтвердження факту, що [PERSON] , який помер [INFO] , є батьком [PERSON] надано копії: висновку молекулярно-генетичного експертного дослідження від 09.04.2024 року, згідно якого на дослідження були взяті біологічні зразки [PERSON] (матір [PERSON] ) та [PERSON] . Аналіз проведений з метою визначення чи може син [PERSON] бути батьком дитини [PERSON] . Ймовірність того, що [PERSON] , [INFO] є матір`ю біологічного батька, тобто біологічною бабусею, дитини [PERSON] , [INFO] , складає 99,99 % (а.с. 17-26), заяви [PERSON] (а.с. 27), акту ЖБК «Верстат-9» від 11.04.2024 року (а.с. 28), фотознімки (а.с. 29-35). У судовому засіданні допитані у якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Свідок [PERSON] показала суду, що [PERSON] її дочка, з її батьком ( [PERSON] ) вони проживали у «громадянському шлюбі». [PERSON] не жив разом з ними, але приймав участь у житті [PERSON] , відвідував дитячий садок, школу, разом їздили на море, дарував подарунки, купляв одяг. [PERSON] з дитинства спілкувалась з матір`ю [PERSON] та їй відомо, що вона подала до суду заяву про встановлення факту батьківства. Свідок [PERSON] показав суду, що заявниця його похресниця, її батька ( [PERSON] ) знав з 2001 року. Батько бачився з [PERSON] , давав їй кошти, визнавав її як свою дочку. Свідок [PERSON] показала суду, що [PERSON] знає з народження, товаришує з її матір`ю. [PERSON] постійно спілкувався з [PERSON] , дочку визнавав, сплачував аліменти, дарував подарунки, відвідував дитячий садок та школу, в дорослому віці також спілкувався. Оцінюючи покази свідків, які були попереджені про кримінальну відповідальність передбачену ст.ст. 384, 385 Кримінального кодексу України, в т.ч. за введення суду в оману, суд вважає їх достовірними і такими, що наразі не викликають сумніву в їх правдивості, оскільки свідки безпосередньо не заінтересовані в справі і підстав для обмови у них немає, їх покази не суперечать іншим матеріалам справи. Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права Відповідно до ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Зокрема, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Як зазначено, зокрема, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 04.08.2022 у справі № 752/21394/21 (провадження № 61-2630ск22), в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20.06.2019 у справі № 632/580/17 зроблено висновок, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 29.11.2021 у справі № 953/17730/19. Таким чином, закон розрізняє порядок визначення походження дитини від батька шляхом визнання батьківства - про що позов заявляється до особи, яка вважається батьком дитини, або нею самою, та шляхом встановлення факту батьківства у разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини. Заяви про встановлення факту батьківства (материнства) суд розглядає у разі смерті особи, яку заявник визнає батьком (матір`ю) дитини, і вирішує їх з огляду на обставини, передбачені статтями 125, 130 Сімейного кодексу України. Передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є смерть особи, батьківство якої встановлюється, або оголошення її померлою. Відповідно до змісту ч.1 ст.121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Згідно п.3 ч.2 ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за рішенням суду. Відповідно до ст.130 СК України, у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.02.2020 року у справі №643/9245/18 (провадження №61-16732св19) зроблено висновок щодо застосування ст.130 СК України та вказано, що закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України. Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про встановлення факту батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved