Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-08 00:00:00

31 липня 2024 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив в інтересах малолітньої дитини, позбавленої батьківського піклування, прийняти рішення про позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , у відношенні малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , а також стягувати щомісячно, на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі по від заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого на день стягнення, для дитини відповідного віку, з дня подачі заяви до досягнення нею повноліття. Ухвалою судді від 01.08.2024 року було відкрито провадження по справі та призначено судове засідання. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. Представник позивача Комунального Некомерційного підприємства «Міський спеціалізований будинок дитини №1» у судове засідання не з`явилась; 15.08.2024 року через канцелярію суду надала заяву, в якій просила розглянути справу за відсутності представника позивача та задовольнити позовні вимоги. Відповідач - [PERSON] у судові засідання, що призначалися на 16.08.2024 року та 09.09.2024 року, не з`явилася, причини неявки суду не повідомила. Щодо сповіщення відповідачки, суд зазначає наступне. Статтею 128 ЦПК України передбачено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається зокрема фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Судом було отримано відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру №743580 від 16.08.2024 року, згідно якої у відповідачки [PERSON] адреса реєстрації місця проживання відсутня. Згідно відповіді з відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області [PERSON] , [INFO] , зареєстрованою в місті Одесі та Одеській області не значиться. Оскільки [PERSON] особисто не повідомила суд про адресу місця проживання та адресу для листування, вона не має зареєстрованого Електронного кабінету в ЄСІТС, судом здійснювалось повідомлення останньої про дату, час і місце проведення судового засідання шляхом скерування судових повісток, разом з копією ухвали про відкриття провадження по справі, копією позовної заяви з додатками до неї, на вказану адресу зареєстрованого місця проживання - [ADDRESS] . Однак, уся судова кореспонденція, скерована на ім`я [PERSON] , у тому числі судова повістка з повідомленням про судове засідання, призначене на 16.08.2020 року, повернута до суду без вручення з підстав відсутності адресата за вказаною адресою. Частиною 8 ст. 128 ЦПК України передбачено, що днем вручення судової повістки є зокрема день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Також, відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 10.05.2023 року у справі №755/17944/18, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку з «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Про дату судового засідання, призначеного на 09.09.2024 року [PERSON] повідомлена належним чином, про що свідчить її особистий підпис на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. Отже, відповідачка [PERSON] є належним чином повідомленою про розгляд справи та дату, час і місце проведення судового засідання, однак не з`явилась до суду без поважних причин, не скориставшись процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву. Крім того, повідомлення відповідачки [PERSON] про дату, час і місце проведення судового засідання, за наслідком відсутнього місця зареєстрованого проживання, здійснювалось шляхом надання оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, з опублікуванням якого, відповідач у відповідності до приписів ч. 11 ст. 128 ЦПК України вважається повідомленим належним чином. Таким чином, [PERSON] про дату, час і місце проведення розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не надала. Представник третьої особи - Відділ забезпечення діяльності органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради у судове засідання не з`явився; 16.08.2024 року, на електронну пошту суду, від представника [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без участі представника третьої особи, не заперечував проти задоволення позову. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Одеської міської ради у судове засідання також не з`явився, повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Статтею 275 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно із ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Приймаючи викладене, судом було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні за відсутності сторін по справі, на підставі наявних документів в матеріалах справи та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Правовідносини між сторонами врегульовані Сімейним Кодексом України. У судовому засіданні встановлено, що на первинному обліку Служби у справах дітей Одеської міської ради перебуває малолітня [PERSON] , [INFO] (а/з про народження від 18.11.2021 року №4965, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси)), яка залишилася без