Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-22 00:00:00

Представник товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» (далі - ТОВ «Цикл Фінанс») - адвокат Дорошенко М.А. звернулася до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором №2003575645 від 24.04.2023 року у розмірі 187\~225,46 грн. та судові витрати по сплаті судового збору та на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позову зазначено, що 24.04.2013 року між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №2003575645 від 24.04.2013 року, відповідно до умов якого, останній отримав кошти у розмірі 70\~000 грн. із нарахуванням процентів за користування кредитним коштами у розмірі 15% річних. 11.12.2020 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір факторингу №11/2/20, відповідно до якого ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право нового кредитора до відповідача за кредитним договором №2003575645 від 24.04.2013 року. Відповідно до укладеного договору до ТОВ «Діджи Фінанс» перейшло право вимоги на загальну суму у розмірі 112\~763,68 грн., яка складається з загальної суми за кредитом (тіло) у розмірі 47415, 13 грн., з загальної суми % по кредиту (валюта) у розмірі 44190,18 грн. та з загальної суми комісії по кредиту (валюта) у розмірі 21\~158,37 грн. 11.12.2020 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» було укладено договір факторингу №437/ФК/-20, відповідно до якого ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» набуло право нового кредитора до відповідача за кредитним договором №2003575645 від 24.04.2023 року. 21.05.2021 року між ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» та ТОВ «Цикл Фінанс» було укладено договір факторингу №21/5/21, відповідно до якого ТОВ «Цикл Фінанс» набуло право нового кредитора до відповідача за кредитним договором №2003575645 від 24.04.2023 року. ТОВ «Цикл Фінанс» набуло право належного кредитора до [PERSON] за кредитним договором №2003575645 від 24.04.2023 року. Оскільки зобов`язання з приводу повернення кредитних коштів за кредитним договором [PERSON] не було виконано ні первісному кредитору, ні новому кредитору, утворилась заборгованість у сумі 112\~763, 38 грн. Відповідно до ст. 625 ЦК України, відповідач зобов`язаний сплатити суму боргу із урахуванням 3% річних, що становить 16\~766 грн. та індексу інфляції, що становить 57\~695,78 грн. У зв`язку з невиконанням [PERSON] зобов`язань по поверненню кредитних коштів за кредитним договором, наявна заборгованість у розмірі 187\~225,46 грн., з яких: загальна сума за кредитом (тіло) - 47\~415,13 грн.; загальна сума % на строкову суму - 44190,18 грн.; загальна сума комісії за РО - 21\~158,37 грн.; індекс інфляції - 57\~695, 78 грн.; 3% річних - 16\~766 грн. Між ТОВ «Цикл Фінанс» та адвокатом Дорошенко М.А. було укладено договір про надання правничої допомоги №16/05 від 16.05.2023 року, тому позивачем були понесені відповідні судові витрати. У зв`язку з викладеним, представник позивача звернулася до суду з вказаним позовом. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але надав письмове клопотання, в якому просив розгляд справи здійснити за його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Клопотання про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відзив на позовну заяву не надав. Згідно з положеннями ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Отже, враховуючи згоду представника позивача на проведення заочного розгляду справи, відсутність відзиву на позовну заяву, належне повідомлення відповідача, який причини неявки не повідомив, суд доходить висновку про можливість розгляду справи в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Судом, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. \~ \~ \~ \~ Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 24.04.2013 року між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №2003575645 (далі-договір), пунктом 1 якого передбачено, що Банк надає Позичальнику споживчий кредит, а Позичальник отримує його на наступних умовах: загальна сума кредиту (на споживчі цілі) - 70\~000 грн.; строк кредиту - 36 місяців, з 24.04.2013 року по 24.04.2016 року; розмір процентної ставки - 15% річних. Пунктом 2.1 договору передбачено, що Банк надає Позичальнику споживчий кредит у відповідності до умов кредитного договору, а Позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, інші платежі, визначені договором та додатком №1 «Графік платежів», що є його невід`ємною частиною, а також виконувати умови кредитного договору. З метою контролю за цільовим використанням кредиту на придбання послуг у Продавця 1 та Продавця 2, Банк перераховує відповідні, визначені п. 1.1.