Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей разом з матір`ю. Просила розірвати шлюб між сторонами, зареєстрований 06.10.2007 у В. Севастянівській сільській раді Христинівського району Черкаської області, актовий запис № 8; неповнолітніх дітей - сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] , залишити проживати з нею, покликаючись при цьому на те, що шлюбні відносини та ведення господарства з відповідачем фактично припинено. Подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе. Від спільного шлюбу вони мають дітей - сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] . Спору з відповідачем про місце проживання дітей немає. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась, проте подала до суду заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності, позов підтримує повністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча відповідач належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового засідання. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та їх представників. Дослідивши письмові докази: свідоцтво шлюб сторін, копії свідоцтва про народження дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ,інші письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з таких підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 06.10.2007 у В. Севастянівській сільській раді Христинівського району Черкаської області, актовий запис № 8. Шлюбні відносини між сторонами та ведення ними спільного господарства фактично припинені. Примирення між ними виключається. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, що має істотне значення, то шлюб підлягає розірванню. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з позивачкою [PERSON] . Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі Конвенція про права дитини), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. (ч. 2, 3 ст. 160 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи зазначені обставини, суд вважає, що необхідно визначити місце проживання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю позивачкою [PERSON] . Тому позов підлягає задоволенню повністю.

Outcome: approved