Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-22 00:00:00

[PERSON] подала до Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області позовну заяву, відповідно до якої просить суд прийняти рішення, яким шлюб зареєстрований 24.12.2005 Крюківським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області між позивачем та відповідачем, актовий запис № 782 розірвати; місце проживання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , просить визначити с позивачем; після розірвання шлюбу присвоїти позивачу прізвище [PERSON] ; стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей: доньки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення старшою дитиною повноліття, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду; стягнути з відповідача на утримання позивача у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку відповідача щомісячно до досягнення молодшою дитиною [PERSON] , [INFO] , повноліття; допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць; звільнити від сплати судового збору. Позов обґрунтований тим, що 24.12.2005 позивач з відповідачем уклали шлюб. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що шлюбні відносини фактично припинені декілька місяців тому, по тій причині, що в них різні погляди на вирішення сімейних проблем, внаслідок чого в сім`ї виникають сварки, конфлікти, які провокує відповідач. Останнім часом в позивача виникають побоювання за психологічний стан молодшої дитини, яка є свідком такої поведінки з боку батька. Ці обставини привели до втрати почуття любові та взаємної поваги. В даний час сімейні стосунки не підтримують. Діти знаходяться на утриманні позивача. Вважає, що сім`я розпалася остаточно, шлюб існує формально і примирення неможливе, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б її інтересам та інтересам дітей. Також просить визначити місце проживання неповнолітнього сина [PERSON] з позивачем. З 27.03.2024 позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності. Місячний дохід позивача нині це місячна заробітна плата у розмірі 10500,00 грн. та з березня 2024, пенсія у розмірі 2980,00 грн. При цьому прожитковий мінімум на неї та двох дітей складає 9420 грн. Інших доходів не має. Вказує, що її доходи не можуть задовольнити потреби у забезпеченні дітей та її власні, оскільки окрім задоволення щоденних потреб дітей у розвитку, навчанні та харчуванні, необхідно підтримувати її стан здоров`я, сплачувати комунальну плату за житло та інші обов`язкові платежі. Для встановлення групи інвалідності позивачу було проведено декілька оперативних втручань. При цьому відповідач не підтримує матеріально, вимушена за допомогою звертатися до органу місцевого самоврядування. Відповідач працевлаштований але відмовляється надавати матеріальну допомогу в добровільному порядку, хоча має таку можливість. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26.07.2023 цивільну справу прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі, вирішено цивільну справу розглядати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26.08.2024 закрито підготовче провадження та призначено судове засідання. 23.09.2024 від позивача [PERSON] до суду надано клопотання про залишення без розгляду позовної вимоги стосовно визначення місця проживання, інші позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила залишити без розгляду позовну вимогу стосовно визначення місця проживання з позивачем. Відповідач [PERSON] в судове засіданні не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник третьої особи виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, проте надіслав заяву про розгляд справи без його участі, також в заяві зазначив, що у ході вивчення обставин справи щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] встановлено, що батько дитини [PERSON] не заперечує проти того, аби дитина і надалі залишалася проживати з матір`ю. У прийнятті рішення покладаються на розсуд суду. Відзиву на позов, заяву та будь-яких клопотань до суду від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд, відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача на підставі письмових матеріалів справи, оскільки відповідач був повідомлений належним чином про дату, час та місце слухання справи, він не повідомляв суд про причини неявки, ним не подано відзив, позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Суд враховуючи думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, розглянувши подані сторонами докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у сукупності, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову у зв`язку з наступним. Як достовірно встановлено в судовому засіданні між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був зареєстровано шлюб 24.12.2005 у Крюківському відділі реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, про що зроблено актовий запис № 782, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Сторони шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Частиною 1 ст. 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ст. 110 СК України,\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України,\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, або дитини, що має істотне значення. Подружжя примирятися не бажає і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, сторони шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, позивач наполягає на розірванні шлюбу, суд дійшов висновку, шлюб підлягає розірванню та позов в частині розірвання шлюбу необхідно задовольнити. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право залишити його після розірвання шлюбу. Щодо позовної вимоги про визначення місця проживання сина [PERSON] , [INFO] з позивачем, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду. Судом встановлено, що до початку розгляду справи по суті в судовому засіданні від позивача до суду надійшла заява про залишення без розгляду позовної вимоги щодо визначення місця проживання дитини. За таких обставин, враховуючи наявність відповідного волевиявлення позивача, наявні підстави для залишення позовної вимоги щодо визначення місця проживання дитини без розгляду. Відповідно до ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~постановою Верховної Ради України № 789-ХІІвід 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, 8\~ст. 7 Сімейного Кодексу України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Частина 1 ст. 18 Конвенції про права дитини визначає принцип загальної та однакової відповідальності батьків за виховання і розвиток дитини та декларує, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.\~180,\~181 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1, 2 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до\~ст. 192 СК України\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Приймаючи рішення, суд керується ч. 5 ст. 183 Сімейного Кодексі України, згідно якої той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно до ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Таким чином, дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, з врахуванням положень СК України, а також засад розумності і справедливості, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню та з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду з даним позовом і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягненням дитиною трьох років Відповідно до ч. 4 ст. 84 СК України, право на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, необхідною умовою утримання дружини, з якою проживає дитина є можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу. Сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. З вказаних міркувань, виходячи з принципу справедливості та розумності, відповідно до досліджених доказів та з урахуванням потреб дружини, можливостей відповідача, суд вважає за доцільне відмовити у задоволенні позовної вимоги стосовно стягнення з відповідача на утримання позивача у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку відповідача щомісячно до досягнення молодшою дитиною [PERSON] , [INFO] , повноліття, оскільки норми Сімейного кодексу України передбачають можливість стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, проте позивач просить стягнути аліменти до досягнення дитиною повноліття без правових на те підстав. Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд вирішуючи питання про сплату судового збору виходить з того, що п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» передбачено звільнення позивачів від сплати судового збору за подання позовів про стягнення аліментів. На підставі вище викладеного, враховуючи, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 2422, 40 грн. та на користь держави в розмірі 1211 грн. 20 коп. На підставі ст. 2, 4, 12, 81, 82, 141, 142, 257, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280-282, ЦПК України, ст. 80, 81, 104, 105, 110, 112, 114, 115, 180, 182, 183, 191 СК України, суд -

Outcome: partial