цього договору, частини суми кредиту на користь продавців (п.2.2. договору). За умови належного виконання Позичальником умов кредитного договору та прийняття Банком позитивного рішення щодо надання держателю кредиту, Банк відкриває Держателю картковий рахунок в гривнях та випускає кредитну картку типу MasterCard Standard, а також виконує розрахункове обслуговування платіжних операцій, здійснених з використанням кредитної картки, її реквізитів чи без використання картки (п.2.1. договору розділу «видача та обслуговування кредитної картки Позичальника»). [PERSON] був ознайомлений з графіком платежів, який є додатком до договору, що підтверджується його підписом. 24.04.2013 року [PERSON] було підписано заяву №20 на видачу готівки у розмірі 70\~000 грн., призначення платежу: виплата коштів за кредитним договором №2003575645 від 24.04.2013 року, отримувачем зазначено [PERSON] . Загальний розмір заборгованості [PERSON] за договором №2003575645, станом на 11.12.2020 року, становив 112\~763, 68 грн., з яких: кредит - 47\~415, 13 грн.; відсотки - 44\~190,18 грн.; комісія за РО - 21\~158,37 грн., що відображено у розрахунку заборгованості. 11.12.2020 року між АТ «ОТП Банк» (Клієнт) та ТОВ «Діджи Фінанс» (Фактор) було укладено договір факторингу №11/2/20, пунктом 1 якого передбачено, що Клієнт (Первісний Кредитор) передає, а Фактор (Новий Кредитор) приймає право грошової вимоги, що належить Клієнту, і стає кредитором за кредитними договорами, укладеними між Клієнтом і Боржниками, в розмірі Портфеля Заборгованості. 11.12.2020 року між ТОВ «Діджи Фінанс» (Клієнт) та ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» (Фактор) було укладено договір факторингу №437/ФК-20, пунктом 1 якого передбачено, що Клієнт (Первісний Кредитор) передає, а Фактор (Новий Кредитор) приймає право грошової вимоги, що належить Клієнту, і стає кредитором за кредитними договорами, укладеними між Клієнтом і Боржниками, в розмірі Портфеля Заборгованості. 21.05.2021 року між ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» (Клієнт) та ТОВ «Цикл Фінанс» (Фактор) було укладено договір факторингу №21/5/21, пунктом 1 якого передбачено, що Клієнт (Первісний Кредитор) передає, а Фактор (Новий Кредитор) приймає право грошової вимоги, що належить Клієнту, і стає кредитором за кредитними договорами, укладеними між Клієнтом і Боржниками, в розмірі Портфеля Заборгованості. Додатком №1 до договору факторингу №21/5/21 від 21.05.2021 року є реєстр боржників, з якого вбачається, що ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» відступило, а ТОВ «Цикл Фінанс» набуло право вимоги заборгованості до боржника [PERSON] за кредитним договором №2003575645, загальна сума заборгованості - 112 763,68 грн. 16.05.2023 року між адвокатом Дорошенко М.А. та ТОВ «Цикл Фінанс» було укладено договір про надання правничої допомоги №16/05, додатком №1 до якого визначено порядок оплати юридичних послуг. Адвокатом Дорошенко М.А. було складено попередній (орієнтований) розрахунок витрат за надану професійну правничу допомогу, розмір яких становить 9\~394 грн. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. (ч.1, ч.3 ст. 509 ЦК України). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Положеннями ч.2 ст. 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Частиною 1 ст. 634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч.1 ст. 1055 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ч.ч.1,2 ст. 1056-1 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Відповідно до\~ст.\~625\~ЦК України\~боржник не\~звільняється від\~відповідальності за\~неможливість виконання\~ним грошового\~зобов`язання.Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов. Згідно п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). (ч.1 ст. 1078 ЦК України). Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. У Постанові Верховного Суду від 30.01.2018 року по справі №161/16891/15-ц вказано, що відповідно до змісту частини першої статті 1050 ЦК України з урахуванням статей 526, 527, 530 ЦК України, банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Згідно з Переліком типових документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 №578/5 до первинних документів, які фіксують факт виконання операції та служать підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і у податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок. Відповідно до пунктів 62, 63 Розділу 4 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 року № 75 (далі-Положення), виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; 5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку. Отже, виписка з рахунку особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16.09.2020 року у справі № 200/5647/18, від 25.05.2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 26.05.2021 року у справі № 204/2972/20, від 13.10.2021 року у справі № 209/3046/20, від 01.06.2022 року у справі № 175/35/16-ц. Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи № 342/180/17 у постанові від 03.07.2019 року зауважила, що розрахунок кредитної заборгованості, не підтверджує умови кредитування та суму заборгованості за кредитом, оскільки зазначений доказ не є підтвердженням виконаних позивачем банківських операцій та повністю залежить від волевиявлення банку. Пункт 51 Розділу 3 Положення встановлює, що первинні документи в паперовій/електронній формі повинні мати такі обов`язкові реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи, який/яка склав/склала документ/від імені якого/якої складений документ; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; 5) посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення; 6) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції. Залежно від характеру операції та технології оброблення облікової інформації до первинних документів можуть уключатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції). Банк має право самостійно визначати інші додаткові реквізити первинних документів у паперовій/електронній формі. Також пункт 52 Розділу 3 Положення вказує, що первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку, а унесення виправлень до первинних документів не допускається (п.53 Розділу 3 Положення). Банківська виписка має статус первинного документу. Розрахунок заборгованості, відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є лише похідним від первинної бухгалтерської документації та може містити відомості про господарську операцію. Проте саме банківська виписка за картковими рахунками може бути належним доказом щодо заборгованості за кредитним договором, що споживач користувався кредитною карткою, ним вносились кошти на погашення заборгованості, або ні. Зі змісту укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] кредитного договору №2003575645 від 24.04.2013 року вбачається, що Банк надає Позичальнику споживчий кредит та з метою контролю за цільовим використанням кредиту на придбання послуг у Продавця 1 та Продавця 2, Банк перераховує відповідні, визначені п. 1.1.цього договору, частини суми кредиту на користь продавців (п.2.2. договору). Натомість, в матеріалах справи відсутні докази перерахування грошових коштів ПАТ «ОТП Банк» на рахунки Продавця 1 та Продавця 2, отже представником позивача не доведено виконання ПАТ «ОТП Банк» умов кредитного договору №2003575645 від 24.04.2013 року. При цьому, суд враховує, що у заяві на видачу готівки №20 від 24.04.2013 року, отримувачем грошових коштів у сумі 70\~000 грн. зазначено [PERSON] , відомості про перерахування грошових коштів на рахунки Продавця 1 та Продавця 2 також відсутні. Крім того, сторони укладеного договору №2003575645 від 24.04.2013 року погодили, що за умови належного виконання Позичальником умов кредитного договору та прийняття Банком позитивного рішення щодо надання держателю кредиту, Банк відкриває Держателю картковий рахунок в гривнях та випускає кредитну картку типу MasterCard Standard, а також виконує розрахункове обслуговування платіжних операцій, здійснених з використанням кредитної картки, її реквізитів чи без використання картки (п.2.1. договору розділу «видача та обслуговування кредитної картки Позичальника»). Разом з тим, у справі відсутні відомості про відкриття [PERSON] карткового рахунку в гривнях та випуску кредитної картки типу MasterCard Standard. На підтвердження обставин видачі кредиту [PERSON] за кредитним договором №2003575645 від 24.04.2013 року та наявності у нього боргу за цим договором, представник позивача надав відповідний розрахунок заборгованості. Проте, розрахунок заборгованості, на який посилається представник позивача, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування коштами, укладення договору на умовах, які вказані представником позивача в позовній заяві, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), а отже не є належним доказом існування боргу. Наявність роздрукованого розрахунку заборгованості за кредитним договором №2003575645 від 24.04.2013 року не є достатнім для висновку про існування боргу та у заявлену позивачем розмірі, оскільки сам розрахунок є внутрішнім документом та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи видавалися кредитні кошти відповідачу, на який строк, правильність нарахування відсотків позивачем. Поряд з цим, з розрахунку заборгованості вбачається, що розмір заборгованості [PERSON] за тілом кредиту становить 47\~415,13 грн., та як стверджує представник позивача відповідачу були видано кредит в сумі 70\~000 грн. Таким чином, враховуючи, що сума заборгованості за тілом кредиту значно менша за суму, яка зазначена у кредитному договору, можливо дійти висновку, що відповідачем здійснювалося погашення заборгованості, зокрема за тілом кредиту, проте враховуючи відсутність виписки з особового рахунку позичальника, перевірити розмір та порядок сплати заборгованості не виявилося можливим. Суд констатує, що лише виписки з особових рахунків позичальника є належними та допустимими доказами, що підтверджують рух коштів по конкретному рахунку, вміщують записи про операції та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Разом з тим, представником позивача не було долучено до матеріалів справи банківську виписку з особового рахунку [PERSON] за період, який включає період кредитування. Суд вважає, що додаток до договору факторингу 21/5/21 (реєстр боржників, в якому зазначено прізвище, ім`я, по батькові боржника, номер договору та сума боргу) без банківської виписки з особового рахунку позичальника жодним чином не підтверджує, яку суму коштів отримав відповідач за укладеним договором, яка частина тіла кредиту та відсотків була сплачена ним, а яка частина сплачена не була стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування. Отже, жодних належних, допустимих та достовірних доказів, які б вказували на існування у [PERSON] перед ТОВ «Цикл Фінанс» заборгованості за кредитним договором №2003575645 від 24.04.2013 року матеріали справи не містять. Також, представником позивача не надано доказів повідомлення боржника про відступлення права грошової вимоги. [PERSON] не є стороною укладених договорів факторингу, що свідчить про те, що визначений у вищезазначених договорах розмір заборгованості із ним не узгоджувався, його обґрунтованість ним не перевірялась. При цьому, суд звертає увагу, що обов`язок повідомити боржників про відступлення права вимоги та про передачу їхніх персональних даних передбачений умовами укладених договорів факторингу (п.6.7. договору факторингу №11/2/20, п.6.7. договору факторингу №437/ФК-20, п.6.7. договору факторингу №21/5/21). Велика Палата Верховного суду у постанові віл 11.09.2018 року по справі №909/968/148 зазначила, що договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому, сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу. У постанові Верховного суду у постанові віл 17.01.2020 року по справі №916/2286/16 вказано, що метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. При цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату. Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю. Натомість, представником позивача не надано доказів сплати Фактором Клієнту грошових коштів (фінансування), як це визначено умовами укладених договорів факторингу, а відтак відсутні підстави вважати, що відбулося відступлення прав вимоги до боржника [PERSON] від ПАТ «ОТП Банк» до ТОВ «Діджи Фінанс», від ТОВ «Діджи Фінанс» до ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп», від ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» до ТОВ «Цикл Фінанс» за кредитним договором №2003575645 від 24.04.2013 року. Крім того, представником позивача не надано реєстри боржників (додатки до договорів факторингу №11/2/20 від 11.12.2020 року та №437/ФК-20 від 11.12.2020 року), що позбавляє суд можливості встановити, чи перейшло від ПАТ «ОТП Банк» до ТОВ «Діджи Фінанс», від ТОВ «Діджи Фінанс» до ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» право вимоги заборгованості до боржника [PERSON] за кредитним договором №2003575645 від 24.04.2013 року. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданої відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справ або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У постанові Верховного Суду від 13.05.2020 року у справі № 219/1704/17 вказано, що за загальним правилом тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову, покладається на позивача. Згідно з положеннями ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Отже, з урахуванням викладеного, судом встановлено, що представником позивача не надано суду належних, достовірних, допустимих та достатніх доказів того, що ТОВ «Цикл Фінанс» має право грошової вимоги до [PERSON] та стягнення з нього заборгованості за кредитним договором №2003575645 від 24.04.2013 року, відсутні докази наявності у відповідача заборгованості, яка виникла внаслідок порушення ним умов укладеного договору, не доведено правильність розрахунку розміру заборгованості. За таких обставин, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог ТОВ «Цикл Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості слід відмовити. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ТОВ «Цикл Фінанс» про стягнення заборгованості, судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed