Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-11 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє законний представник [PERSON] , та [PERSON] , звернулись з позовом до АТ «Українська залізниця», який був уточнений в процесі розгляду справи. В позові зазначили, що [PERSON] народився [INFO] , [PERSON] народився [INFO] . Батьками [PERSON] та [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Протягом всього життя родина мешкала за адресою: [ADDRESS] . Станом на листопад 2015 р. обидва позивача перебували у неповнолітньому віці та на повному утриманні своїх батьків. 21.11.2015 р. [PERSON] загинув внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася на українській залізниці. Було порушено кримінальне провадження № 120150800800004996. Органом досудового розслідування було прийнято рішення про закриття кримінального провадження, про яке позивачам стало відомо у жовтні 2023 р. Згідно постанови, 21.11.2015 р. о 18.35 год. на ділянці залізниці між 2 та 8 стрілками станції «Передаточна» Придніпровської залізниці, рейковим потягом № 807 сполученням «Бердянськ-Запоріжжя-1» серії «620М-25» смертельно травмовані [PERSON] та [PERSON] [PERSON] загинув, намагаючись надати невідкладну допомогу (врятувати) [PERSON] , який випадково впав під час перетину залізничної колії на необлаштованому (слизькому після дощу) пішоходному переході. Запобігти наїзду на потерпілих шляхом застосування потягом екстренного гальмування не вдалося, у зв`язку з цим [PERSON] отримав комплекс тілесних пошкоджень, які є несумісними з життям. За наслідками оперативно-розшукових заходів, виконаних на стадії досудового слідства в межах кримінального провадження, органом дізнання не встановлено ознак самогубства в діях [PERSON] та [PERSON] , а також не встановлено винних осіб, які б могли спонукати або спонукали потерпілих до вчинення навмисних дій, пов`язаних з самогубством або з доведенням до самогубства. Органом досудового розслідування визнані правомірними дії локомотивної бригади, які були вчинені з метою уникнення наїзду на пішоходів, у зв`язку з чим кримінальне провадження, внесене 21.11.2015 р. за ч.3 ст.276 КК України до ЄРДР за № 12015080080004996 закрито за відсутністю складу злочину. Позивачі, внаслідок смерті батька, зазнали моральної шкоди через втрату близької людини, а рівно і позбавлення у майбутньому можливості отримати допомогу від загиблого. За уточненим позов позивачі просили стягнути з відповідача на їх користь на відшкодування моральної шкоди в сумі по 670 000 грн. та судові витрати. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.11.2023 р. справу передано в провадження судді Звєздової Н.С. Ухвалою від 07.11.2023 р. позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження на 14.12.2023 р. Ухвалою судді від 14.12.2023 р. позов залишено без руху. 21.12.2023 року подано заяву про усунення недоліків та уточнена позовна заява. Ухвалою судді від 09.04.2024 р. позовну заяву визнано неподаною і повернуто позивачам. Постановою Запорізького апеляційного суду від 03.05.2024 р. ухвалу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 09.04.2024 р. скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.05.2023 р. справу передано в провадження судді Дмитрюк О.В. Ухвалою від 10.05.2024 р. справу прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 10.06.2024 р. 10.06.2024 р. підготовче судове засідання було відкладено на 28.06 2024 р. за клопотанням представника відповідача. 28.06.2024 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду на 10.09.2024 р. 10.09.2024 р. в судовому засіданні оголошено перерву до 12.09.2024 р. на підставі ч.2 ст.240 ЦПК України. Позивачі направили до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Розгляд справи за відсутності учасника процесу узгоджуються з положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позов (т.2 а.с.89-102). Дослідивши письмові докази, заслухавши пояснення представника відповідача, приймаючи до уваги позицію позивачів, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню. З матеріалів справи встановлено, що слідчим Шевченківського відділення поліції Ленінського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області 12.01.2016 р. винесено постанову про закриття кримінального провадження № 12015080080004996 від 21.11.2015 р. за ч.3 ст.276 КК України (т.1 а.с.183-185). Як зазначено в постанові слідчого, під час досудового розслідування було встановлено, що 21.11.2015 р., о 18.35, на ділянці між 2 та 8 стрілками ст.Передаточна Придніпровської залізниці, рейковим потягом № 807 сполученням «Бердянськ-Запоріжжя-1» серії 620М-25 було смертельно травмовано, зокрема, [PERSON] . При проведенні розшукових заходів, направлених на встановлення фактів будь-яких злочинних дій по відношенню до [PERSON] , що спричинили доведення до самогубства, здобуто не було. Свідків та очевидців, які могли, будь що повідомити з цього приводу, не встановлено. При проведенні розшукових заходів, направлених на встановлення неправомірних дій членами локомотивної бригади в частині порушення правил безпеки руху або експлуатації залізничного руху, в ході перевірки не виявлено. Згідно наказу № 54 від 19.02.1998 р. «Про затвердження правил безпеки громадян на залізничному транспорті України» [PERSON] , який являвся пішоходом, порушив п.2.5, п.2.6, п.2.10 вказаних Правил, а саме заборону «ходити по залізничних коліях», «переходити і перебігати залізничні колії перед потягом, що наближається» та «проходити вздовж залізничної колії ближче 5 метрів від крайної рейки». Також [PERSON] , як пішоходом не виконані правила п.2.1 даного Наказу в частині «переходити залізничні колії тільки у встановлених місцях». [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про смерть (т.1 а.с.17). Причиною смерті [PERSON] стали множинні переломи кісток скелету з ушкодженням внутрішніх органів, про що зазначено у довідці про причини смерті. З висновку експерта № 3810 (т.1 а.с.167-176) судом встановлено, що на час смерті концентрація етилового алкоголю в крові, виявлена у [PERSON] при судово-токсикологічній експертизі, зазвичай викликає тяжке алкогольне сп`яніння. Згідно із копією свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] (т.1 а.с.11), його батьками є [PERSON] та [PERSON] . З копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] (т.1 а.с.12), судом встановлено, що батьками останнього є [PERSON] та [PERSON] . При вирішенні спору виходить з наступного. Відповідно до ст. 1187 ч. 2, 5 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Поняття джерела підвищеної небезпеки на рівні закону закріплено в ст.1187 ЦК, відповідно до якої під джерелом підвищеної небезпеки розуміють діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для осіб, які цю діяльність здійснюють, та інших осіб. При визначенні законних підстав для відшкодування та розміру моральної шкоди суд виходить також з положень статей 23, 1167, 1168 ЦК України, які вказують, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Статтею 1193 ЦК України визначено, що шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Проаналізувавши надані позивачем та досліджені судом письмові докази, суд дійшов висновку, що діяльність, пов`язана з використанням потягу, є джерелом підвищеної небезпеки. Суду не надано доказів того, що аварія сталась внаслідок умислу потерпілого, водночас, враховуючи обставини, встановлені в постанові про закриття кримінального провадження від 12.01.2016 р., суд дійшов висновку, що подія 21.11.2015 р. сталась внаслідок грубої необережності з боку потерпілого, який перебував у стані тяжкого алкогольного сп`яніння. Так, відповідно до Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 19.02.98 року № 54, пішоходам перед тим, як увійти в небезпечну зону (ступити на колію), потрібно впевнитись у відсутності поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо). При наближенні поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо) треба зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід. Пішоходам забороняється ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів. Таким чином, суд погоджується з доводами відповідача про те, що аварія сталась за відсутності вини працівників АТ «Укрзалізниця», внаслідок грубої необережності самого [PERSON] , що у свою чергу є підставою для зменшення розміру відшкодування. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного. Згідно роз`ясненням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Оцінюючи пояснення позивачів, викладені в позовній заяві, суд дійшов висновку, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] та [PERSON] , як діти загиблого [PERSON] , внаслідок смерті останнього зазнали моральних страждань, обумовлених втратою близької людини. Водночас суду не надано доказів на підтвердження того, що [PERSON] проживав разом із позивачами однією сім`єю, надавав відповідну допомогу синам. Підсумовуючи вищевикладене, враховуючи висновки суду про те, що дорожньо-транспортна пригода сталась внаслідок грубої необережності [PERSON] , суд дійшов висновку, що, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості достатнім розміром відшкодування завданої [PERSON] шкоди є сума у 30 000 гривень, а на користь неповнолітнього [PERSON] - 50 000 гривень. При вирішенні питання про відшкодування судових витрат, а саме суми судового збору та витрат на правничу допомогу, суд, виходить з наступного. Як вказує ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Статтею 141 ч. 8 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Стаття 137 передбачає також, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. В позовній заяві відсутній розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, а зазначено лише загальну суму у 15000 гривень, при цьому не зрозуміло, які саме послуги та надавались. Будь-яких доказів на підтвердження фактичного понесення таких послуг позивачами не надано, у зв?язку з чим суд не вбачає підстав для стягнення заявлених позивачами витрат.

Outcome: partial