батьківського піклування. До Служби у справах дітей Одеської міської ради 09.05.2023 надійшло телефонне повідомлення від [PERSON] , [INFO] , в якому зазначалось, що за адресою: [ADDRESS] , проживає її сестра [PERSON] , [INFO] , яка не здійснює належний догляд за своєю донькою - [PERSON] , [INFO] , залишає дитину на бабусю - [PERSON] , [INFO] , та тітку - [PERSON] , [INFO] . Також [PERSON] повідомила, що мати малолітньої - [PERSON] зловживає наркотичними речовинами. З метою з`ясування обставин, спеціалісти Служби у справах дітей Одеської міської ради 10.05.2023 року, спільно з інспекторами сектору ювенальної превенції Відділення поліції №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області здійснили негайний виїзд за адресою: [ADDRESS] та з`ясували, що за вказаною адресою знаходиться малолітня дитина, [PERSON] , [INFO] , у присутності тітки, [PERSON] . Зі слів [PERSON] , мати дитини відсутня вже декілька діб та зв`язку з нею немає. Спеціалісти Служби у справах дітей Одеської міської ради склали акт обстеження умов проживання дитини, відповідно до якого житлово-побутові умови незадовільні. В квартирі не дотримані санітарно-гігієнічні норми. Речі розкидані, безлад, затхлий запах, у дитини відсутні продукти харчування, речі та ліжко. Згідно з поясненнями, [PERSON] , [INFO] , які вона надала до Служби у справах дітей Одеської міської ради від 10.05.2023, стало відомо, що [PERSON] , [INFO] , систематично зникає на 3-4 дні та залишає доньку без нагляду, та не виконує батьківські обов`язки відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] . Зазначені обставини можуть привести до тяжких наслідків для життя, здоров`я та розвитку дитини, тому спеціалістами Служби у справах дітей Одеської міської ради, 10.05.2023 року, було складено акт проведення оцінки рівня безпеки дитини. Розпорядженням Малиновської районної адміністрації Одеської міської тади від 12.05.2023 № 159/01-06, малолітня [PERSON] , [INFO] , була відібрана від матері [PERSON] та направленням Департаменту охорони здоров`я Одеської обласної військової адміністрації від 15.05.2023 року №40/03 була влаштована до КНП «Міський спеціалізований будинок дитини №1» Одеської міської ради. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 26.06.2023 року (справа №521/12933/23), від матері - [PERSON] відібрано малолітню [PERSON] , [INFO] , без позбавлення батьківських прав. Розпорядженням Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської гади від 30.08.2023 року №338/01-06, малолітній [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Розпорядженням Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради від 18.10.2023 року №450/01-06, малолітня [PERSON] , [INFO] , зарахована на повне державне забезпечення до КНП «Міський спеціалізований будинок дитини №1» Одеської міської ради. Відповідно до інформації КНП «Міський спеціалізований будинок дитини №1» Одеської міської ради від 13.05.2024 року №344, малолітня [PERSON] , [INFO] , перебуває у закладі з 10.05.2023 року по теперішній час. Мати дитини - [PERSON] , [INFO] , донькою не цікавиться, впродовж року не відвідала жодного разу, допомоги у вихованні та утриманні дитини не надавала. Відомості про батька дитини вказані у свідоцтві про народження дитини відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Згідно з інформацією Центру соціальних служб Одеської міської ради від 06.05.2024 №04/01-1557, провідним фахівцем Центру 30.04.2024 року було здійснено вихід за адресою проживання матері дитини. Двері ніхто не відчинив. У телефонному режимі того ж дня фахівці зв`язалися з бабусею дитини - [PERSON] , яка проживає окремо. Жінка повідомила, що її донька - [PERSON] , не проживає за адресою реєстрації, теперішнього місця проживання доньки не знає. Зі слів, [PERSON] донька часто змінює місце проживання, на зв`язок виходить сама. Контактного телефону не має. Згідно з інформацією відділення №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області від 23.05.2024 року №60.82514, [PERSON] , [INFO] , притягувалась до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 44 КУпАП у 2023 році та ч. 3 ст. 109 КУпАП двічі та ч. 1 ст. 44 КУпАП у 2024 році. В розшуку не перебуває. Також, за Інформацією веб-сайту «Судова влада України» [PERSON] притягувалась до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства), ч. 1 ст. 184 КУпАП (невиконання батьками обов`язків щодо виховання дітей), ст. 178 КУпАП (розпивання пива, алкогольних напоїв у заборонених законом місцях). [PERSON] , [INFO] , під час зустрічі з спеціалістами Служби у справах дітей Одеської міської ради надала і письмові пояснення від 31.05.2024 року, в яких зазначила, що проти позбавлення її батьківських прав відносно її малолітньої доньки. На теперішній час, [PERSON] до Служби у справах дітей Одеської міської ради не надала документи, які б підтверджували її участь у вихованні дитини та спроможність повернути доньку до себе в родину. З приводу повернення доньки в родину не зверталась, жодних документів