Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-19 00:00:00

До Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла заява від представника заявника [PERSON] адвоката Кравченко Лідії Юріївни про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території. Вимоги заяви обґрунтовано тим, що після повномасштабного збройного нападу Російської Федерації на територію України 24 лютого 2022 року, [PERSON] із родиною не змогла виїхати зі свого постійного місця проживання та залишилася проживати на тимчасово окупованій території. [INFO] син заявниці, [PERSON] , помер від гострої коронарної недостатності, що підтверджується медичним свідоцтвом про смерть та свідоцтвом про смерть, виданими окупаційною владою. Враховуючи те, що встановлення факту смерті сина заявниці необхідне для реалізації спадкових прав [PERSON] та реєстрації смерті особи відповідно до законодавства України, то просить встановити факт смерті громадянина України [PERSON] , який народився [INFO] в м.Енергодар Запорізької та помер [INFO] у м.Енергодар Василівського району Запорізької області Україна, у віці 31 років, причина смерті: гостра коронарна недостатність. В судове засідання представник заявника не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник заінтересованої особи Комунарський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у судове засідання не з`явився. Дослідивши матеріали справи, надані докази, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Заявниця [PERSON] , [INFO] , є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянки України серії [NUMBER] . Померлий [PERSON] , [INFO] , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України [NUMBER] . Згідно за наданими документами судом встановлено факт родинних відносин заявниці [PERSON] із померлим [PERSON] , а саме: [PERSON] , [INFO] , є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження останнього серії [NUMBER] від 20.03.1992. В матеріалах справи наявний документ окупаційної влади, а саме: «медицинское свидетельство о смерти серии 23 №202248516, выданное 16 января 2024 года», відповідно до якого [PERSON] помер [INFO] від гострої коронарної недостатності. Як убачається з документу, виданого окупаційною владою « свидетельство о смерти серия [NUMBER] дата выдачи 26 апреля 2024 г.» [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , місце смерті: Запорізька область, м. Енергодар. Наданий документ виданий на непідконтрольній Україні території, а саме: органом який створений та діє у порядку не передбаченому законом, є недійсними і не створює правових наслідків. Надані документи не є офіційним документами, відповідно до вимог ст. 9 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», на підставі яких можливо провести державну реєстрацію смерті. Згідно п. 1ПП ВСУ №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Відповідно до ч.1-3 ст.9 зазначеного Закону, державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові особи та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Частиною 1 статті 17 зазначеного Закону України передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі: 1) якщо заява надійшла після закінчення одного року з дня настання смерті; 2) встановлення у судовому порядку факту смерті; 3) звернення для реєстрації смерті особи, оголошеної судом померлою. Пунктом 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2, передбачено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті, є, зокрема, лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545, а також рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення особи померлою. Беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, у своєму висновку Європейський суд з прав людини у справі «Кіпр проти Туречинни», зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку ст. 317 ЦПК України. З викладеного вище, вбачається, що заявником надано достатньо доказів того, щоб підтвердити, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] на тимчасово окупованій території України, а тому, суд вважає за необхідне задовольнити заяву та встановити факт смерті останнього в судовому порядку. Доказів, які б спростовували факт смерті суду не надано.

Outcome: approved