Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-16 00:00:00

Позивачка, звернувшись до суду із даним позовом, посилається на те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , після його смерті відкрилася спадщина за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що вона фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка, оскільки на час його смерті, постійно проживала в будинку, управляла та володіла майном. З метою оформлення права на спадщину звернулася до приватного нотаріуса Трачук Л.В., із відповідною заявою, про видачу свідоцтва на право на спадщину, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус відмовила, оскільки господарство відноситься до колгоспного двору та належало померлому як голові колгоспного двору, а частки інших його членів у майні не виділені. Зазначає, що станом на 1990 рік у будинковолодінні були зареєстровані: голова домогосподарства [PERSON] , дружина [PERSON] , сини [PERSON] та [PERSON] . Просить суд визнати за нею право власності на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Позивачка в судове засідання не з`явилася, її представник адвокат Гринів Я.В. подала заяву про розгляд справи в їхній відсутності, позовні вимоги з вказаних підстав підтримала. Відповідачі в судове засідання також не з`явилися, подали суду заяви, про розгляд справи у їхній відсутності, щодо позову та визнання за позивачкою права власності на спірне будинковолодіння не заперечили. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Врахувавши заяви сторін, дослідивши матеріали справи суд дійшов наступних висновків. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року № 24-753/04-13 передбачено, що «при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у по господарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами». Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] належав колгоспному двору, головою якого був [PERSON] . Крім нього у вказаному будинковолодінні станом на 01 липня 1990 року були зареєстровані та проживали, дружина [PERSON] , сини [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією довідки старости с. Пилипи, Кропивище, Тростянка Матеївецької сільської ради Коломийського району від 03 липня 2023 року № 260 (а.с. 19). Голова колгоспного двору [PERSON] помер [INFO] , про що 25 листопада 2003 року складено відповідний актовий запис № 26 (а.с. 12). Заповіт від імені померлого Пустовара, виконкомом Пилипівської сільської ради не посвідчувався. Померлому, як голові колгоспного двору, на підставі свідоцтва на право власності, виданого 15 грудня 1987 року виконкомом Коломийської районної Ради на підставі рішення № 76 від 08 квітня 1987 року належав спірний житловий будинок з господарським будівлями та спорудами (а.с. 13). З метою оформлення спадщини, позивачка звернулась до приватного нотаріуса Трачук Л.В., із відповідною заявою, про видачу свідоцтва на право на спадщину. Нотаріус відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, мотивуючи відмову тим, що господарство відноситься до колгоспного двору та належало померлому як голові колгоспного двору, а частки інших його членів у майні не виділені (а.с. 21). Згідно даних технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] , його загальна площа його складає 56,6 кв.м., житлова 45,1 кв.м. Згідно долученого до позовної заяви звіту про оцінку майна від 22 березня 2024 року, ринкова вартість будинковолодіння становить 95\~039 грн (а.с. 23). Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Пункт 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно з ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до\~статті 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 392 ЦК України у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Ураховуючи, що відповідно до\~статті 328 ЦК України\~набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на окремі об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту. Ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Положеннями\~ст. 1297 ЦК України\~передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. \~ \~ \~ \~ \~У пункті 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Виходячи з того, що позивачці на праві власності належить нерухоме майно і це право не порушує нічиї права і охоронювані законом інтереси, однак, вона не взмозі оформити власність через те, що частки членів колгоспного двору в майні не виділені до дня смерті голови двору, а відповідачі, як члени колгоспного двору та орган місцевого самоврядування не заперечили проти визнання права власності на спадкове майно за позивачкою, суд вважає за можливе визнати за нею право власності на будинковолодіння шляхом задоволення позову. На підставі наведеного та ст.ст. 15, 16, 328, 392, 1217, 1268 ЦК України,

Outcome: approved