не надавала. Відповідно до інформації з веб-сайту Судової влади України відсутня будь-яка інформація щодо звернення [PERSON] , [INFO] , до суду з питання повернення малолітньої [PERSON] , [INFO] , на виховання в свою родину. На засіданнях комісій з питань захисту прав дітей Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради 26.06.2024 року та 10.07.2024 року, розглядалося питання позбавлення батьківських прав [PERSON] . Мати дитини - [PERSON] на засідання комісій 26.06.2024 року та 10.07.2024 року не з`явилася. Приймаючи до уваги надані документи, комісія з питань захисту прав дітей Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради дійшла висновку про наявність ознак систематичного ухилення [PERSON] від виконання обов`язків щодо виховання своєї дитини, яке виражається у тому, вона не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення в дуже важливий для формування її особистості вік; не надає дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі і не може бути для дитини прикладом та авторитетом; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не створює умови для отримання донькою освіти. [PERSON] не розуміє батьківського обов`язку, не виявляє ніяких батьківських почуттів, не займалась вихованням та утриманням дитини, не замислюється про долю дитини та її майбутнє. В матеріалах справи міститься висновок Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради №2845/01-20 від 17.07.2024 року, в якому орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно її малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . У судовому засіданні судом встановлено, що мати дитини самоусунулася від виховання та утримання своєї дитини, не надає жодної матеріальної допомоги на її утримання, не цікавиться її життям та розвитком, не піклується про фізичний, духовий і моральний розвиток. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до вимог ст.164 ч.1 п.2 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як роз`яснено у пунктах 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України №789-ХII від 27 грудня 1991 року визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно положень ст. 9 зазначеної Конвенції, держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Крім того, відповідно до положень принципу №7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією №1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за його навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. За таких обставин, суд приходить до висновку, що у судовому засіданні доведено той факт, що відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно доньки, а тому вона повинна бути позбавлена батьківських прав. Статтею 155 СК України встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до вимог Сімейного законодавства України ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У відповідності до ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 50 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Отже, з урахування вищевказаного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача - [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , шляхом їх перерахування на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України, у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів (заробітку), але не менш 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з цим позовом - 31.07.2024 року до досягнення дитиною повноліття - [INFO] . Суд зауважує, що такий розмір стягуваних аліментів є розумним та не суперечитиме чинному законодавству, інтересам відповідача та малолітньої дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст. 124,129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Згідно з ч.1, 2, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Судом враховується, що ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 01.08.2024 року було відстрочено КНП «Міський спеціалізований будинок дитини №1» Одеської міської ради сплату судового збору за подання до суду позовної заяви в частині вимог про позбавлення батьківських прав до ухвалення судового рішення по справі. Також позивач на підставі положень п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за пред`явлення позову в частині вимог майнового характеру про стягнення аліментів, який становить для юридичних осіб у розмірі 3028 грн. Отже, на підставі вищевикладеного вбачається, що позивачем, як юридичною особою було пред`явлено позов, який містить вимогу майнового характеру та вимогу немайнового характеру, за що передбачено сплату судового збору у загальному розмірі 6056 грн. (3028 гривень за вимогу немайнового характеру та 3028 гривень за вимогу майнового характеру). З урахуванням викладеного, задоволення позовних вимог, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, передбачає стягнення з відповідачки на користь держави судового збору в сумі 6056 грн. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах оплати платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: approved