Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-18 00:00:00

22.07.2019 р. до суду надійшла цивільна справа за позовом Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону в інтересах держави в особі Кабінета Міністрів України, Міністерства оборони України, Одеського квартирно-експлуатаційного управління до Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області, [PERSON] про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, витребування земельної ділянки. Позов мотивовано тим, що відповідно до Державного акту на право постійного користування землею 1986 року серії Б № 032344 Квартирно-експлуатаційній частині Одеського району виконавчим комітетом Овідіопольської районної ради народних депутатів Одеської області надано в постійне та безоплатне користування земельну ділянку, загальною площею 586,5 га, до складу якої увійшла земельна ділянка військового містечка Іллічівськ 1 (2) площею 296,8 га, розташована на території Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області. Частина вказаної земельної ділянки військового містечка площею 7,7330 га, за адресою: [ADDRESS] , на якій розміщено будівлі та споруди бази відпочинку «Авіаремонтник», перебуває на обліку в КЕВ м. Одеса. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17.02.2005, будівлі та споруди БВ «Авіаремонтник» на праві державної власності належать державному підприємству Міністерства оборони України «Одеське авіаційно-ремонтне підприємство „Одесавіаремсервіс"». Згідно зі ст.ст. 77, 78, 84 ЗК України, ст. 14 Закону України «Про Збройні Сили України», ст.ст. 1, 2 Закону України «Про використання земель оборони» вищевказані землі належать за формою власності до державної власності, за цільовим призначенням - до земель оборони. Водночас 17.07.2007 Молодіжненська сільська рада прийняла рішення № 774-V «Про вилучення із земель Міністерства оборони України КЕВ м. Одеса земельної ділянки, загальною площею 7,7330 га та зарахування цієї земельної ділянки до земель запасу Молодіжненської сільської ради в межах с. Молодіжного» (далі - рішення № 774-V) з порушенням вимог ст. 77, 84, 143 ЗК України (без отримання від власника земель оборони - Кабінету Міністрів України згоди на припинення права постійного користування земельною ділянкою військового містечка Іллічівськ 1(2). Отже, рішення Молодіжненської сільської ради № 774-V є незаконним, грубо порушує право державної власності на землю та спричиняє шкоду інтересам державі. У зв`язку з викладеним, 13 липня 2016 року Військова прокуратура Південного регіону України подала до Господарського суду Одеської області позов в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України, КЕВ м. Одеси до Молодіжненської сільської ради про визнання незаконним та скасування рішення № 774-V, повернення незаконно вилученої земельної ділянки (справа № 916/1900/16 наразі перебуває у провадженні Південно-західного апеляційного господарського суду). Під час розгляду судом справи № 916/1900/16 Молодіжненська сільська рада долучила до її матеріалів копії рішень сільської ради щодо спірної земельної ділянки, прийнятих після її незаконного вилучення із земель Міністерства оборони України. Так, рішенням Молодіжненської сільської ради від 30.03.2011 № 1930-V надано дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам України - членам ОК «Дачне товариство „Авіаремонтник"» (61 особі). Згодом на підставі рішення Молодіжненської сільської ради від 30.05.2011 № 284-VI «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок безоплатно у власність гр. України - членам ОК «ДТ „Авіаремонтник"» згідно з додатком (всього 61 особа) для індивідуального дачного будівництва за адресою: [ADDRESS] » (далі - рішення від 30.05.2011 № 284-VI) передано земельні ділянки загальною площею 1,22 га безоплатно у власність громадян та видано їм державні акти на землю. Так, на підставі рішення від 30.05.2011 № 284-VI громадянці [PERSON] видано Державний акт серії ЯЛ № 732465 від 22.03.2012 на право власності на земельну ділянку площею 0,0200 га, кадастровий номер 5123782000:02:004:4001 (за адресою: [ADDRESS] ), яка була незаконно вилучена із земель Міністерства оборони України. Отже, з метою фактичного захисту прав та законних інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України та КЕВ м. Одеса, виникла необхідність у визнанні недійсним Державного акта серії ЯЛ № 732465 на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 5123782000:02:004:4001, на підставі якого громадянка [PERSON] незаконно отримала право власності на частину земельної ділянки військового містечка площею 0,0200 га, та витребування вказаної земельної ділянки. Представники позивачів Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону в інтересах держави в особі Кабінета Міністрів України, Міністерства оборони України, Одеського квартирно-експлуатаційного управління в судове засідання не з`явилися, надали судові заяви про розгляд справи за їх відсутності та підтримання позовних вимог у повному обсязі. Представник Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи, повідомлявся належним чином, надіслали до суду відзив у якому просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог, розглянути справу за їхньої відсутності. Представник відповідача - адвокат Фещук М.