Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-11 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 50103,00 грн. на підставі договору позики та кредитних договорів №78381676 від 18.06.2023 року, №8902598 від 22.06.2023 року, №103900250 від 01.07.2023 року, право вимоги за якими перейшло до позивача відповідно до договорів факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року та №27102023/1 від 27.10.2023 року. В обґрунтування своїх вимог вказує, що відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань та не погашає заборгованість за вказаними договорами, у зв`язку з чим у неї утворився борг на загальну суму 50103,00 грн. У зв`язку з цим, просить суд стягнути з відповідача на користь товариства вказану заборгованість та судові витрати, пов`язані з розглядом справи. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 липня 2024 року справу прийнято до розгляду та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Згідно ухвали суду від 26 серпня 2024 року здійснено перехід від розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін до розгляду справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав суду заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити. У разі неявки відповідача не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи. Заяви про розгляд справи за її відсутності та відзив не подала, а тому, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи, у відповідності до ст. 280 ЦПК України. Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази в справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом з`ясовано, що 18.06.2023 року між ТзОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики №78381676, за умовами якого позикодавець надав позичальнику кошти (позику) у розмірі 5000,00 грн. строком на 22 днів зі сплатою 2,5% від суми позики в день. Договір позики підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача (а.с. 8-9). Також судом з`ясовано, що 14.06.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу №14/06/21. Згідно даного договору факторингу, право вимоги - це права грошової вимоги щодо погашення (стягнення) заборгованостей з боржників, які виникли на підставі договору позики (а.с. 11-12). В цьому ж договорі визначено, що заборгованість означає грошові зобов`язання боржників перед клієнтом, що містяться у реєстрі боржників, які належать до сплати клієнту боржниками у зв`язку з наданою позикою (а.с. 11-12). Відповідно до витягу з реєстру боржників № 13 від 21.12.2023 року до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року, товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] в сумі 18750,00 грн., з яких: 5000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 13750,00 грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с. 16). Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №78381676 від 18.06.2023 року, [PERSON] нарахована заборгованість за період з 21.12.2023 р. по 31.05.2024 р. у розмірі 13750,00 грн. (а.с. 13). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Згідно з п. 1, 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги, правонаступництва). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує на те, що він отримав право вимоги за зобов`язаннями [PERSON] , уклавши договір факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року з ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Разом із тим, з матеріалів справи судом встановлено, що договір між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем [PERSON] , за яким позивач просить стягнути заборгованість, було укладено 18.06.2023 року. Натомість, зі змісту п. 1.1. договору факторингу від 14.06.2021 року вбачається, що фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту (а.с. 11 - зворот). Таким чином, ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» не могло відчужити право вимоги за майбутнім кредитним договором, тобто за договором, який станом на 14.06.2021 року, ще не був укладений. Враховуючи наведені обставини, позивачем не доведено перехід до нього права вимоги за договором позики №78381676 від 18.06.2023 року, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Також, судом з`ясовано, що 22.06.2023 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 8902598 на суму 5000,00 грн. зі строком на 105 дні зі сплатою відсотків за користування коштами (а.с. 23-28). Крім того, 01.07.2023 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] був укладений ще один кредитний договір № 103900250 на суму 3000,00 грн. зі строком на 105 дні зі сплатою відсотків за користування коштами (а.с. 36-41). 27.10.2023 між ТзОВ «Мілоан» та ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 27102023/1, відповідно до умов якого до позивача перейшло право грошової вимоги за кредитними договорами №№8902598 від 22.06.2023 року, №103900250 від 01.07.2023 року, що підтверджується актом прийому-передачі, витягом з реєстру боржників (а.с. 30-34, 44-45). Всупереч умовам кредитних договорів, відповідач не виконала зобов`язань за договорами та заборгованість не сплатила. Після відступлення товариствами позивачу права грошової вимоги до відповідача, остання не здійснила жодного платежу для погашення кредитної заборгованості на рахунки товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». З представлених суду розрахунків вбачається, що у [PERSON] на даний час існує заборгованість: - за кредитним договором № 8902598 від 22.06.2023 року у розмірі 18783 грн., з яких: 4600,00 грн. - основна заборгованість, 13683,00 грн. заборгованість за відсотками, 500,00 грн. - заборгованість за комісіями (а.с. 35); - за кредитним договором №103900250 від 01.07.2023 року у розмірі 7700,00 грн., з яких: 3000,00 грн. - основна заборгованість, 9000,00 грн. заборгованість за відсотками, 570,00 грн. - комісія (а.с. 46). Надаючи оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких норм права. Згідно ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а в ч.1 ст. 626 ЦК України законодавець зазначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Частиною 1 ст. 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Як визначається ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Таким чином, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що відповідач [PERSON] , в порушення вимог кредитних договорів та норм ЦК України, не виконала взяті на себе зобов`язання перед ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», до якого перейшло право вимоги за договором позики та кредитними договорами №№8902598 від 22.06.2023 року, №103900250 від 01.07.2023 року, а тому прийшов до висновку, що заборгованість за тілом кредиту та відсотками на загальну суму 31353,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, як слідує з матеріалів справи, за подання даного позову ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» платіжним дорученням сплатило судовий збір у розмірі 3028,00 грн., однак, зважаючи, що судом задоволено позовні вимоги частково в сумі 31353,00 грн., тому на користь позивача слід стягнути у пропорційному розмірі судовий збір, що становить 1894,83 грн. ((31353,00/50103,00) * 3028,00).

Outcome: partial