Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-08 00:00:00

Позивач звернулася до Подільського районного суду м.Києва з позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 28 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем, зареєстрований за № 6782, яким стягнуто з неї на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованість у сумі 18035,00 грн. Цивільну справу за підсудністю направлено до Жовтневого районного суду Миколаївської області. В обґрунтування заявлених вимог, посилається на те, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. 28 січня 2020 року вчинений виконавчий напис 28 січня 2020 року за № 6782 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» заборгованості на загальну суму 20645,56 грн., яка складається з: 9150,78 грн. заборгованість за тілом кредиту; 6055,93 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами та комісією; 4997,85 грн. заборгованість за нарахованою та несплаченою пенею; 150,00 грн. плата за вчинення виконавчого напису. Вважає, що виконавчий напис не підлягає виконанню, посилаючись на те, що нотаріусом не було дотримано вимог, передбачених чинним законодавством, а саме нотаріус вчинив виконавчий напис при цьому, не з`ясував питання щодо безспірності заборгованості безпосередньо з боржником, не переконався, щодо належного повідомлення боржника про суму заборгованості, в зв`язку з чим вона була позбавлена можливості висловити свої заперечення щодо кредитної заборгованості. Крім цього, зазначила, що між нею та відповідачем жодних договірних відносин не існує, ніякого кредитного договору з ним не укладалося. Тому, відсутній борг перед Товариством. Будь-яких договорів про відступлення права грошової вимоги вона не отримувала. Оскільки виконавчий напис вчинений нотаріусом з порушенням вимог, встановлених законодавством, порушує законні права та інтереси, так як сума заборгованості за кредитним договором не є безспірною, позивач звернулася до суду з позовом для захисту своїх прав. Представник відповідача звернувся до суду з клопотанням про врегулювання спору за участю судді. В обґрунтування зазначив, що можливо вирішити спір у мировому порядку з наступних підстав, а саме: у разі сплати коштів у сумі 3663,82 грн. на розрахунковий рахунок ТОВ «Фінансова компанія управління активами» у строк до 18-00 годин 27 липня 2024 року, частина заборгованості у сумі 16690,74 грн. буде списана, а заборгованість за кредитним договором № 649912978 від 03 листопада 2015 року та виконавчим написом №6782 вважатиметься такою, що погашена в повному обсязі. У разі погодження з вказаною пропозицією відповідач гарантує підписання на вказаних умовах мирову угоду та/або вважати вказані вище умови договором часткового прощення боргу. Також, направив заяву про визнання позовних вимог в порядку статті 206 ЦПК України. В якій просить задовольнити позовні вимог позивача в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнути з ТОВ «Фінансова компанія управління активами» судового збору за подання позовної заяви у сум 606,00 грн. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися. Від представника до суду надійшла заява, в якій просить розглядати справу за їх відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі. При цьому зазначила, що заперечує проти врегулювання спору за участю судді. Відповідач - ТОВ «Фінансова компанія управління активами» в судове засідання свого представника не направив, відповідно до частини 7 статті 128 ЦПК України вважається таким, що повідомлений судом належним чином про час і місце розгляду справи. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М. в судове засідання не з`явився, причини суду не повідомив, відповідно до частини 7 статті 128 ЦПК України вважається таким, що повідомлений судом належним чином про час і місце розгляду справи. Третя особа Шевченківський відділ державної виконавчої служби у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання свого представника не направив, причини суду не повідомив, відповідно до частини 7 статті 128 ЦПК України вважається таким, що повідомлений судом належним чином про час і місце розгляду справи. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, то, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, розглядаючи справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, суд встановив наступне. Відповідно до вимог частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з частиною 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 28 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. вчинено виконавчий напис №6782 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованості у сумі 20354,56 грн., з яких: 9150,78 грн. заборгованість за тілом кредиту; 6055,93 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами та комісією; 4997,85 грн. заборгованість за нарахованою та несплаченою пенею; 150,00 грн. плата за вчинення виконавчого напису. Постановою головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Юхимець А.В. 04 лютого 2022 року за заявою ТОВ «Фінансова компанія управління активами» про примусове виконання рішення відкрито виконавче провадження № 68510455 з примусового виконання зазначеного нотаріального напису. З огляду на виписку видану ТОВ «Фінансова компанія управління активами» за кредитним договором від 03 листопада 2015 року № 649912978 за період з 13 липня 2017 року по 22 січня 2020 року становить 20204,56 грн., з яких: 9150,78 грн. заборгованість за тілом кредиту; 6055,93 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами та комісією; 4997,85 грн. заборгованість за нарахованою та несплаченою пенею. Статтею 18 ЦК України передбачено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності (частина 1 статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат». Цим законом (частина 1 статті 39 Закону України «Про нотаріат»), а також іншими актами законодавства України встановлюється порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування, зокрема наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Аналогічні норми щодо правил та умов вчинення виконавчого напису закріплені у пунктах 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Підпунктом 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку встановлено, що у разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. Крім цього, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Водночас, стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За аналізом вищевказаних норм слідує, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Крім цього, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14. Відповідно до правового висновку Великої палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі 910/10374/17 кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12 березня 2020 року № 757/24703/18-ц, від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17. Як вже зазначено судом, оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 28 січня 2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. З боку відповідача не надано до суду жодного належного та допустимого доказу тому, що останній звертаючись до приватного нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису надав останньому для вчинення виконавчого напису оригінал нотаріально посвідченого договору, за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку. Отже на думку суду, в цьому випадку нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не звернув увагу на те, що кредитний договір не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, не переконався належним чином у безспірності заборгованості та її розміру, що підлягає стягненню за виконавчим написом, вчинив виконавчий напис, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Як вбачається зі змісту статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Дослідивши письмові докази, судом встановлено факт недотримання нотаріусом при вчиненні виконавчого напису вимог передбачених чинним законодавством, а саме нотаріус виніс виконавчий напис на підставі документу не завіреного нотаріально кредитного договору, який не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку, не з`ясував питання щодо безспірності заборгованості безпосередньо з боржником, не переконався щодо належного повідомлення боржника про суму заборгованості, в зв`язку чим остання була позбавлена можливості висловити свої заперечення щодо кредитної заборгованості. Відповідачем не надано жодного доказу, яким спростовуються обставини, викладені позивачем. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню обґрунтовані і підлягають задоволенню в повному обсязі, що відповідає способам судового захисту, передбаченого статтею 16 ЦК України. Крім цього, представником відповідача до початку судового розгляду подана заява про визнання позову, що є правом сторони. Щодо розподілу судових витрат. Під час подання позову позивач судовий збір не сплачувала, оскільки відповідно до ухвали Миколаївською апеляційного суду є такою, що звільнена від сплати судового збору. Відповідно до частини 1 статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки, під час розгляду справи представником відповідача подана заява про визнання позовних вимог, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 605,60 грн.

Outcome: approved