Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-05 00:00:00

06.12.2021 до Вишгородського районного суду Київської області, за підписом представника позивача адвоката Приходько І.А., надійшла вказана позовна, у якій, з урахуванням заяви від 27.03.2023 про зміну позовних вимог, просить: припинити [PERSON] право власності на 2/3 частки в спільному майні на житловий будинок з надвірними спорудами та будівлями за адресою: [ADDRESS] , та виділити йому в натурі 2/3 частки вказаного домоволодіння, в окрему квартиру, а саме: 2-1 - кухня площею 15,7 кв.м., вартістю 302407 грн; 2-2 - житлова площею 26,10 кв.м., вартістю 493 302 грн; 2-3 - житлова площею 14,80 кв.м., вартістю 296 737 грн; III - веранда вартістю 364 778 грн; IV - кладова вартістю 94502 грн. Всього по будинку площею 56,6 кв.м., вартістю 1 551 726 грн. по господарських будівлях і спорудах: Д- літня кухня вартістю 84 251 грн; Е - сарай вартістю 49 413 грн; Ц - господарська будівля вартістю 75 512 грн; №1, 3, 5, 6, 8-16 2/3 - 2/3 частин огорожі вартістю 216 097 грн; № І 2/3 - 2/3 частин вимощення вартістю 7 781 грн. Всього по будівлям та спорудам вартістю 1 984 780 грн; стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати судовий збір та за проведення експертизи в сумі 14546,14 грн., з урахування утриманих з них належних коштів за відступ від ідеальної частки, та повернути позивачу з депозитного рахунку суду кошти в сумі 9847 грн. В обґрунтування позову та заяви про зміну позовних вимог зазначено, що на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом №3380 від 14.06.2002 позивачу належить на праві власності 2/3 частини житлового будинку з відповідними частинами надвірних будівель за адресою: [ADDRESS] . Крім нього, іншими співвласниками частини будинку з відповідною частковою будівель та споруд є [PERSON] та [PERSON] , яким у будинку належить по 1/6 частині кожному на підставі Свідоцтва про право на спадщину №3-908 від 16.02.1995, виданого Вишгородською державною нотаріальною конторою. Земельна ділянка під указаним домоволодінням в приватну власність позивача та відповідачів не оформлена. Позивач листом від 05.11.2021 пропонував відповідачам поділити в натурі будинок з надвірними будівлями та спорудами, шляхом укладення відповідного договору, однак останні не відгукнулися на цю пропозицію, тому він змушений звернутись до суду з зазначеним позовом. Так, ухвалою Вишгородського районного суду Київської області суду від 04.01.2022 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено до розгляду у підготовче судове засідання на 02.03.2022 о 12:00, про що повідомлено учасників провадження. Судове засідання, призначене на 02.03.2022, не відбулося у зв`язку із введенням 24.02.2022 в Україні воєнного стану згідно Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку із проведенням бойових дій на території Вишгородського району Київської області та з урахуванням Наказу Голови Вишгородського районного суду Київської області [PERSON] № 5а від 02.03.2022 «Про визначення особливостей роботи Вишгородського районного суду Київської області в умовах воєнного часу». Відповідно до наказу виконуючого обов`язки Голови суду від 04.04.2022 №8-а «Про скасування наказу №5а від .02.03.2022 «Про визначення особливостей роботи Вишгородського районного суду Київської області в умовах воєнного часу», наступну дату підготовчого судового засідання у справі визначено 21.06.2022 о 10:00, про що повідомлено сторін. На стадії підготовчого провадження, у судових засідання, призначених на 21.06.2022, 10.08.2022, брала участь представник позивача адвокат Приходько І.А. Відповідачі не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку, проте судова кореспонденція, надіслана відповідачам на адреси зареєстрованого місця проживання, повернулася до суду без вручення з причин «за закінченням терміну зберігання». За клопотанням представника позивача, з метою встановлення технічної можливості виділу позивачу 2/3 частини будинку та можливих варіантів такого виділу, ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 10.08.2022 у справі призначено судову будівельно-технічну експертизу, а провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. З метою вирішення клопотання судового експерта І.Свістунова, яке надійшло до суду 14.09.2022, матеріали справи було витребувано із експертної установи та ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 21.09.2022 поновлено провадження у цивільній справі та призначено судове засідання на 06.10.2022 об 11:15, про що повідомлено учасників провадження. У судове засідання, призначене на 06.10.2022, учасники провадження не з`явилися, при цьому від представника позивача надійшло клопотання про проведення судового засідання у її відсутності, а також подано письмові пояснення щодо питань, порушених судовим експертом і клопотання про витребування доказів у порядку статті 84 ЦПК України. Відповідачі до суду не з`явилися, причини неявки суд не повідомили. За клопотанням представника позивача, ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 06.10.2022 витребувано у Комунального підприємства «Вишгородське бюро технічної інвентаризації» належним чином посвідчену копію матеріалів технічної інвентаризації на домоволодіння [ADDRESS] (інвентаризаційна справа №683, реєстровий №659). У зв`язку з цим, судове засідання з розгляду клопотання судового експерта було відкладено на 09:30 18.10.2022 про що повідомлено учасників провадження. Витребувані судом у Комунального підприємства «Вишгородське бюро технічної інвентаризації» матеріали надійшли до суду 17.10.2022. У судове засідання, призначене на 18.10.2022 учасники провадження не з`явилися, при цьому від представника позивача надійшла заява про проведення судового засідання у її відсутності, не заперечує проти долучення до матеріалів справи матеріалів технічної інвентаризації з БТІ, зупинення провадження у справі та направлення її до експертної установи для проведення експертизи. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 18.10.2022 задоволено клопотання судового експерта ТОВ «Центр будівельних та земельних експертиз» І.Свістунова та погоджено ТОВ «Центр будівельних та земельних експертиз» строк проведення будівельно-технічної експертизи понад 90 календарних днів, долучено до матеріалів справи надані представником позивача письмові пояснення та Комунальним підприємством «Вишгородське бюро технічної інвентаризації» копію матеріалів технічної інвентаризації на домоволодіння [ADDRESS] (інвентаризаційна справа №683), з урахуванням яких та з урахуванням результатів натурного обстеження об`єкта, проведеного 05.10.2022, проводити подальшу будівельно-технічну експертизу. Направлено матеріали цивільної справи №363/5269/21 до ТОВ «Центр будівельних та земельних експертиз» для проведення судової будівельно-технічної експертизи, відповідно до ухвали суду від 10.08.2022. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. 07.02.2023 до суду повернулись матеріали цивільної справи та висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №520/01-2023 від 23.01.2023. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 08.02.2023 поновлено провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 23.03.2023 о 15:30, про що повідомлено учасників провадження. Так, на стадії підготовчого провадження брали участь: представник позивача адвокат Приходько І.А., відповідачі та представник відповідача-2 адвокат Калініченко О.В. 09.03.2023 до суду представником позивача адвокатом Приходько І.А. подано заяву про уточнення позовних вимог, обравши 1-й варіант із 4-х запропонованих експертом виділу належної позивачу частини будинку. Також, 27.02.2023 позивачем внесено на депозитний рахунок суду кошти в сумі 9 847, 00 грн як відшкодування за відступ від ідеальної частки, та понесено витрати за сплату судової експертизи у розмірі 22086,09 грн, що підтверджується відповідними квитанціями, які долучено до заяви. 21.03.2023 до суду від відповідача-2 [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, з додатками, а також його клопотання про призначення повторної судової будівельно-технічної експертизи. 27.03.2023 до суду представником позивача подано відповідь на відзив, а також заяву про зміну позовних вимог. 18.04.2024 до суду від відповідача-2 надійшли заперечення щодо заяви про зміну позовних вимог. 22.06.2024 за клопотанням представника позивача, ухвалою суду, внесеною до протоколу судового засідання, прийнято заяву про зміну позовних вимог, про які зазначено вище по тесту ухвали. 09.08.2023 та 28.09.2023 до суду від відповідача-2 надійшли, ідентичні за змістом, клопотання про допит експерта, про призначення судової будівельно-технічної експертизи. У судовому засіданні, призначеному на 23.10.2023, відповідач-2 та його представник просили не розглядати клопотання про виклик експерта, а призначити у справі експертизу. За клопотанням відповідача-2, ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 23.10.2023 у справі призначено повторну судову будівельно-технічну експертизу та провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. Постановою Київського апеляційного суду від 28.02.2024 ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 23.10.2023 скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні клопотання [PERSON] про призначення повторної судової будівельно-технічної експертизи, а справу повернуто до суду першої інстанції для продовження розгляду. 15.03.2024 до Вишгородського районного суду Київської області надійшли матеріали цивільної справи №363/5269/21. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 21.03.2024 поновлено провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 08.05.2024 об 11:30 , про що повідомлено учасників провадження. 23.04.2024 до суду відповідачем-2 подано клопотання про доручення доказів, з додатками, у задоволенні якого, з урахуванням заперечень представника позивача, яка зазначила, що не отримувала копії вказаного клопотання та доказів, положень статті 83 та 183 ЦПК України, а також за відсутність у додатках до клопотання доказів надсилання його копії з додатками позивачу, ухвалою суду, внесеної до протоколу судового засідання від 08.05.2024, відмовлено. За клопотанням представника позивача про забезпечення позову, ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 08.05.2023, вжито заходи забезпечення позову у справі шляхом, накладення арешту на житловий будинок з надвірними спорудами та будівлями за адресою: [ADDRESS] , який належить на праві власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , та заборони відповідачам [PERSON] та [PERSON] здійснювати будівельно-технічні роботи та капітальний ремонт щодо житлового будинку з надвірними спорудами та будівлями за вказаною адресою. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 08.05.2024 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] (відповідач-1), [PERSON] (відповідач-2) про виділ частки майна в натурі, до судового розгляду на 02.07.2024 о 10:00. При цьому, представник відповідача-2 зазначила про намір подати, до початку розгляду справи по суті, докази, які було подано до суду 23.04.2024 з порушенням порядку їх подання. Після судового засідання, яке відбулося 08.05.2025, відповідачем-2 подано до канцелярії суду клопотання про долучення доказів, зокрема, висновок експерта №1093/04/2024 та докази надсилання вказаного клопотання з додатками на адресу позивача. При цьому, не порушуючи питання про поновлення пропущеного строку для їх подання, що суперечить положенням статей 12, 120, 126, 127 ЦПК України. У судові засідання, призначені на 02.07.2024 та 09.09.2024 відповідачі та представник відповідача-2 не з`явилися, поважності причин неявки суду не повідомили, заяв, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. При цьому, представник відповідача-2 адвокат Калініченко О.В. повідомлена про розгляд справи, призначений на 06.09.2024, що підтверджується розпискою, яка міститься у матеріалах справи. 09.09.2024 представник позивача, подала до канцелярії суду заяву, про розгляд справи у її відсутності, оскільки відповідачі повторно не з`явилися, просила розглянути справу без неї, зазначивши, що позовні вимоги в останній редакції підтримує та просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Вирішуючи питання про можливість розгляду справи у відсутності учасників провадження, суд враховує положення статті 223 ЦПК України, наявність у матеріалах справи заяви представника позивача, відсутність поважних причин повторної неявки до суду відповідачів, які обізнані про перебування у провадженні суду справи. Оскільки сторони у судове засідання не з`явилися, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до статті 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Так, відповіда-2 [PERSON] , заперечуючи проти позову, у відзиві на позовну заяву, не заперечуючи обставини щодо права власності позивача на 2/3 частини спірного будинку, зазначив, що з 1999 року вони перебували в судових процесах з позивачем щодо розподілу спірного будинку, щодо виділення позивачу 2/3 його частини будинку, а також, щодо встановлення порядку користування будинком, вселення та стягнення моральної шкоди. Рішенням Вишгородського районного суду від 04.03.2002 [PERSON] було відмовлено у задоволенні позову про виділення йому в натурі 2/3 частини будинку, а рішенням цього самого суду від 09.09.2003 позов [PERSON] задоволено частково та виділено йому та відповідачам у користування по кімнаті, залишивши у загальному користуванні кухню та веранду. Протягом 1999, 2000, 2002 та 2003 років було проведено чотири судових експертизи, зокрема перша експертиза від 02.07.1999, друга від 19.07.2000 встановили неможливість розподілу, третя експертиза від 01.03.2001 встановила неможливим розподіл будинку на ідеальні частки 2/3, 1/6 та 1/6, а четверта експертиза від 27.03.2003 встановила, що не видається можливим виділити в окреме користування [PERSON] приміщення житлової кімнати 1-3 площею 26,1 кв.м, кухні 1-6 площею 15,7 кв.м, та веранди площею 19,3 кв.м, а іншим співвласникам [PERSON] та [PERSON] приміщення житлової кімнати 1-5 кв.м., якої недостатньо для влаштування окремої однокімнатної квартири. Відповідач зазначає, що станом на 2023 рік у будинку відсутні зміни, змінилася лише кількість осіб, що проживають, а саме у відповідача-1 [PERSON] зареєстровано та проживає 7 осіб, в нього 3 особи. Також, у запереченнях на заяву про зміну позовних вимог, відповідач [PERSON] додатково до обставин, викладених у відзиві, зазначив, що позивач за 28 років жодного разу нічого не вклав у будинок та відповідачі не чинили йому перешкод для вселення у виділену йому в користування кімнату. Вказує, що відповідачі протягом усього часу приводили до ладу будинок та подвір`я, зробили ремонті роботи, як у будинку так і в господарстві тим самим збільшили вартість будинку в декілька разів. При цьому доказів на підтвердження викладених обставин, відповідачем не долучено. Також відповідачем зазначено, що позивач проживає окремо у квартирі, придбаній у шлюбі та оформлену на дружину, а відповідачі іншого житла не мають, і це єдине житло, де вони проживають із своїми родичами, а тому заперечують проти позову та просять суд відмовити у його задоволенні. У свою чергу представник позивача надала відповідь на відзив, зазначивши у ньому, що відповідачі здійснюють підміну понять «виділ» і «поділ» домоволодіння, що призводить до помилкових висновків. Вказує, що спір, вирішений рішенням Вишгородського районного суду (суддя Кривенда О.В.) від 04.03.2022 у справі № 2-8/2002 щодо відмови в зустрічному позові [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про розділ спадкового будинку, не є тотожним спору, що розглядається у цій справі, оскільки спір у справі №363/5269/21 стосується виділу частки співвласника, а не поділу. Також сторона позивача зазначає, що на розгляд цієї справи (№363/5269/21), не впливає будь-яким чином і рішення Вишгородського районного суду (суддя Купрієнко С.І.) від 09.09.2003, яким вирішено спір за позовом [PERSON] до [PERSON] , 3-і особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання порядку користування житловим приміщенням, вселення та стягнення моральної шкоди. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позову, з таких підстав. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України та статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (стаття 12 ЦПК України). Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу(групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом №3380 від 14.06.2002 позивач [PERSON] є власником 2/3 частини житлового будинку з відповідними частинами надвірних будівель за адресою: [ADDRESS] . Кожний з відповідачів [PERSON] та [PERSON] є власниками по 1/6 частині зазначеного домоволодіння на підставі Свідоцтва про право на спадщину №3-908 від 16.02.1995, виданого Вишгородською державною нотаріальною конторою (том 1 а.с. 5, 6, 7-9). Земельна ділянка під указаним домоволодінням сторонами спору в приватну власність не оформлена. Згідно із Довідкою на нерухоме майно №1625, виданої 25.11.2021 КП «Вишгородське БТІ», за адресою Київська обл., м. Вишгород, вул. Шкільна, 37, за даними технічної інвентаризації від 01.05.2010 розташовані наступні будівлі та споруди: А- житловий будинок, Г- погріб, Д літня кухня, Е сарай, И убиральня, І сарай, Ї навіс, К - убиральня, М сарай, Н - гараж, О гараж, П гараж, Р- навіс, С- навіс, Т кіоск, У баня, Ф навіс, Х навіс, Ц господарська будівля, Ш - навіс, Щ - навіс, Ю гараж-навіс, Я гараж-навіс, 1,3,5,6,8-16 огорожа, І вимощення, V-каналізаційна споруда. 05.11.2021 позивач звернувся до відповідачів із листом, у якому вказав про свій намір виділити належну йому частку майна в натурі, у зв`язку з чим, запропонував їм спільно звернутися до фахівця для одержання пропозицій та висновку по можливим варіантам поділу домоволодіння, розділивши в подальшому витрати по оплаті виконаної фахівцем роботи, або надати свої варіанти виділу йому частки майна в натурі, яка відповідатиме його ідеальній частці майна у 2/3. Також запропоновано, у разі згоди щодо всіх осіб по виділу йому майна, укласти Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна й нотаріально посвідчити його. Вказано, що пропозиції з цього приводу просить висловити до 20.11.2021, повідомивши його про час зустрічі за вказаним у листі номером телефону (том 1 а.с. 10). Як встановлено судом, будь яких пропозицій від відповідачів не надійшло, та як вказували відповідачі на стадії підготовчого провадження, пропозиції були відсутні, оскільки згідно висновків експертів, які були складені раніше, не є можливим виділити позивачу в натурі 2/3 частини будинку. Так, як убачається із долучених до відзиву відповідача-2 копій судових рішень, зокрема: рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 04.03.2002 (короткий зміст) у справі № 2-8/2002 за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Вишгородська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про розділ спадкового майна, відмовлено у задоволенні первісного та зустрічного позовів. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 09.09.2003, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 24.12.2003 у справі №22а-3037, за позовом [PERSON] до [PERSON] ,треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання порядку користування житловим приміщенням, вселення та стягнення моральної шкоди, та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа [PERSON] про визнання права власності, позов [PERSON] задоволено частково виділено в користування йому кімнату, площею 15,3 кв.м.; [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] - кімнату розміром 26,1 кв.м., а [PERSON] кімнату розміром 25,0 кв.м., кухню та веранду залишено в загальному користуванні сторін. Ухвалено також вселити позивача у вказану кімнату, встановивши таким чином порядок користування спірним житловим приміщенням. В задоволенні зустрічного позову було відмовлено, також відмовлено в задоволені позову позивача про відшкодування моральної шкоди. Як зазначив суд апеляційної інстанції в ухвалі від 24.12.2003, судом встановлено, що спірний будинок є чотирикімнатним, житловою площею 76,9 кв. м. та загальною 107 кв.м, в будинку є добудови, які зводились самовільно та в експлуатацію не здано. Співвласниками будинку є сторони по справі в частинах позивач - 2/3 частини будинку та по 1/6 частині будинку відповідачі та треті особи. У зв`язку з неможливістю розподілу будинку в ідеальних долях у натурі, що визначено рішенням суду від 04.03.2002, яке набуло законної чинності, суд першої інстанції, при розгляді даної справи прийшов до обґрунтованого висновку, щодо встановлення порядку користування житловими приміщеннями з урахуванням часток сторін та їх сімейного стану та проживання їх сімей у будинку. Так, за клопотанням представника позивача, яке було подано одночасно з позовом, ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 10.08.2022 у справі №363/5269/21 призначено будівельно-технічну експертизу на вирішення якої поставлено такі питання: Чи є технічна можливість відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва виділити 2/3 частки в житловому будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ? Які варіанти виділення 2/3 частки в житловому будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , можливо визначити відповідно вимог нормативно-правових актів з урахуванням можливості відокремленого користування частинами житлового будинку та господарськими будівлями та спорудами, та які необхідно зробити переобладнання вказаного нерухомого майна, в тому числі із визначенням грошової компенсації власнику, частка якого в натурі після поділу зменшилась? Для проведення призначеної судом експертизи та за клопотанням судового експерта, судом, у процесуальний спосіб, витребувано запитувані експертом матеріали та йому надано витребувані і наявні документи, які містяться у матеріалах справи та на підставі яких експертом складено висновок. Так, згідно з висновком експерта [PERSON] № 520/01-2023 від 23.01.2023, на розгляд представляється можливим запропонувати чотири варіанти виділу частини житлового будинку та господарських будівель співвласнику [PERSON] за адресою [ADDRESS] , із відступом від розміру ідеальної частки та проведенням компенсації за такий відступ відповідно до поставленого питання та дотриманням вимог державних будівельних норм, правил та стандартів (том 1 а.с. 154-195 ). Після повернення матеріалів справи до суду, представник позивача звернулася із заявою про уточнення позовних вимог та із заявою про зміну позовних вимог, тим самим обравши 1-й варіант із 4-х запропонованих експертом. Так, відповідно до наданого експертом 1-го варіанту виділу, запропоновано виділити в натурі 2/3 частини домоволодіння, що складаються з наступних приміщень у житловому будинку по [ADDRESS] : 2-1 - кухня площею 15,7 кв.м., вартістю 302407 грн; 2-2 - житлова площею 26,10 кв.м., вартістю 493 302 грн; 2-3 - житлова площею 14,80 кв.м., вартістю 296 737 грн; ІІІ - веранда вартістю 364 778 грн; ІV - кладова вартістю 94502 грн. Всього по будинку площею 56,6 кв.м., вартістю 1 551 726 грн. По господарським будівлям та спорудам: Д- літня кухня вартістю 84 251 грн; Е - сарай вартістю 49 413 грн; Ц - господарська будівля вартістю 75 512 грн; №1, 3, 5, 6, 8-16 2/3 - 2/3 частин огорожі вартістю 216 097 грн; № І 2/3 - 2/3 частин вимощення вартістю 7 781 грн. Всього по будівлям та спорудам вартістю 1 984 780 грн., що на 9 847 грн. більше від ідеальної частки. В запропонованому варіанту виділу, приміщення житлового будинку, які пропонується виділити [PERSON] , фактично є ізольованою квартирою [ADDRESS] та не потребують виконання додаткових будівельних робіт для їх ізольованого користування, в тому числі втручання в несучі конструктивні елементи будинку. Позивач обравши перший варіант виділу, 27.03.2023 вніс на депозитний рахунок суду кошти в сумі 9 847, 00 грн як відшкодування за відступ від ідеальної частки (том 1 а.с. 209). На стадії підготовчого провадження, відповідачі, зокрема відповідач-2, не погоджуючись зі вказаним вище висновком судового експерта, посилаючись на наявність висновків інших експертів, які складено за ухвалами суду протягом 1999 2003 років, заявлено клопотання про призначення повторної судової будівельно-технічної експертизи, яку доручити експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз та поставити експертам наступні питання: 1. Чи є технічна можливість виділу в натурі позивачу [PERSON] 2/3, [PERSON] 1/6 та [PERSON] 1/6 частки в однокімнатні квартири в житловому будинку розташованому по [ADDRESS] ?; 2. Чи можливий виділ (варіанти виділу) в натурі [PERSON] 2/3, [PERSON] 1/6 та [PERSON] 1/6 частки домоволодіння в окрему квартиру без шкоди господарського та цільового призначення житлового будинку по [ADDRESS] з облаштуванням окремого входу, та з облаштуванням автономними системами: водовідведення, водопостачання, газопостачання, опалення та енергопостачання; 3. Яку частину будинку будуть складати приміщення, які залишаються у домоволодінні відповідачів [PERSON] та [PERSON] та чи будуть вони відповідати нормам та вимогам ДБН? 4. Яка вартість приміщень будинку, господарських будівель та споруд станом на день проведення експертизи? 5. Якщо виділ будинку в натурі можливий, вказати варіанти виділу для відповідачів [PERSON] та [PERSON] з урахуванням норм та вимог ДБН? Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 23.10.2023 призначено повторну судово-будівельну експертизу. На вирішення експертів постановлені наступні питання: 1. Чи є технічна можливість виділу в натурі позивачу [PERSON] 2/3, [PERSON] 1/6 та [PERSON] 1/6 частки в однокімнатні квартири в житловому будинку розташованому по [ADDRESS] ?; 2. Чи можливий виділ (варіанти виділу) в натурі [PERSON] 2/3, [PERSON] 1/6 та [PERSON] 1/6 частки домоволодіння в окрему квартиру без шкоди господарського та цільового призначення житлового будинку по [ADDRESS] з облаштуванням окремого входу, та з облаштуванням автономними системами: водовідведення, водопостачання, газопостачання, опалення та енергопостачання; 3. Яка вартість приміщень будинку, господарських будівель та споруд станом на день проведення експертизи? Як убачається із змісту ухвали Київського апеляційного суд у від 28.02.2024, якою скасовано ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 23.10.2023, у справі не порушується питання щодо позовних вимог щодо виділу відповідачам окремих приміщень по 1/6 кожному, адже матеріали справи зустрічних позовних вимог [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] не містять. Посилання на висновки експертів, які складалися у 1999, 2001, 2003 роках, не для вирішення спору у вказаній справі суперечить положенням частин першої, другої та п`ятої статті 106 ЦПК України, а тому не може саме по собі слугувати підставою для призначення у вказаній справі повторної експертизи без наведення обставин щодо невідповідності проведеного по даній справі висновку судової будівельно-технічної експертизи на виконання ухвали суду. При цьому, колегія суддів врахувала, що експерт у висновку судової будівельно-технічної експертизи № 520/01-2023 від 23.01.2023 дав однозначну і конкретну відповідь на поставлені судом запитання; експертиза проведена атестованим судовим експертом, попередженим про кримінальну відповідальність, на підставі дослідження наданих матеріалів, огляду на місці, порівняння результатів огляду і обмірів з відомостей у наданих матеріалах. Таким чином, з урахуванням зазначеного вище, суд дійшов висновку про відсутність у матеріалах справи належних, достовірних та достатніх доказів на спростування можливих та запропонованих судовим експертом [PERSON] варіантів виділу позивачу частини житлового будинку та господарських будівель за адресою [ADDRESS] . При цьому, суд не бере до уваги висновок експерта [PERSON] №1093/04/2024 від 11.04.2024, складений на замовлення відповідачів щодо здійснення виділ 1/6 частки [PERSON] , 1/6 частки [PERSON] , 2/3 частки [PERSON] , у житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , оскільки відповідачі у цій справі не заявляли вимог щодо виділу кожному із них по 1/6 частині житлового будинку, а також вказаний висновок подано до суду після закриття підготовчого провадження із порушенням статей 12, 120, 126, 127 ЦПК України, не порушуючи питання про поновлення пропущеного строку для подання доказів. Відповідно до статті 41 Конституції України, статей 316, 317, 319, 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 328 ЦК України визначає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно із статтею 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (стаття 379 ЦК України). Статтею 380 ЦК України визначено, що житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Відповідно до статті 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно із статтею 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється. Зазначене узгоджується із висновками Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладені у постанові від 19.05.2021 у справі №501/2148/17 (провадження № 61-22087св19). Так, відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.09.2019 у справі № 205/9065/15-ц (провадження № 61-21409св18) зроблено висновок, що «системний аналіз положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави дійти висновку про те, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) будинку, що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася». Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.09.2019 у справі №712/9240/16-ц (провадження № 61-13395св19). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.12.2019 у справі №171/228/15-ц (провадження №61-5812св19) зазначено, що «визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна». Схожий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.01.2020 у справі №569/4074/14-ц (провадження № 61-14487св19), в якій також вказано, що «апеляційний суд помилково скасував рішення міського суду, безпідставно вказуючи на те, що визначений судом варіант поділу спірного майна порушує права відповідача на користування земельною ділянкою, яка у нього знаходиться в оренді не звернувши уваги на те, що визначальним у цих правовідносинах є не порядок користування майном чи знаходження в оренді інших земельних ділянок, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.02.2021 у справі № 445/442/16-ц (провадження № 61-13434св19) зроблено висновок, що «у справі, що переглядається, суди не врахували, що допустимим доказом про технічну можливість поділу в натурі об`єкту нерухомого майна є висновок експерта або уповноваженого суб`єкта господарювання саме щодо технічної можливості такого поділу». Як встановлено судом під час розгляду справи, позивач є власником 2/3 частки будинку з відповідною часткою надвірних будівель та споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , а кожному з відповідачів у справі належить по 1/6 частки вказаного домоволодіння. Указане нерухоме майно є спільною частковою власністю сторін, про поділ та виділ яким вони в добровільному порядку не можуть домовитись. Враховуючи предмети спорів, що вирішені рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 04.03.2002, яким відмовлено в зустрічному позові [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про розділ спадкового будинку, та рішення Вишгородського районного суду від 09.09.2003, яким встановлено порядок користування житловим приміщенням, суд вважає, що спір про виділ частки позивача-співвласника, що є предметом розгляду у цьому провадженні, не є тотожним тому, що розглядався раніше у 2002 та 2003 роках, а тому підлягає вирішенню судом. Аналіз матеріалів свідчить, що згідно з висновком судового експерта ТОВ «Центр будівельних та земельних експертиз» І.Свістунова за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №520/01-2023 від 23.01.2023, суду запропоновано чотири технічно можливі варіанти поділу приміщень житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: по [ADDRESS] , один із яких, після отримання судом вказаного висновку, стороною позивача обрано. Відповідачі, у свою чергу, заперечуючи усі варіанти виділу частки позивача, запропоновані експертом, зустрічних вимог не заявили, доводи позивача не спростували та не довели факт покращення домоволодіння за власні кошти та збільшення його у вартості. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону України від 17.07.1997 №475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод. Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов`язків сторін, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги припинити його право власності на 2/3 частки в спільному майні на житловий будинок з надвірними спорудами та будівлями за адресою: [ADDRESS] , та виділення йому в натурі 2/3 частки вказаного домоволодіння, в окрему квартиру, згідно 1-го варіанту із 4-х, що запропоновані судовим експертом, є належним способом захисту порушеного права згідно із частиною другою статті 16 ЦК України. Також, у зв`язку із тим, що в результаті виділу за 1-м варіантом позивачу передається частина житлового будинку та господарських споруд з відступом на 9847 грн. більше від ідеальної частки, тому позивач зобов`язана компенсувати відповідачам відступ від ідеальної частки у вказаному розмірі. Відомості про припинення права власності підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку (позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 07.10.2020 у справі №367/8010/16). З урахуванням викладеного, суд, оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності, достовірності та допустимості, а в сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов висновку, про задоволення позову. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статтею 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Так, відповідно до положень статті 265 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання про судові витрати склад та розмір яких входить до предмета доказування в справі. Відповідно до положень частини першої, пункту 2 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням, зокрема, експертів та проведенням експертизи. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, у разі задоволення позову на відповідача. Як встановлено судом, позивач, звертаючись до суду з позовом, сплатив судовий збір у розмірі 2307,14 грн (том 1 а.с. 14), а також 22086,09 грн за проведення судової будівельно-технічної експертизи (том 1 а.с. 210). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Враховуючи, що судом задоволено позовні вимоги в повному обсязі, понесені позивачем витрати зі сплати судового збору в сумі 2307,14 грн та за проведення експертизи в сумі 22086 грн необхідно покласти на відповідачів в рівних частинах. Як зазначено у заяві про зміну позовних вимог від 27.03.2023, позивач заявив про здійснення взаємозаліку судових витрат та витрат, сплачених ним як компенсації за відступ від ідеальної частки, у зв`язку з чим просить стягнути на його користь з відповідачів судові витрати в сумі 14546,14 грн. (2307,14 судовий збір + 22086 за експертизу 9847 внесок на депозит суду як компенсація за відступ від ідеальної частки), тобто з кожного відповідача по 7273, 07 грн. В обґрунтування зазначеного, вказує, що за правовою природою припинення зобов`язання зарахуванням зустрічної вимоги - це одностороння угода, яка оформляється заявою однієї із сторін, згідно з вимогами статті 601 ЦК України. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Відповідно до статті 601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Отже вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв`язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов`язань по передачі родових речей, зокрема, грошей). Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо); 3) строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Наслідком здійснення такого правочину є припинення як обов`язку заявника перед адресатом, так і обов`язку адресата перед заявником з моменту здійснення заяви про зарахування, що зумовлює необхідність визначення заявником тих вимог до нього, які відповідають вказаним вище умовам. Спеціального порядку та форми здійснення відповідної заяви як одностороннього правочину не передбачено законодавством; за загальними правилами про правочини (наслідки недодержання його письмової форми), відповідну заяву про зарахування на адресу іншої сторони як односторонній правочин слід вважати зробленою та такою, що спричинила відповідні цивільно-правові наслідки, в момент усної заяви однієї з сторін на адресу іншої сторони чи в момент вручення однією стороною іншій стороні повідомлення, що містить письмове волевиявлення на припинення зустрічних вимог зарахуванням. Моментом припинення зобов`язань сторін у такому разі є момент вчинення заяви про зарахування у визначеному порядку. Зарахування зустрічних однорідних вимог як односторонній правочин є волевиявленням суб`єкта правочину, спрямованим на настання певних правових наслідків у межах двосторонніх правовідносин. Інститут заліку покликаний оптимізувати діяльність двох взаємозобов`язаних, хоч і за різними підставами, осіб. Ця оптимізація полягає в усуненні зустрічного переміщення однорідних цінностей, які складають предмети взаємних зобов`язань, зменшує ризик сторін, який виникає при здійсненні виконання, а також їх витрати, пов`язані з виконанням. Таким чином, зарахування можливе за наявності таких умов: зустрічність вимог, тобто сторони беруть участь у двох зобов`язаннях, і при цьому кредитор в одному зобов`язанні є боржником в іншому зобов`язанні; однорідність вимог (гроші, однорідні речі), строк виконання яких настав. Припинення зобов`язання зарахуванням зустрічної вимоги є односторонньою угодою, яка оформляється заявою однією з сторін. Зарахування, проведене за заявою однієї сторони, діє з моменту, коли є у наявності всі умови для зарахування. При цьому грошові вимоги мають розглядатися як однорідні у силу недиференційованості грошей як предмета виконання зобов`язань. Гроші як предмет задоволення майнової вимоги мають ознаку замінності, еквівалентності та інші властивості, що дозволяють проводити обмін та інші операції з грошами. Отже, вимога про сплату грошей за загальним правилом є однорідною із іншою вимогою про сплату грошей. Відтак, якщо зобов`язання, які виникли між сторонами, є грошовими, то вони є однорідними. У зв`язку з викладеним та враховуючи заяву позивача про проведення взаємозаліку судових витрат та здійсненої компенсації відповідачам за відступ від ідеальної частки, суд вважає за можливе здійснити відповідний взаємозалік, стягнувши з відповідачів, в рівних частинах, судові витрати у сумі 14546,14 (2307,14 судовий збір + 22086 за експертизу 9847 внесок на депозит суду як компенсація за відступ від ідеальної частки) грн., та повернути позивачу з депозитного рахунку суду кошти у розмірі 9847 грн. Таким чином, на користь позивача підлягають стягненню судові витрат з кожного відповідача по 7273,07 грн. Відповідно до вимог частини першої статті 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Частиною сьомою статті 158 ЦПК України встановлено, що у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Отже, оскільки клопотань від учасників справи про скасування заходів забезпечення позову не надходило, враховуючи норми статті 158 ЦПК України, заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 08.05.2024, продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.

Outcome: approved