Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-18 00:00:00

03.04.2024 року позивач в особі свого представника за довіреністю Мєшнік Костянтина Ігоровича засобами поштового зв`язку звернувся до суду із заявою, в якій просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором без номеру від 30.08.2018 року у розмірі 129628,96 грн. станом на 15.01.2024 року, а також судові витрати за розгляд справи у суді у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 3028,00 грн. В обгрунтування позову було зазначено, що 30.08.2018 року між позивачем та відповідачем було укладено договір без номеру у порядку ч.1 ст.634 Цивільного кодексу України на підставі анкети-заяви [PERSON] про приєднання до «Умов надання банківських послуг», «Тарифів банку», «Таблиці обчислення вартості кредиту» та «Паспорту споживчого кредиту», з якими відповідач ознайомився в письмовій формі. Своїм підписом у анкеті-заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з вищевикладеними документами складає між сторонами договір про надання банківських послуг, зокрема кредитний, зі сплатою на користь позивача процентів за користування кредитними коштами. Позивач вказав, що за умовами вказаного договору відповідачу було відкрито картковий рахунок. Позивач у повному обсязі виконав свої зобов`язання за кредитним договором, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених сторонами. Відповідач в процесі користування кредитним рахунком не надав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, чим порушив вимоги статей 526, 527, 530, 610, 1054 ЦК України, тобто ухилився від виконання взятих на себе зобов`язань, що стало підставою для звернення позивача до суду із даною позовною заявою. Ухвалою судді від 13.05.2024 року справу було прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження по ній без повідомлення (виклику) сторін, наданий час сторонам по справі для подання усіх заяв по суті позову (а.с.41). Позивач та його представник про вказану ухвалу був повідомлений належним чином засобами Електронного суду у порядку ч.5 ст.272 ЦПК України (а.с.43-44) Відповідач про вказану ухвалу був повідомлений у порядку п.5 ч.6 ст.272 ЦПК України (а.с.45). Відзив від відповідача не надходив. Заяви, клопотання від сторін не надходили та інші процесуальні дії у справі судом не застосовувалися. Розгляд справи проводиться у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами у межах строків, визначених ст.275 та ч.2 ст.279 ЦПК України. Можливість ухвалення заочного рішення в такому випадку не передбачена. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 30.08.2018 [PERSON] підписав заяву-анкету відповідно до вимог ст.634 ЦК України, в якій підтвердив, що він ознайомився з «Умов надання банківських послуг», «Тарифів банку», «Таблиці обчислення вартості кредиту» та «Паспорту споживчого кредиту», які разом складають між відповідачем та позивачем договір про надання банківських послуг (а.с.11). Позивач, окрім заяви-анкети відповідача та розрахунку проведеної ним заборгованості відповідача (а.с.8-10), надав суду також «Умови і правила обслуговування в АТ «Універсал банк» при надання банківських послуг щодо продуктів monobank (а.с.12-24), умови випуску платіжних карт «чорна картка monobank» (а.с.25-26) та паспорт споживчого кредиту «чорна картка monobank» (а.с.27-29). Жодних інших даних позивач суду не надав, зокрема, емітованої та виданої відповідачу платіжної картки, лімітів, встановлених по картці, підтверджень отримання відповідачем кредитних коштів. Із усіх наданих суду заяв відповідачем була підписана виключно заява-анкета від 30.08.2018 року, яка не містила норм про те, що укладений договір є кредитним з необхідністю сплати процентів позивачу, а також норм про розмір кредиту, який надається відповідачеві. Таким чином, в даній справі неможливо встановити строк дії договору між позивачем та відповідачем, оскільки в даних правовідносинах він забезпечується строком дії виданої відповідачу картки, яку позивач, з власних мотивів, суду не надав. Те, що у розрахунку заборгованості зазначено про перехід нарахованого позивачем боргу у стан простроченого 28.12.2022 року не є належним доказом припинення договору між сторонами, оскільки вказану довідку формує позивач та з наданих суду доказів неможливо зрозуміти, чим саме користувався позивач, нараховуючи відповідачу борг та в подальшому переводячи його у стан простроченого. Це саме стосується питання нарахування процентів за користування коштами відповідачем, оскільки, як було зазначено вище, жодних підписаних відповідачем документів, які б підтверджували факт взагалі можливості нарахування йому процентів за користування коштами позивача, немає. Матеріали справи не містять доказів, яке рішення було прийнято позивачем за заявою відповідача, яка картка йому була видана, а також доказів про розмір кредитних коштів/встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.«Умови надання банківських послуг», «Тарифи банку», «Таблиця обчислення вартості кредиту» та «Паспорт споживчого кредиту», які позивач вважав підписаними відповідачем, не містять підпису [PERSON] , тобто відсутні докази на підтвердження його волі на укладання вказаних документів. У матеріалах справи також у формі додатків до Умов наявні копія тарифів, паспорту споживчого кредиту, в яких викладені основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, санкції за порушення зобов`язань, таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача, які мають бути підписані споживачем у вигляді його електронного цифрового підпису. Із наданих позивачем доказів тільки Анкета-заява містить підпис відповідача. Водночас, Анкета-заява не містить відповідних істотних умов кредитного договору, в указаній заяві відсутні будь-які дані стосовно оформлення кредиту, зазначення суми кредитного ліміту, строку повернення кредиту, визначення розміру процентів за користування кредитом та інших істотних умов. Крім того, позивачем на підтвердження своїх позовних вимог надано розрахунок заборгованості за договором від 30.08.2018 станом на 15.01.2024 року, відповідно до якого зазначено про наявність боргу відповідача перед позивачем за тілом кредиту в розмірі 129628,96 грн. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до норм ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаною нормою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо, безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. За змістом пункту 62 «Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. З урахуванням того, що у наданих до позовної заяви додатках відсутні виписки з особового рахунку відповідача, що унеможливлює встановити рух коштів, відповідно суд вважає, що позивач не довів належними та допустимими доказами факт того, що відповідач дійсно отримав грошові кошти у позивача, а також наявність у відповідача взагалі заборгованості перед позивачем, у тому числі, у розмірі, вказаному у розрахунку. Розрахунок заборгованості в даному випадку не є первинним документом банку, отже є не належним доказом використання відповідачем кредитних коштів у межах кредитного ліміту або інших грошових правовідносин між сторонами. За відсутності доказів про розмір наданого кредиту не має можливості зробити висновок про належність, достовірність та достатність розрахунку позову, який є одностороннім документом позивача та не був погоджений з відповідачем. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ «Універсал Банк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Виходячи з наведених норм чинного законодавства, договір, в тому числі і кредитний, може бути укладений шляхом приєднання до запропонованих умов однією із сторін оформлений у формулярах або інших стандартних формах. У постанові Великої Палати ВС від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) стосовно порядку укладання договору кредиту було зазначено наступну правову позицію щодо належного стандарту доведення факту узгодження Умов та правил банківських послуг. Так, у вказаній постанові було зазначено, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. У частині четвертій статті 263 ЦПК України вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Тому відсутні підстави вважати, що відповідач ознайомився з «Умовами надання банківських послуг», «Тарифами банку», «Таблицею обчислення вартості кредиту» та «Паспортом споживчого кредиту» при підписанні анкети-заяви від 30.08.2018 року і є доказами укладання саме кредитного договору між сторонами. Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України). Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судові витрати за результатами розгляду справи слід залишити за позивачем на підставі ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed