Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-11 00:00:00

[PERSON] , який діє в інтересах малолітнього сина [PERSON] , малолітньої доньки [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , за участю третіх осіб які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] , органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради, Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод в спілкуванні неповнорідних брата і сестри та встановлення способів спілкування неповнорідних брата і сестри. Обґрунтовуючи вимоги даного позову вказує на те, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17.05.2018 року за результатами розгляду справи № 753/300/18 було розірвано. Від даного шлюбу у сторін народилася донька - [PERSON] , [INFO] , яка станом на сьогоднішній день проживає з матір`ю у м. Одеса. Від попереднього шлюбу із гр. [PERSON] , у позивача є також син [PERSON] , [INFO] , який станом на сьогоднішній день проживає із позивачем у с. Гатне, Київської області. Остання особиста зустріч [PERSON] та [PERSON] , як неповнорідних брата та сестри відбулася 23.03.2018 року. З того часу, особистих контактів між братом та сестрою немає, у зв`язку з чим між ними втрачається психоемоційний контакт. На будь - які прохання позивача до [PERSON] надати можливість побачитися та поспілкуватися брату та сестрі, відповідачка відповідає категоричною відмовою або взагалі нічого не відповідає. Оскільки, з боку відповідачки наявні перешкоди в реалізації права брата та сестри на спілкування, просить суд задоволнити даний позов та ухвалити рішення, яким: ?Зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди в спілкуванні (побаченнях) малолітнього [PERSON] з малолітньою [PERSON] ; ?Визначити [PERSON] наступні способи спілкування, зустрічі (побачень) з малолітньою [PERSON] , а саме: особисті зустрічі (побачення) кожного першого та третього вівторка місяця з 17 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв., та кожної першої та третьої суботи місяця з 12 год. 00 хв. до 15 год. 00 хв., та кожного другого та четвертого понеділка місяця з 17 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. поблизу місця проживання в рекреаційних зонах та зонах дитячого дозвілля [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , у присутності батька [PERSON] без присутності матері - [PERSON] та/або інших представників, членів сім`ї дитини - зі сторони матері дитини, до досягнення дитиною десятирічного віку; ?Визначити наступний порядок виконання рішення суду: зобов`язати [PERSON] забезпечувати побачення [PERSON] з малолітньою [PERSON] кожного першого та третього вівторка місяця з 17 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв., та кожної першої та третьої суботи місяця з 12 год. 00 хв. до 15 год. 00 хв., та кожного другого та четвертого понеділка місяця з 17 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв., поблизу місця проживання дитини в рекреаційних зонах та зонах дитячого дозвілля за адресою: [ADDRESS] до досягнення дитиною десятирічного віку. Суд констатує, що в рамках розгляду даної справи № 752/8869/19 суди першої, апеляційної та касаційної інстанції вже намагалися вирішити даний спір між сторонами. Зокрема, Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 07.11.2019 року за результатами розгляду даної справи було ухвалено відмовити у повному обсязі у задоволенні позовної заяви [PERSON] , який діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього сина [PERSON] , малолітньої доньки [PERSON] до [PERSON] , за участю третіх осіб які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] , органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради, Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод в спілкуванні неповнорідних брата і сестри та встановлення способів спілкування неповнорідних брата і сестри. За результатами розгляду апеляційної скарги [PERSON] , постановою Одеського апеляційного суду від 10.09.2020 року, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 07.11.2019 року було залишено без змін. Проте, постановою Касаційного цивільного суду від 09.02.2022 року вказану вище постанову Одеського апеляційного суду від 10.09.2020 року було скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Так, постановою Одеського апеляційного суду від 07.03.2023 року було постановлено рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 07.11.2019 року змінити, викласти його мотивувальну частину у редакції цієї постанови. В іншій частин судове рішення - залишити без змін. Однак, у подальшому, постановою Касаційного цивільного суду від 05.12.2023 року за результатами розгляду касаційної скарги [PERSON] , рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 07.11.2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 07.03.2023 року було скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Зокрема, скасовуючи рішення Суворовського районного суду м. Одеси та постанову Одеського апеляційного суду, Верховним Судом було зазначено, з поміж іншого, що судами першої та апеляційної інстанції не було з`ясовано думки дітей щодо вирішення даного спору. Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 12.01.2024 року постановлено прийняти дану цивільну справу до свого провадження та призначено розгляд справи по суті у відкритому судовому засіданні. Суд констатує, що в ході розгляду даної справи [PERSON] відмовився від позовних вимог в частині визначення місця побачення брата та сестри за адресою: [ADDRESS] та в частині до досягнення малолітньою [PERSON] десятирічного віку. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 08.04.2024 року було постановлено прийняти відмову [PERSON] від позовних вимог в частині визначення місця побачення брата та сестри за адресою: [ADDRESS] та в частині до досягнення малолітньою [PERSON] десятирічного віку. Провадження по справі № 523/8869/19 в частині позовних вимог щодо визначення місця побачення брата та сестри за адресою: [ADDRESS] та в частині до досягнення малолітньою [PERSON] десятирічного віку було закрито. В решті позовних вимог продовжено розгляд справи. [PERSON] , який діє в інтересах дітей [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та пояснив, що [PERSON] вчинює всі дії, аби здійснити перешкоди у спілкуванні між [PERSON] та [PERSON] . Відповідачка переховує дитину, не надає жодних відомостей щодо дитини, а саме місця її перебування, навчання, здоров`я. Просив суд ухвалити рішення, яким задовольнити даний позов в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в останнє судове засідання не з`явилася. Однак, у попередніх судових засіданнях проти даного позову категорично заперечувала з тих підстав, що нею не вчинюються жодні перешкоди щодо спілкування [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] сама не хоче спілкуватися ані з батьком, ані з братом, якого вона бачила практично декілька разів та не пам`ятає. Також відповідачка пояснила, що [PERSON] в цілях своєї безпеки заборонила надавати будь які відомості щодо неї. А тому, просила суд відмовити у задоволенні даного позову в повному обсязі. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив та пояснив, що вказаний позов не відповідає інтересам дітей, оскільки мати [PERSON] - [PERSON] та мати [PERSON] - [PERSON] не заперечують проти спілкування дітей, однак, таке спілкування повинно бути викликано бажанням самих дітей. Відповідачка [PERSON] не вчинює жодних перешкод у спілкуванні між дітьми, а [PERSON] сама не бажає, щоб її примушували до спілкування із братом. А тому, просив суд відмовити у задоволенні даного позову. Третя особа [PERSON] в останнє судове засідання не з`явилася. Однак, у попередньому судовому засіданні пояснила, що неповнорідну сестру [PERSON] , яка проживає з відповідачкою, окремо від позивача, [PERSON] бачив всього кілька разів та не виявляв бажання спілкуватися з нею і підтримувати будь-які стосунки. [PERSON] та [PERSON] бачилися фактично три рази: один раз коли народилася [PERSON] та два рази у розважальному центрі. За час проживання зі [PERSON] , [PERSON] ніколи не згадував про сестру [PERSON] і не виявляв бажання знову її побачити та спілкуватися. [PERSON] ніколи не створювала її сину [PERSON] перешкоди у спілкуванні з сестрою [PERSON] , не порушувала і не порушує права їхнього спілкування. [PERSON] навмисно використовує [PERSON] для маніпуляції у даній справі, оскільки [PERSON] та [PERSON] ніколи тісно не спілкувалися та між ними немає спільних інтересів. Фактично поданим позовом [PERSON] вчинює тиск на дітей. Представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив та просив суд відмовити у його задоволенні в повному обсязі. Представник органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради Дмитрієва Т.П. в судовому засіданні пояснила, що звичайно брат та сестра мають право на спілкування. Однак, таке спілкування має бути добровільним, дітей жодним чином не можна примушувати проти їх волі. Просила суд вирішити даний спір на розсуд суду із врахуванням якнайкращих інтересів дітей. Представник Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився. Однак, неодноразово подавав до суду заяви, в яких просив суд провести розгляд даної справи за відсутності представника третьої особи. Суд зазначає, що неповнолітній [PERSON] подав до суду заяву від 22.04.2024 року, в якій поданий позов його батька [PERSON] підтримує в повному обсязі та вважає, що його право на контакт і сестрою повинно бути поновлено. На виконання вимог ст. 171 СК України в судовому засіданні в режимі відеоконференції було заслухано пояснення та думку малолітньої дитини [PERSON] з приводу спору щодо її спілкування з неповнорідним братом [PERSON] . Так, малолітня [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона не хоче спілкуватися ані з батьком, ані з його родиною, в тому числі із братом [PERSON] . Суд неодноразово при розмові намагався роз`яснити [PERSON], що тато та брат її люблять і хочуть з нею спілкуватися, однак, у відповідь дитина зазначала, що ніхто не може змушувати її робити те, що вона не хоче. Дитина розповіла суду, що батько намагався її вкрасти, після чого вона його боїться. [PERSON] категорично відмовлялася відповідати на запитання суду з приводу її місця проживання, зазначивши тільки, що таке знаходиться у місті Одеса, з тих підстав, що батько приїде та вкраде її. Окрім того, дівчинка неодноразово наголошувала, що їй відомо про всі судові тяганини, які відбуваються між її мамою та татом, та зазначила, що хоче тільки, щоб всі судові процеси завершилися, оскільки вона втомилася і хоче спокійно жити з мамою. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно приписів ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням цивільного судочинства справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина перша та друга статті 2 ЦПК України). Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо (частина перша статті 11 ЦПК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту. По справі встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] Батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17.05.2018 року за результатами розгляду справи № 753/300/18 було розірвано. Розпорядженням Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації від 23.02.2018 року № 124 визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю - [PERSON] . Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання особи, виданою Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради, місце проживання [PERSON] , [INFO] , з 13 квітня 2018 року і дотепер зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 21.06.2019 року № 474 визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] . Ці обставини також підтверджуються довідкою з місця проживання, виданою виконавчим комітетом Гатненської сільської ради від 06 вересня 2019 року № 984. У протоколі психоконсультаційного дослідження дитини від 19.10.2018 року зазначено, що з поведінки дитини [PERSON] , 13.02.2015 року, вбачається наявність психологічної травми, при розмові про батька, дитина стає настороженою, підходить і притуляється до мами, тривожиться і шукає у неї захисту. Рекомендовано, крім іншого, обмежити спілкування з людьми, які дестабілізують дитину. У протоколі психоконсультаційного дослідження дитини від 09.11.2018 року вказано, що, зі слів дитини, вона сильно налякана поведінкою батька (тато бив маму), під час гри дитина постійно озирається, чи мама поруч; якщо мама відходить, то дитина тривожиться і біжить до неї (сепараційна тривога). Присутній страх втрати мами. Мама на цей час є стабілізатором для дівчинки. У висновку експерта Бюро психологічних досліджень Журавльової М. О. від 26.07.2019 року № 23/19, окрім іншого, рекомендовано для забезпечення найкращих інтересів дитини [PERSON] припинення зустрічей з батьком. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 10 грудня 2018 року у справі № 752/21544/18 зобов`язано [PERSON] забезпечити явку малолітньої [PERSON] , [INFO] , до Міського центру дитини, розташованого на [ADDRESS] , кожного понеділка з 15 години до 16 годин 30 хвилин для проведення спільних зустрічей (контактів) з [PERSON] у присутності [PERSON] та фахівця Міського центру дитини (за згодою), без участі будь-яких інших осіб, починаючи з наступного понеділка з дати постановлення цієї ухвали до ухвалення остаточного рішення у цій цивільній справі. Постановою державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Ковальчука Д.О. про накладення штрафу від 21.05.2019 року із [PERSON] стягнуто штраф за невиконання ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 10.12.2018 року та зобов`язано її виконати рішення суду протягом десяти робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду. Постановою Київського апеляційного суду від 23.01.2019 року скасовано постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 26.06.2018 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 173-2 КпАП України та ухвалено нову постанову, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення за частиною другою статті 173-2 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення (справа № 752/12845/18). Постановою Київського апеляційного суду від 05.02.2019 року скасовано рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 06.12.2018 року у справі за заявою [PERSON] , що діє від свого імені та в інтересах малолітньої [PERSON] , заінтересована особа [PERSON] , про видачу обмежувального припису. Відмовлено [PERSON] , що діє від свого імені та в інтересах малолітньої [PERSON] , заінтересована особа [PERSON] , у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису (справа № 752/25278/18). З відповіді Генеральної прокуратури України від 02 лютого 2019 року встановлено відсутність кримінальних проваджень, в яких містяться відомості про притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності як підозрюваного, обвинуваченого. Згідно з довідкою Міністерства внутрішніх справ України серії ІІА № 1391019 позивач [PERSON] не притягувався до кримінальної відповідальності, судимостей не має. Сертифікатом про проходження профілактичного наркологічного огляду від 30.05.2019 року серії 2РРС № 480190 встановлено відсутність протипоказань для роботи [PERSON] на керівній посаді. Відповідно до висновку фахівця за результатами психодіагностичного обстеження [PERSON] від 26.12.2018 року психотип [PERSON] не є таким, що вказує на здатність до систематичного фізичного, психологічного, емоційного насильства, жорстокого поводження з дітьми. Суд зазначає, що у грудні 2020 року [PERSON] в інтересах малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] звертався до суду з позовом до [PERSON] , треті особи: орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні неповнорідних брата і сестри та встановлення способів їх спілкування (цивільна справа № 523/19109/20). Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 20.07.2021 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 24.05.2022 року, у задоволенні позову [PERSON] у справі № 523/19109/20 відмовлено. Постановою Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 523/19109/20 (провадження № 61-6311св22) касаційну скаргу [PERSON] в інтересах малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] залишено без задоволення, а рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20.07.2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 24.05.2022 року залишено без змін. Судові рішення у справі № 523/19109/20 мотивовані тим, що позивачем [PERSON] не надано доказів на підтвердження створення відповідачкою [PERSON] перешкод у вільному спілкуванні неповнорідних брата та сестри, а також доказів на підтвердження того, що діти проживали однією сім`єю, тому, з урахуванням відсутності усталених контактів і прихильності між дітьми, суди дійшли висновку про те, що примусові зустрічі дітей не відповідають принципам якнайкращого забезпечення їх інтересів. Вказані обставини встановлені у постанові Касаційного цивільного суду від 05.12.2023 року, постановленій в рамках розгляду даної справи. За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Відповідно до ст. 1 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25.01.1996 року, яка набула чинності для України 01.04.2007 року предметом цієї Конвенції є підтримка прав дітей, надання дітям процесуальних прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи проінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосуються. За ст. 6 вказаної Конвенції під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган: a) визначає, чи має він достатньо інформації для прийняття рішення в найвищих інтересах дитини, і в разі необхідності одержує додаткову інформацію, зокрема від суб`єктів батьківської відповідальності; б) якщо внутрішнім законодавством дитина визнається такою, що має достатній рівень розуміння: - упевнюється в тому, що дитина отримала всю відповідну інформацію; - у відповідних випадках консультує особисто дитину (у разі необхідності - приватно) сам або через інших осіб чи інші органи в зрозумілий дитині спосіб, якщо це явно не суперечить найвищим інтересам дитини; - надає можливість дитині висловлювати її думки; c) приділяє належну увагу думкам, висловленим дитиною. Стаття 12 Конвенції ООН про права дитини визначає, що Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно положень ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Положення ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод поширюються, у тому числі, і на відносини між братом та сестрою, якщо між ними існують достатньо тісні зв`язки. У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Мустафа і Армаган Акин проти Туреччини» (MUSTAFA AND ARMAGAN AKIN v. TURKEY), заява № 4694/03, від 06 квітня 2010 року зазначено, що основною метою статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) є захист особи від свавільних дій органів державної влади. Існують, крім того, позитивні зобов`язання, властиві ефективній «повазі» сімейного життя. Однак межі між позитивними та негативними зобов`язаннями держави згідно з цим положенням не піддаються точному визначенню. Тим не менше, застосовувані принципи є схожими. В обох контекстах варто ураховувати справедливий баланс між конкуруючими інтересами, і в обох контекстах держава має певну свободу розсуду (див. Tuquabo-Tekle and Others v. the Netherlands, no. 60665/00, § 42, 01 грудня 2005 року). У цій справі ЄСПЛ вважав, що рішення суду про розлучення рідного брата і сестри становило втручання у право заявників на повагу до їхнього сімейного життя. Це не тільки перешкоджало брату і сестрі бачитися, але й унеможливлювало для першого заявника насолоджуватися товариством обох своїх дітей одночасно. Беручи до уваги факти цієї заяви, і зокрема той факт, що заявники неодноразово зверталися до національних судів із проханням переглянути свої рішення, ЄСПЛ вважав доцільнішим перевірити, чи виконала держава-відповідач своє позитивне зобов`язання та чи діяли його органи з метою збереження та розвитку сімейних зв`язків. Під час розгляду справи ЄСПЛ взяв до уваги свою прецедентну практику за статтею 8 Конвенції, яка наголошує на обов`язку органів влади враховувати найкращі інтереси дитини (див. Maslov v. Austria [ВП], № 1638/03, § 82, 23 червня 2008 року). Крім того, оцінка якості процесу прийняття рішення вимагає від ЄСПЛ встановити, чи мали висновки національних органів достатню доказову базу (включаючи, у відповідних випадках, заяви свідків, звіти компетентних органів, психологічні та інші експертні оцінки та медичні довідки) і чи змогли зацікавлені сторони, включаючи самих дітей, висловити свої погляди (див., наприклад, Havelka and Others v. the Czech Republic, no. 23499/06, § 62, 21 червня 2007 року; Haase v. Germany, no. 11057/02, § 97, ECHR 2004?III (витяги)) (§§ 21, 22 рішення). Суд зазначає, що неповнолітній [PERSON] подав до суду заяву від 22.04.2024 року, в якій поданий позов його батька [PERSON] підтримує в повному обсязі та вважає, що його право на контакт і сестрою повинно бути поновлено. Окрім того, суд зауважує, що під час заслуховування пояснення та думки малолітньої дитини [PERSON] з приводу спору щодо спілкування її з неповнорідним братом [PERSON] , судом було встановлено, що [PERSON] доволі негативно та агресивно ставиться до свого батька [PERSON] та його родини. Пояснила, що вона не хоче спілкуватися ані з батьком, ані з його родиною, в тому числі із братом [PERSON] . Суд неодноразово при розмові намагався роз`яснити [PERSON] , що тато та брат її люблять і хочуть з нею спілкуватися, однак, у відповідь дитина зазначала, що ніхто не може змушувати її робити те, що вона не хоче. Дитина розповіла суду, що батько намагався її викрасти, після чого вона його боїться. [PERSON] категорично відмовлялася відповідати на запитання суду з приводу її місця проживання, зазначивши тільки, що таке знаходиться у місті Одеса, з тих підстав, що батько приїде та викраде її. Окрім того, дівчинка неодноразово наголошувала, що їй відомо про всі судові тяганини, які відбуваються між її мамою та татом, та зазначила, що хоче тільки, щоб всі судові процеси завершилися, оскільки вона втомилася і хоче спокійно жити з мамою. З огляду на вище викладене, у суду є обґрунтовані підстави для висновку про відсутність перешкод з боку відповідачки [PERSON] у спілкуванні [PERSON] з братом [PERSON] , оскільки сама дитина [PERSON] заперечує проти такого спілкування. Суд констатує, що у наступне судове засідання, після з`ясування думки дитини [PERSON] було подано до суду додаткові пояснення, у яких він заперечує, що відбулося опитування саме [PERSON] . Дитина зазначила, що вона навчається у школі № 39 , що не відповідає дійсності. Однак, суд не може погодитися із вказаним твердження з огляду на наступне. Так, під час з`ясування думки дитини, яка проводилася в режимі відеоконференції, дитина назвала своє прізвище, ім`я, по - батькові, окремо зазначивши, що вона хоч і записана як за прізвищем « [PERSON] », однак фактично вона себе опозиціонує за прізвищем матері « [PERSON] ». Окрім того, [PERSON] особисто звернувся до дитини, привітався з нею як з донькою, фактично тим самим впізнавши дитину (фіксація судового засідання в режимі відеоконференції: файл 08.08.2024 6 частина, 0:28 - 0:30). З огляду на вищевикладене, у суду не має підстав для сумнівів, що в судовому засіданні була з`ясована думка саме [PERSON] . Щодо твердження [PERSON] , що дитина назвала невірний номер школи, в якому вона навчається, то суд зазначає, що у своїх поясненнях дитина неодноразово зазначала про те, що не бажає називати відомості щодо себе з причин страху. Окрім того, суд констатує, що у своїх поясненнях [PERSON] зазначав про те, що при з`ясуванні думки дитини, суд перейшов на іноземну мову в супереч ч. 1 ст. 9 ЦПК України вів засідання недержавною мовою. Однак, в супереч твердження [PERSON] суд зазначає, що суд проводив судовий розгляд справи виключно державною українською мовою. На початку з`ясування думки дитини, суд дійсно встановив, що дитина [PERSON] фактично не розуміє української мови, їй важко спілкуватися на українській мові, оскільки вона володіє російською мовою, що підтвердила також мати дитини. Суд констатував, що дитина не володіє українською мовою. А тому, задля забезпечення права дитини бути вислуханою, створення для малолітньої дитини максимально комфортних умов, які б виключали поставлення дитини у стресову ситуацію, тим самим дотримуючись принципів якнайкращих інтересів дитини, суд зауважив перед учасниками справи, що буде продовжувати з`ясування думки дитини на мові, яку дівчинка розуміє та якою володіє суд, а саме російську мову, з чим погодився представник органу опік та піклування Пересипської районної адміністрації. Жодних заперечень з боку учасників справи не було. Окрім того, суд зазначає, що із досліджених в судовому засіданні, поданих [PERSON] в якості доказу технічних засобів (відеозаписів) побачення з дитиною, вбачається, що позивач також вільно володіє російською мовою у особистому спілкуванні. Національне законодавство відображає принцип пріоритетності прав та інтересів дитини, зокрема, статтею 7 Сімейного кодексу України закріплено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. При цьому Закон України «Про охорону дитинства» визначає, що забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Згідно приписів ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Сімейний кодекс України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів. Регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (стаття 1 СК України). Частиною другою статті 2 СК України визначено, що цей Кодекс регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між бабою, дідом, прабабою, прадідом та внуками, правнуками, рідними братами та сестрами, мачухою, вітчимом та падчеркою, пасинком. Згідно із частинами восьмою, дев`ятою та десятою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Так, відповідно до приписів ч.ч. 1, 2 ст. 259 СК України права та обов`язки, встановлені законом для братів та сестер, мають рідні (повнорідні, неповнорідні) брати та сестри. Брати та сестри, зокрема ті, які не проживають разом, мають право на спілкування. Згідно із ч. 3 ст. 259 СК України мати, батько, баба, дід, інші особи, з якими проживають неповнолітні брати та сестри, зобов`язані сприяти їхньому спілкуванню. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року). Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 вказаної Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. Дитина є найбільш вразливою стороною під час будь - яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Тлумачення наведених норм матеріального права у системному поєднанні з прецедентними рішеннями ЄСПЛ дає підстави вважати, що передбачено саме право на спілкування брата та сестри, а не обов`язок, а також обов`язок інших членів сім`ї сприяти у спілкуванні брата та сестри, однак, жодним чином не примушувати дітей до такого, у разі відсутності бажання на спілкування, оскільки будь - яка форма примусу дитини до небажаного для неї спілкування є психологічним тиском та психологічним насиллям над дитиною, що жодним чином не відповідає її інтересам. Беручи до уваги законодавчо закріплене право брата та сестри на спілкування, та бажання [PERSON] на спілкування із сестрою, суд встановлює [PERSON] , [INFO] , наступні способи спілкування та зустрічі з неповнорідною малолітньою сестрою [PERSON] , [INFO] , встановивши систематичні побачення та можливість вільного з нею спілкування: кожну четверту неділю місяця з 11 год. 00 хв. по 15 год. 00 хв. - з визначенням місця зустрічі за погодженням сторін у місті Одеса у присутності батька [PERSON] та матері [PERSON] - [PERSON] . Однак, враховуючи те, що в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження створення відповідачкою [PERSON] перешкод у вільному спілкуванні неповнорідних брата та сестри, доказів на підтвердження того, що діти проживали однією сім`єю, стороною позивача суду надано не було, не знайшло свого підтвердження також факт усталених контактів і прихильності між дітьми, суд доходить висновку, що примусові зустрічі дітей не відповідають принципам якнайкращого забезпечення інтересів дітей, а такі повинні відбувати виключно за одночасним бажанням обох дітей - [PERSON] та [PERSON] . З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, що встановлений вище судом порядок та спосіб є достатнім і відповідатиме принципу розумності, справедливості та збалансованості між інтересами всіх учасників сімейних відносин, пріоритетному інтересу дітей, підтримки зв`язків між родичами та буде відповідати першоосновам розвитку особистості дітей. Є очевидним і той факт, що у випадку налагодження контакту та гармонійних стосунків між неповнорідними братом та сестрою спілкування між ними не повинно обмежуватися встановленим графіком, який застосовується як знаряддя захисту права позивача з урахуванням суттєвих обставин та згаданих особливостей спору. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81, ч. 6 ст. 80 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ч. 6 ст. 80 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях Положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи викладені вище обставини, суд доходить висновку про необхідність визначення способу участі неповнолітньо [PERSON] у спілкуванні із сестрою [PERSON] , у зв`язку з чим даний позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial