Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-08 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаною позовною заявою, в обґрунтування вимог якої представник зазначив, що [INFO] помер чоловік позивачки [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина у виді права на земельну частку (пай) у майні КСП «Бескид» с. Нижній Студений Міжгірського району Закарпатської області розміром 0,71 га, а також на належні його померлій матері [PERSON] право на земельну частку (пай) у майні КСП «Бескид» с. Нижній Студений Міжгірського району Закарпатської області розміром 0,71 га та житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] (далі Спадковий будинок). Однак постановою від 16.08.2024 приватний нотаріус, з посиланням на норми діючого законодавства, відмовив позивачці у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на Спадковий будинок та на земельні частки (пай) по причині відсутності у спадковій справі та у спадкоємця правовстановлюючих документів на цей будинок, відсутності інформації в Державному реєстрі речових прав про зареєстроване право власності щодо Спадкового будинку, відсутності рішення суду про встановлення факту спільного проживання [PERSON] разом із померлою [PERSON] . Вищевказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом, в якому висловлено прохання встановити факт постійного проживання [PERSON] разом із померлою [INFO] [PERSON] , а також визнати за позивачкою право власності Спадковий будинок та право на земельні частки. Ухвалою суду від 21.08.2024 по справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження. Представник позивачки адвокат Рішко С. І. подав заяву з проханням розглядати справу без його участі та участі його довірительки. Висловив позицію про підтримання заявлених у позовній заяві вимог. Від Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області надійшла заява з проханням розглядати справу без участі представника сільради ради. Висловлено позицію за якою сільська рада визнає вимоги позову. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] подали до суду відзиви на позовну заяву, в яких висловили позицію про визнання вимог позовної заяви підтвердивши дійсність наведених у ній обставин та просили розглянути справу без їх участі. Фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, ЦПК допускає ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні і в правовідносинах, що виникли між сторонами відповідач позов визнав, таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, отже в даному випадку наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні. Судом встановлено, що 12 листопада 1983 року виконкомом Нижньостуденівської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області (далі Нижньостуденівська сільрада) було зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , про що було зроблено актовий запис № 22, в результаті чого дружина змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 16). У шлюбі у них народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] (а.с. 34, 37, ). 23 лютого 2021 року Міжгірським районним відділом ДРАЦС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) було зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , про що було складено відповідний актовий запис за № 23, в результаті чого дружина змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 38). Матір`ю чоловіка позивачки, [PERSON] , була [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька [PERSON] в актовому записі про його народження були записані зі слів матері у відповідності до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України (а.с. 18). За життя [PERSON] набув право на земельну частку (пай) у майні КСП «Бескид» с. Нижній Студений Міжгірського району Закарпатської області розміром 0,71 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) вартістю 621,00 грн, що підтверджується відповідним сертифікатом серії ЗК № 0042217, виданим Міжгірською РДА Закарпатської області, зареєстрованим 01.02.1999 у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 295 (далі Сертифікат № 0042217) (а.с. 23). [PERSON] за життя набула у власність житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] . Окрім того, [PERSON] набула право на земельну частку (пай) у майні КСП «Бескид» с. Нижній Студений Міжгірського району Закарпатської області розміром 0,71 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) вартістю 621,00 грн, що підтверджується відповідним сертифікатом серії ЗК № 010245, виданим Міжгірською РДА Закарпатської області, зареєстрованим 12.02.1999 у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 466 (далі Сертифікат №010245) (а.с. 39, 31). Як вбачається з довідки старости сіл Нижній та Верхній Студений Пилипецької сільради від 13.08.2024 № 647, при поданні списків КСП «Бескид» на оформлення сертифікатів на земельну частку (пай) на ім`я [PERSON] було допущено помилку у адресі її місця проживання, а саме неправильно зазначено номер її будинку [ADDRESS] (а.с. 28). 24 вересня 2009 року секретарем Нижньостуденівської сільради було посвідчено заповіт [PERSON] , зареєстрований в реєстрі за № 19, згідно якого все своє майно вона заповідала своєму синові, [PERSON] (а.с. 25). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 13.10.2009 виконкомом Нижньостуденівської сільради (а.с. 24). Як вбачається з довідки старости сіл Нижній та Верхній Студений Пилипецької сільради від 08.04.2024 № 335, померла [INFO] [PERSON] , була зареєстрована в [ADDRESS] , однак фактично проживала у своєї невістки в [ADDRESS] . Разом із [PERSON] на день її смерті в [ADDRESS] проживали та були зареєстровані: [PERSON] , 1963 р.н., - син померлої; [PERSON] , 1962 р.н., - невістка померлої; [PERSON] , 1984 р.н., - онук померлої; [PERSON] , 1992 р.н. онука померлої. Станом на 13.09.2009 в будинку в [ADDRESS] , окрім померлої [PERSON] ніхто зареєстрований не був та фактично ніхто не проживав (а.с. 27). Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру від 26.06.2024 № 77467483 свідчить про те, що спадкові справи до майна померлої [INFO] [PERSON] не заводилися, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Заповіт [PERSON] від 24.09.2009 № 19 є чинним (а.с. 29). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на цілу частку у праві власності на Спадковий будинок та на земельну частку (пай) згідно Сертифікату № 010245, які успадкував чоловік позивачки, [PERSON] , як спадкоємець за заповітом (а.с. 31, 39). [PERSON] за життя не встиг оформити свої права до майна своєї померлої матері, помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 17). Згідно довідки старости сіл Нижній та Верхній Студений Пилипецької сільради від 08.04.2024 № 336, померлий [INFO] [PERSON] , 1963 р.н., був постійним мешканцем в [ADDRESS] , де разом з ним на день його смерті фактично проживала та була зареєстрована: [PERSON] , 1962 р.н., - дружина померлого. Окрім того, у цьому будинку були зареєстровані, але не проживали: [PERSON] , 1984 р.н., - син померлого, який фактично проживав в [ADDRESS] ; [PERSON] , 1992 р.н., - донька померлого, яка фактично проживала в м. Мукачево Закарпатської області (а.с. 19). Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру від 26.06.2024 № 77467480 свідчить про те, що [PERSON] на випадок смерті заповітів не залишав (а.с. 20). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на цілу частку у праві власності на Спадковий будинок та на земельні частки (пай) згідно Сертифікату № 010245 та Сертифікату № 0042217, які успадкувала позивачка як спадкоємиця за законом першої черги, яка прийняла спадщину до майна чоловіка шляхом постійно проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Постановою від 16.08.2024 № 128/02-31 приватний нотаріус Дунаєв Ю. М., з посиланням на норми Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінюсту від 22.02.2012 № 296/5, відмовив позивачці у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на Спадковий будинок та на земельні частки (пай) згідно Сертифікату № 010245 та Сертифікату № 0042217 у цілих частках по причині відсутності у спадковій справі та у спадкоємця правовстановлюючих документів на цей будинок, відсутності інформації в Державному реєстрі речових прав про зареєстроване право власності щодо Спадкового будинку, відсутності рішення суду про встановлення факту спільного проживання [PERSON] разом із померлою [PERSON] . Також нотаріусом було встановлено, що спадкоємцями померлого [PERSON] , які прийняли спадщину, окрім позивачки, є його діти: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 22). Як було встановлено нотаріусом, позивачка прийняла спадщину за майном свого померлого чоловіка як спадкоємець першої черги за законом шляхом постійного спільного проживання подання заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк. Ніхто інший із заявами про прийняття спадщини чи про відмову від прийняття спадщини, у встановлений законом строк, не звертався, рішення суду щодо продовження строку для прийняття спадщини за майном померлого [PERSON] до нотаріуса не надходили. Згідно статті 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217\~ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом. За змістом статті 1218\~ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до положень частини першої, третьої та п`ятої статті 1268\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частинами 1, 3 статті 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 316\~ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності виявляється у праві: володіння, користування, розпорядження. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (статті 317 ЦК України). Частиною першою та другою статті 321\~ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Як встановлено статтею 392\~ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Стаття 41 Конституції України гарантує кожному захист прав власника на володіння, користування та розпорядження своєю власністю, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Цивільні права можуть виникати з рішення суду, як зазначено у частині 5 статті 11 ЦК України, лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Цивільний кодекс України передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках, передбачених статтями 335, 376 та 392 ЦК України. Відповідно до частини 1 статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частина 2 статті 328 ЦК України). Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. У зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, позивачка позбавлена можливості оформити свої майнові та спадкові права в позасудовому порядку, а тому змушена звертатися до суду за захистом, обираючи передбачений пунктом першим частини 2 статті 16 ЦК України спосіб захисту свого права у вигляді визнання права. Враховуючи вищевикладені обставини, оскільки [PERSON] на день своєї смерті [INFO] постійно без реєстрації проживала разом зі своїм сином, [PERSON] , в [ADDRESS] , відповідно наявні правові підстави для встановлення відповідного факту для належного підтвердження прийняття [PERSON] спадщини до майна своєї померлої матері. Окрім того, оскільки відповідачі [PERSON] та [PERSON] були лише зареєстровані разом із [PERSON] над день його смерті у будинку в [ADDRESS] , а фактично проживали відповідно у [ADDRESS] , і протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, вони не подали заяв про прийняття спадщини, то вони вважаються таким, що не прийняли її. Спадкоємцем, що належним чином прийняла спадщину до майна померлого [PERSON] є лише позивачка. Як свідчить виписка з погосподарської книги № 410, видана 21.06.2024 старостою сіл Нижній Студений та Верхній Студений Пилипецької сільради Хустського району Закарпатської області, згідно погосподарської книги померла [INFO] [PERSON] , 1940 р.н., була власником Спадкового будинку, побудованого орієнтовно у 1960 році. Свідоцтво на право власності на Спадковий будинок сільською радою не видавалося (а.с. 39). Довідкою КП «Міжгірське БТІ» Міжгірської селищної ради від 12.04.2024 № 52 підтверджується, що станом на 31.12.2012 право власності на Спадковий будинок не зареєстровано (а.с. 40). Отже, враховуючи встановлені судом обставини, визнання позову відповідачами, те, що прийняттям спадщини позивачкою права інших осіб не порушуються, суд вважає необхідним задовольнити вимоги заявлені в позовній заяві. Відповідно до вимог статей 141, 142\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином,\~позивачці з\~державного бюджету\~підлягають поверненню\~4175,54 грн, що дорівнює 50-ти відсоткам судового збору, сплаченого нею при поданні позовної заяви (8350,80 х 0,5 = 4175,54).

Outcome: approved