Г. та відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Дослідивши повно, всебічно матеріали справи, надані докази у їх сукупності та співставленні, суд дійшов висновку про доведеність обставин, на який ґрунтується позов та можливість задоволення позовних вимог, виходячи із наступного. Щодо заяви представника відповідача про застосування наслідків пропущення строків позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Фактично це строк для захисту порушеного права в судовому порядку. Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З зазначеного вбачається, що початок перебігу позовної давності це фактично момент виникнення в особи права на судовий позов. Пункт 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення досуду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Тобто, він втілює «право на суд», яке, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розпочати провадження в суді за цивільним позовом та отримати його вирішення (наприклад, п. 25 рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», п. 50 рішення у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», п. 52 рішення у справі «Меньшакова проти України»). Виходячи з аналізу прецедентної практики Європейського суду з прав людини щодо застосування пункту 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в аспекті «права на суд», системного тлумачення ст. ст.256,261 ЦК Українита ст. ст.175,185 ЦПК України, початок перебігу позовної давності слід обчислювати від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про обидві обставини: і про порушення свого права, і про особу, яка його порушила. Суд вважає, що до звернення прокуратури 13.07.2016 р. до Господарського суду Одеської області з позовом про визнання незаконним, скасування рішення Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області від 17.07.2007 №774-V та відкриття провадження у справі №916/1900/16, Кабінет Міністрів України, Міністерство оборони України не були проінформовані про незаконне вилучення Молодіжненською сільською радою Овідіопольського району Одеської області земельної ділянки оборонного відомства, про надання частини вказаної ділянки площею 0,0200 га у приватну власність [PERSON] , вони не знали і не могли довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, тому дійшов висновку, що строк позовної давності позивачем при подачі даного позову не пропущений і поданий в межах трирічного строку, передбаченого ст. 257 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За ч.ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтями 2,19 Закону України «Про охорону земель» визначено, що об`єктом особливої охорони держави є всі землі в межах території України. Відповідно до ст. 19 Конституції України, посадові особи органів державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з положеннями ст.12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад і передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Частинами першою та другою ст. 116 Земельного кодексу України, визначено, що громадяни і юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, садівництва та ін., у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу місцевого самоврядування. Вибір місця розташування земельної ділянки та надання дозволу і вимог на розроблення проекту її відведення здійснюються в порядку, встановленому статтею 151 Земельного кодексу України. Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Згідно із частиною третьою ст. 152 Земельного кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Таким чином, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. За змістом ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 2 Земельного кодексу України, закріплено, що відповідно до цільового призначення всі землі України поділяються на види. Одним із яких є землі оборони. Згідно ст. 70 Земельного кодексу України, землями для потреб оборони визнаються землі, надані для розміщення та постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств і організацій Збройних Сил України, інших військових формувань та внутрішніх військ. Порядок надання земель для потреб оборони визначається законодавством України. Судом встановлено, що відповідно до Державного акту на право постійного користування землею 1986 року серії Б № 032344 Квартирно-експлуатаційній частині Одеського району виконавчим комітетом Овідіопольської районної ради народних депутатів Одеської області надано в постійне та безоплатне користування земельну ділянку, загальною площею 586,5 га, до складу якої увійшла земельна ділянка військового містечка Іллічівськ 1 (2) площею 296,8 га, розташована на території Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області. Частина вказаної земельної ділянки військового містечка площею 7,7330 га, за адресою: [ADDRESS] , на якій розміщено будівлі та споруди бази відпочинку «Авіаремонтник», перебуває на обліку в КЕВ м. Одеса. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17.02.2005, будівлі та споруди БВ «Авіаремонтник» на праві державної власності належать державному підприємству Міністерства оборони України «Одеське авіаційно-ремонтне підприємство „Одесавіаремсервіс"». Згідно зі ст.ст. 77, 78, 84 ЗК України, ст. 14 Закону України «Про Збройні Сили України», ст.ст. 1, 2 Закону України «Про використання земель оборони» вищевказані землі належать за формою власності до державної власності, за цільовим призначенням - до земель оборони. Водночас 17.07.2007 Молодіжненська сільська рада прийняла рішення № 774-V «Про вилучення із земель Міністерства оборони України КЕВ м. Одеса земельної ділянки, загальною площею 7,7330 га та зарахування цієї земельної ділянки до земель запасу Молодіжненської сільської ради в межах с. Молодіжного» (далі - рішення № 774-V) з порушенням вимог ст. 77, 84, 143 ЗК України (без отримання від власника земель оборони - Кабінету Міністрів України згоди на припинення права постійного користування земельною ділянкою військового містечка Іллічівськ 1(2). Отже, рішення Молодіжненської сільської ради № 774-V є незаконним, грубо порушує право державної власності на землю та спричиняє шкоду інтересам державі. У зв`язку з викладеним, 13 липня 2016 року Військова прокуратура Південного регіону України подала до Господарського суду Одеської області позов в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України, КЕВ м. Одеси до Молодіжненської сільської ради про визнання незаконним та скасування рішення № 774-V, повернення незаконно вилученої земельної ділянки (справа № 916/1900/16 наразі перебуває у провадженні Південно-західного апеляційного господарського суду). Під час розгляду судом справи № 916/1900/16 Молодіжненська сільська рада долучила до її матеріалів копії рішень сільської ради щодо спірної земельної ділянки, прийнятих після її незаконного вилучення із земель Міністерства оборони України. Так, рішенням Молодіжненської сільської ради від 30.03.2011 № 1930-V надано дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам України - членам ОК «Дачне товариство „Авіаремонтник"» (61 особі). Згодом на підставі рішення Молодіжненської сільської ради від 30.05.2011 № 284-VI «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок безоплатно у власність гр. України - членам ОК «ДТ „Авіаремонтник"» згідно з додатком (всього 61 особа) для індивідуального дачного будівництва за адресою: [ADDRESS] » (далі - рішення від 30.05.2011 № 284-VI) передано земельні ділянки загальною площею 1,22 га безоплатно у власність громадян та видано їм державні акти на землю. Так, на підставі рішення від 30.05.2011 № 284-VI громадянці [PERSON] видано Державний акт серії ЯЛ № 732465 від 22.03.2012 на право власності на земельну ділянку площею 0,0200 га, кадастровий номер 5123782000:02:004:4001 (за адресою: [ADDRESS] ), яка була незаконно вилучена із земель Міністерства оборони України. Рішенням Господарського суду Одеської області у справі №916/1900/16 від 15.02.2017 року, яке залишено в силі Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.07.2022 року позов задоволено, визнано незаконним та скасовано Рішення Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області від 17.07.2007р. №774-V „Про вилучення із земель Міністерства оборони України КЕВ м. Одеси земельної ділянки, загальною площею 7.7330 га, та зарахування цієї земельної ділянки до земель запасу Молодіжненської сільської ради в межах с. Молодіжного». Зобов`язано Молодіжненську сільську раду Овідіопольського району Одеської області повернути державі в особі Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси шляхом складання Акту прийому-передачі земельну ділянку загальною площею 6,2930 га, вилучену Рішенням Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області від 17.07.2007р. №774-V. Частина 4 ст. 81 ЦПК України передбачає, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлене законом. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акту органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди. Згідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 3 ст. 388 ЦК України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Згідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно достатньої правової підстави, зобов`язана його повернути. Особа зобов`язана повернути майно й тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, відпала. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися позивачі, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази в їх сукупності, суд знаходить позовні вимоги позивачів такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання, щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст.141 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь держави судові витрати. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved