Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-19 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 30 000 грн. та моральну шкоду в розмірі 5 000 грн., яку було завдано відповідачем внаслідок пошкодження належного їй автомобіля. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 02.01.2024 відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої належний їй на праві власності автомобіль марки ВАЗ 21144, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , зазнав ушкоджень. За змістом розписки від 14.01.2024, наданої відповідачем, він зобов`язався компенсувати вартість ремонту пошкодженого ним автомобіля у розмірі 30 000 грн. до 14.05.2024. Однак, жодної компенсації відповідачем так і не було виплачено. Розмір таких збитків підтверджується взятим відповідачем на себе зобов`язанням у вигляді розписки, яке добровільно ним не виконується, що й спонукало позивачку звернутися до суду з вищевказаним з позовом. Одночасно зазначає,\~що внаслідок\~дій відповідача\~вона зазнала\~моральних страждань,\~які полягають\~у пережитому\~нею нервовому\~стресі,\~душевних стражданнях\~та порушенні\~звичайних життєвих\~зв`язків. Розмір спричиненої моральної шкоди відповідачем [PERSON] позивачка оцінює в сумі 5 000 грн. Також просить відшкодувати понесені судові витрати. Ухвалою суду від 03.07.2024 прийнято позов до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Ухвалами суду від 23.08.2024 року та від 19.09.2024 року, постановленими протокольно без виходу суду до нарадчої кімнати, задоволено клопотання позивачки про допит свідків. Інших процесуальних дій не вчинялося. Правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався, письмових заперечень проти позову до суду не подав. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав та доводів, викладених у позовній заяві та просила їх задовольнити. Пояснила, що вона є власником автомобіля ВАЗ 21144, реєстраційний номер [NUMBER] . Вказує, що 02.01.2024 року відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої належний їй на праві власності автомобіль марки ВАЗ 21144, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , було пошкоджено. Винуватцем у дорожньо-транспортній пригоді вважає відповідача [PERSON] , що ним не заперечувалось, та у зв`язку з чим він особисто надав їй розписку від 14.01.2024, в якій він зобов`язався компенсувати вартість ремонту пошкодженого ним автомобіля у розмірі 30 000 грн. до 14.05.2024. Поліцію на місце ДТП не викликали, оскільки домовились з [PERSON] про добровільне відшкодування шкоди. Однак, жодної компенсації відповідачем так і не було виплачено. Зазначила, що в березні 2024 року самостійно відремонтувала пошкоджений автомобіль. Переконана,\~що вона,\~як власник\~майна,\~яке зазнало\~пошкодження внаслідок\~дій відповідача,\~має право\~на відшкодування\~завданих збитків\~в повному\~розмірі та\~просить стягнути\~з відповідача\~30000\~грн.\~завданої матеріальної\~шкоди.\~Одночасно зазначає,\~що вона\~зазнала моральних\~страждань,\~які полягають\~у пережитому\~нею нервовому\~стресі,\~внаслідок якого\~вона змушена\~була вживати\~ліки щоб\~заспокоїтись,\~водночас поснила,\~що в\~лікарню з\~даного приводу\~вона не\~зверталась. Розмір спричиненої моральної шкоди відповідачем [PERSON] позивачка оцінює в 5 000 грн., яку також просить стягнути з відповідача. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, заперечив проти заявлених до нього позовних вимог. Водночас підтвердив, що дорожньо-транспортна пригода, на яку посилається позивачка, дійсно мала місце, водночас вказуючи на те, що 02.01.2024 року він автомобілем, який належить позивачці, не керував та за кермом був племінник позивачки [PERSON] . З цих підстав заперечує вимоги позивачки про стягнення коштів за складеною ним у письмовій формі борговою розпискою. Пояснив, що 02.01.2024 племінник позивачки [PERSON] взяв автомобіль без дозволу останньої та разом з односельчанами поїхав до нього в с.Сіянці, та саме [PERSON] скоїв ДТП. Водночас вказав, що 14.01.2024 року на прохання позивачки з приводу проведення ремонту та пошкодження її автомобіля, він добровільно власноручно, без будь-якого тиску, примусу чи погроз, написав розписку про відшкодування їй коштів на суму 30 000 грн. Неповнолітній свідок [PERSON] , у присутності законного представника, в судовому засіданні пояснив, що є племінником позивачки [PERSON] 02.01.2024 року він, на прохання відповідача [PERSON] , взяв автомобіль ВАЗ 21144, належний [PERSON] , щоб покататись. З цією метою він разом з односельчанами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] поїхав в с.Сіянці, щоб забрати [PERSON] . На ділянці дороги з с.Сіянці до с.Почапки за кермом автомобіля перебував [PERSON] , при цьому в нього не було посвідчення водія. Керуючи автомобілем в с.Милятин, приблизно о 22 год., [PERSON] в`їхав в стовп, внаслідок чого було пошкоджено автомобіль. Неповнолітній свідок [PERSON] , у присутності законного представника, в судовому засіданні пояснив, що 02.01.2024 року приблизно о 21 год. він разом з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] їхали з с.Почапки в с.Милятин додому та за кермом автомобіля був [PERSON] Керуючи автомобілем, [PERSON] здавав назад та в`їхав в стовп. Поліцію на місце дорожньо-транспортної пригоди ніхто не викликав. Малолітній свідок [PERSON] , у присутності законного представника, в судовому засіданні пояснив, що 02.01.2024 року він разом з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] поїхали з с.Милятин в с.Сіянці та автомобілем керував [PERSON] В с.Сіянці за кермо автомобіля сів [PERSON] та вони всі разом поїхали назад в с.Милятин. Однак, коли [PERSON] в с.Милятин рухався заднім ходом, він в`їхав в стовп, внаслідок чого автомобіль було пошкоджено. Поліцію на місце дорожньо-транспортної пригоди не викликали. Після ДТП [PERSON] та [PERSON] відійшли в сторону та про щось домовлялись, при цьому він чув як [PERSON] просив [PERSON] , щоб той взяв провину за скоєння ДТП на себе. Суд, заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як вбачається із змісту боргової розписки від 14.04.2024 року, остання складена відповідачем на підтвердження його обов`язку із відшкодування шкоди, заподіяної ним внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шляхом пошкодження транспортного засобу, належного позивачці. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] 14.01.2024 року власноручно написав розписку про добровільне відшкодування шкоди, якою підтвердив заподіяння шкоди для [PERSON] у розмірі 30 000 грн. і зобов`язався виплатити суму шкоди до 14.05.2024 року. Відповідно до розписки [PERSON] визнає, що завдав позивачці матеріальної шкоди, яка виразилась у пошкодженні автомобіля марки ВАЗ 21144, реєстраційний номер [NUMBER] , та зобов`язується відшкодувати цю шкоду до 14.05.2024 року. Згідно розписки розмір матеріальної шкоди складає 30 000 грн. В судовому засіданні сторони підтвердили, що розмір шкоди, який визначений розпискою є узгодженим сторонами у добровільному порядку, і є таким, що не підлягає додатковому доведенню позивачкою. В судовому засіданні відповідач, оглянувши оригінал розписки від 14.01.2024 року, підтвердив, що він написав таку розписку у добровільному порядку, без будь-якого тиску, примусу чи погроз, її умови були для нього зрозумілими, відповідали його волевиявленню. Водночас судом встановлено, що після закінчення строку сплати відшкодування 14.05.2024 року, відповідач не виконав своє зобов`язання за розпискою, завдані позивачці збитки не відшкодував. Предметом позову є стягнення матеріальної шкоди, згідно з виданою відповідачем розпискою від 14.01.2024 року в розмірі, обумовленому борговим документом. Оскільки взяте на себе зобов`язання відповідачем у вказаний в розписці строк не виконано, позивачка вправі захищати своє порушене право. За змістом ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно із ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Відповідно до ч.2 ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Підставою звільнення особи від відповідальності в деліктних правовідносинах є відсутність будь-якої складової цивільного правопорушення. Встановлено, що розпискою про добровільне відшкодування шкоди, складеною відповідачем, врегульовано порядок відшкодування шкоди. Згідно ст.3 ч.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч. ч.1, 2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стандарт доказування, тобто ступінь доведеності обставин справи сторонами є питанням досить складним для Суду, яке він вирішує у кожній справі окремо. Загальне правило, сформульоване у рішенні по справі Ireland v. the United Kingdom (5310/71, § 161, 18 January 1978) наступним чином: оцінюючи докази Суд застосовуватиме стандарт доказування «поза розумним сумнівом», але додає, що такий доказ може слідувати з співіснування достатньо сильних, чітких та узгоджених припущень або інших схожих неспростованих презумпцій факту. В цьому контексті поведінка Сторін при отриманні доказу також приймається до уваги. Слід також наголосити, що переконливість кожного доказу доводиться у змагальній процедурі безпосередньо перед тим складом суду, який дає цьому доказу юридично значущу оцінку. Згідно зі ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Верховний Суд в постанові від 17.12.2020 року у справі №278/2177/15-ц зазначив, що процесуальний обов`язком суду є належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок. Зважаючи на викладене, з урахуванням показів свідків, які підтвердили заподіяння шкоди належному позивачці автомобілю саме відповідачем під час керування ним таким автомобілем, а відтак заперечення відповідача не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду та підлягають спростуванню. Судом встановлено, що розмір завданої відповідачем шкоди узгоджено сторони та відповідач склав розписку про добровільне відшкодування, дійсність якої відповідачем не заперечується. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення із відповідача, з вини якого позивачу завдана шкода в розмірі, про який сторони домовились. Беручи до уваги встановлені судом обставини, суд приходить до висновку про наявність фактичних та правових підстав для стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] матеріальної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля у розмірі 30 000 грн. При вирішенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Статтями 23, 1167 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, крім іншого, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно з п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року (з наступним змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може проявлятися, зокрема: в моральних переживаннях в зв`язку з порушенням права власності. Як зазначено у п. 9 вказаної Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У відповідності до ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як передбачено ч.ч.1-3 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Разом з тим, вимоги позивачки про відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими та не підлягають задоволенню судом, оскільки факт завдання позивачці моральної шкоди в результаті винних дій або бездіяльності відповідача не знайшов свого підтвердження в ході розгляду справи, та позивачкою не надано будь-яких доказів в розумінні положень ст.ст.76-81 ЦПК України на обґрунтування своїх доводів, викладених у позовній заяві. Позивачка посилається на те, що їй була заподіяна моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях та порушенні звичайних життєвих зв`язків. Водночас, вищенаведені доводи позивачки не підтверджені жодними доказами. Позивачка не обґрунтувала причинно-наслідковий зв`язок між її майновими витратами і душевними стражданнями, які пов`язані з цими витратами. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди є безпідставними та задоволенню не підлягають. При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтакз відповідача\~на користь\~позивачки слід\~стягнути витрати\~зі сплати\~судового збору\~в розмірі1211,20 грн., який було сплачено за подання вимоги майнового характеру. На підставі викладеного та

Outcome: partial