Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-09 00:00:00

[PERSON] (далі-позивач) звернувся до Макарівського районного суду Київської області з позовом до Макарівської селищної ради (далі-відповідач) про визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва та визнання права на надання компенсації за знищений об`єкт нерухомого майна, в якому просив: визнати за [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) право власності на об`єкт самочинного будівництва - житловий будинок, загальною площею 141,5 кв.м., житловою 121,5 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2864843232080, який було знищено внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України. Визнати за [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) право на надання компенсації шляхом фінансування придбання об`єкта житлової нерухомості з використанням житлового сертифіката за знищені об`єкти нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, а саме, за знищений об`єкт нерухомого майна - житловий будинок, загальною площею 141,5 кв.м., житловою 121,5 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2864843232080. В обґрунтування позовних вимог, позивач вказав, що він був власником об`єкту нерухомого майна - житлового будяку, площею 86,3 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] . Вказаний вище житловий будинок розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 3222783201:01:006:0032, площею 0,250 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), адреса розташування: [ADDRESS] , яка належить позивачу на праві власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, бланк серія ЯГ №166291, зареєстрований 14.04.2006 за №223. В подальшому (після оформлення права власності та отримання свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.06.2006) позивач здійснив реконструкцію зазначеного житлового будинку, внаслідок чого його загальна площа збільшилась до 141,5 кв.м., житлова - до 121,5 кв.м. Загальна площа житлового будинку збільшилась на 55,2 кв.м. в зв`язку з надбудовою до житлового будинку, яка належить до категорії самочинного будівництва. 28.03.2022 під час бойових дій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, внаслідок обстрілів ракетних систем залпового вогню та ствольної артилерії будинок було знищено. В січні 2024 року за позивачем зареєстровано право власності на житловий будинок загальною площею 141,5 кв.м., житловою площею 121,5 кв.м., адреса: [ADDRESS] . Також до Державного реєстру речових прав внесено відомості про самовільне збільшення загальної площі на 55,2 кв.м. в зв`язку з надбудовою до житлового будинку. В лютому 2024 року позивач звернувся до Комісії щодо надання компенсації за знищені об`єкти нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, Макарівської селищної ради (далі за текстом - Комісія) щодо надання компенсації за знищений об`єкт нерухомого майна шляхом фінансування придбання об`єкта житлової нерухомості з використанням житлового сертифіката. Рішенням Комісії від 29.02.2024, оформленого протоколом №8, у наданні компенсації позивачу було відмовлено у зв`язку з виявленням недостовірних даних, зазначених у заяві про надання компенсації за знищений об`єкт нерухомого майна. Відмова обґрунтована тим, що право власності на знищений житловий будинок було зареєстровано за позивачем 16.01.2024, в той час як з інших наявних у Комісії документів будинок було повністю зруйновано внаслідок бойових дій, спричинених військовою агресією російської федерації в березні 2022 року. Також Комісія вказувала про наявність надбудови площею 55,2 кв.м., що є об`єктом самочинного будівництва. У зв`язку з тим, що право позивача на надання компенсації не визнається, він змушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 08.08.2024 року позов [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 10.09.2024 року, встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У встановлений судом строк відповідач подав до суду відзив, який прийнятий судом та приєднаний до матеріалів справи. У відзиві відповідач заперечуючи проти позовних вимог вказав, що комісією прийнято законне рішення на підставі чинного законодавства, підстав для визнання за позивачем право на надання компенсації немає. Окрім того, оскільки житловий будинок позивача не був прийнятий в експлуатацію, право власності на нього, як на нерухоме майно або об`єкт незавершеного будівництва не було зареєстровано, тому просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. У встановлений судом строк позивач подав до суду відповідь на відзив, яка прийнята судом та приєднана до матеріалів справи. У відповіді на відзив позивач заперечуючи викладені відповідачем у відзиві обставини, просив позовні вимоги задовольнити з підстав викладених у позові. Ухвалою суду від 10.09.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні в цей же день. У судове засідання належним чином повідомлені сторони не з`явилися. Від позивача та його представника адвоката Ганенка Р.А. надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність та про підтримання позовних вимог. Відповідач подав клопотання про розгляд справи за відсутності представника, вказавши, що проти позовних вимог заперечує. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] був власником об`єкту нерухомого майна - житлового будяку, площею 86,3 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 15.06.2006 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15.06.2006 №10941927 (а.с. 15, 15 зворот). Вказаний вище житловий будинок розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 3222783201:01:006:0032, площею 0,250 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), адреса розташування: [ADDRESS] , яка належить позивачу на праві власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, бланк серія ЯГ №166291, зареєстрований 14.04.2006 за №223 (а.с. 16). Як вказав позивач та що не заперечив відповідач, в подальшому (після оформлення права власності та отримання свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.06.2006) позивач здійснив реконструкцію зазначеного житлового будинку, внаслідок чого його загальна площа збільшилась до 141,5 кв.м., житлова - до 121,5 кв.м. Загальна площа житлового будинку збільшилась на 55,2 кв.м. в зв`язку з надбудовою до житлового будинку, яка належить до категорії самочинного будівництва, що підтверджується довідкою про показники об`єкта нерухомого майна від 24.11.2021 №350/21, видана ФОП [PERSON] (а.с. 25). 28.03.2022 під час бойових дій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, внаслідок обстрілів ракетних систем залпового вогню та ствольної артилерії будинок було знищено. Вказані обставини підтверджуються актом №16 від 14.09.2022 обстеження нерухомого майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією російської федерації, на території Макарівської селищної територіальної громади (а.с. 27-29), талоном-повідомленням єдиного обліку №1951 від 23.05.2022 (а.с. 30), витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 14.04.2022 щодо кримінального провадження №42022112200000296 (а.с. 31), актом про пожежу від 17.06.2022 (а.с. 32), а також звітом про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій №42-22-02626-ТО від 25.08.2022 (а.с. 33-36), актом, складеного за результатами обстеження пошкоджених об`єктів від 25.08.2022 (а.с. 37). В січні 2024 року за позивачем зареєстровано право власності на житловий будинок загальною площею 141,5 кв.м., житловою площею 121,5 кв.м., адреса: [ADDRESS] . Також до Державного реєстру речових прав внесено відомості про самовільне збільшення загальної площі на 55,2 кв.м. в зв`язку з надбудовою до житлового будинку. Зазначені обставини підтверджуються витягом з Державного реєстру речових прав від 19.01.2024 №362458835 (а.с. 26). В лютому 2024 року позивач звернувся до Комісії щодо надання компенсації за знищені об`єкти нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, Макарівської селищної ради щодо надання компенсації за знищений об`єкт нерухомого майна шляхом фінансування придбання об`єкта житлової нерухомості з використанням житлового сертифіката. Рішенням Комісії від 29.02.2024, оформленого протоколом №8, у наданні компенсації позивачу було відмовлено у зв`язку з виявленням недостовірних даних, зазначених у заяві про надання компенсації за знищений об`єкт нерухомого майна (а.с. 38). Відмова обґрунтована тим, що право власності на знищений житловий будинок було зареєстровано за позивачем 16.01.2024, в той час як з інших наявних у Комісії документів будинок було повністю зруйновано внаслідок бойових дій, спричинених військовою агресією російської федерації в березні 2022 року. Також Комісія вказувала про наявність надбудови площею 55,2 кв.м., що є об`єктом самочинного будівництва. Згідно копії технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 24.11.2021 року, до складу домоволодіння за адресою: [ADDRESS] входили: житловий будинок (А) загальною площею 141,5 кв.м, житловою площею 121,5 кв.м, мансарда, ганок (а1), ганок (а2), літня кухня (Б), сарай (В), сарай (Г), сарай (Д), убиральня (Ж), вхід в погріб (З), сарай (К), погріб (під К), альтанка (Л), гараж (М), колодязь №1, вигрібна яма №2, огорожа №3-11 (а.с. 17-19). У відповідності до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України). Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У відповідності до ст. ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вирішуючи вимоги щодо визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва, суд зазначає наступне. За змістом ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Як вбачається з матеріалів справи, позивач 15.06.2006 набув у власність житловий будинок, площею 86,3 кв.м. В подальшому позивач здійснив надбудову до житлового будинку, внаслідок чого його загальна площа збільшилась до 141,5 кв.м., житлова - до 121,5 кв.м. Оскільки реконструкція будинку здійснювалася позивачем без відповідного документа, що давав дозвіл на виконання будівельних робіт, надбудова до житлового будинку загальною площею 55,2 кв.м. відноситься до об`єктів самочинного будівництва. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. За статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (стаття 331 ЦК України). За змістом ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Відповідно до правового висновку, викладеного у п. 6.32 постанови ВП ВС від 07.04.2020 у справі №916/2791/13, формулювання положень статті 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею (https://reyester.court.gov.ua/Review/89564248). З матеріалів справи вбачається, що належний позивачу житловий будинок, до якого здійснено самовільну надбудову, розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 3222783201:01:006:0032, площею 0,250 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Атому цільове призначення земельної ділянки відповідає її фактичному використанню та дозволяє здійснювати житлове будівництво. Зазначена земельна ділянка належить на праві власності позивачу (як на час здійснення самочинного будівництва, так і на час розгляду даної справи). У технічному паспорті, який складено станом на 24.11.2021 за результатами технічного обстеження, не зафіксовано порушень прав та інтересів інших осіб чи не відповідності об`єкта нерухомості будівельним, санітарним чи іншим вимогам. Відповідно до записів в розділі «Загальна інформація» витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва встановлено можливість надійної та безпечної експлуатації житлового будинку станом на 24.11.2021 р. (а.с. 20-23). При цьому позивач не може скористатися правовим механізмом прийняття в експлуатацію реконструйованого житлового будинку, який визначено п. 9 розділу V «ПРИКІНЦЕВІ ПОЛОЖЕННЯ» Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», оскільки будинок був знищений в березні 2022 року, а існуючі правові норми не визначають окремого порядку прийняття в експлуатацію таких об`єктів будівництва. А тому з врахуванням положень ч. 5 ст. 376 ЦК України за позивачем може бути визнано право власності на самочинно збудоване нерухоме майно - житловий будинок загальною площею 141,5 кв.м., житловою площею 121,5 кв.м.., який було знищено внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України. Тож позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими доказами, які відповідачем не спростовано, а тому підлягають задоволенню. Вирішуючи вимоги щодо визнання права на надання компенсації, суд зазначає наступне. Відповідно до преамбули Закону України «Про компенсацію за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України» (далі за текстом - Закон №2923-ІХ) - цей Закон визначає правові та організаційні засади надання компенсації за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, з дня набрання чинності Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, а також правові засади створення та ведення Державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону №2923-ІХ будинок садибного типу - житловий будинок (у тому числі котедж, зблокований будинок), розташований на присадибній земельній ділянці, який складається із житлових та допоміжних (нежитлових) приміщень. Відповідно до пп. «а» п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону №2923-ІХ будинки садибного типу відносяться до знищених об`єктів нерухомого майна, за які законом передбачено право на отримання компенсації. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону №2923-ІХ отримувачами компенсації за пошкоджені/знищені об`єкти нерухомого майна (далі - отримувачі компенсації) є, зокрема, фізичні особи - громадяни України, які є власниками пошкоджених/знищених об`єктів нерухомого майна. Відповідно до п. 1 ч. 7 ст. 4 Закону №2923-ІХ до заяви про надання компенсації за знищений об`єкт нерухомого майна додаються: щодо знищеного об`єкта нерухомого майна, визначеного підпунктом "а" пункту 4 частини першої статті 1 цього Закону, у разі якщо отримувачем компенсації є власник об`єкта нерухомого майна, - копія документа, що підтверджує право власності на об`єкт нерухомого майна (крім випадків, якщо право власності на відповідний об`єкт нерухомого майна зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно). Вичерпний перелік підстав для надання відмови у наданні компенсації за знищений об`єкт нерухомого майна визначений ч. б ст. 6 Закону №2923-ІХ. Жодна із наведених норм Закону №2923-ІХ не надає права Комісії відмовляти у наданні компенсації у випадку, якщо право власності на об`єкт нерухомого майна було визнано за особою та зареєстровано після знищення такого об`єкту внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Тобто набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти. В свою чергу відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. З доданих до позовної заяви доказів (технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого станом на 24.11.2021), вбачається, що зазначений вище надбудова до житлового будинку, площею 55,2 кв.м. вже існувала станом на 24.11.2021 р. Відповідно до записів в розділі «Загальна інформація» витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва встановлено можливість надійної та безпечної експлуатації житлового будинку станом на 24.11.2021 р. Відповідно станом на 24.11.2021 реконструкція належного позивачу житлового будинку була завершена, а сам будинок - придатний до експлуатації. Норма пп. «б» п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону №2923-ІХ відносить до знищених об`єктів нерухомого майна, за які законом передбачено право на отримання компенсації, також і об`єкти будівництва (будинки садибного типу, садові та дачні будинки), в яких на момент знищення були зведені несучі та зовнішні огороджувальні конструкції (крім світлопрозорих конструкцій та заповнення дверних прорізів), щодо яких отримано право на виконання будівельних робіт. Однак на час виникнення спірних правовідносин Законом №2923-ІХ не врегульовано порядок надання компенсації за знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, якщо будівництво таких об`єктів здійснювалось без отримання права на виконання будівельних робіт та будівництво яких завершено до початку збройної агресії Російської Федерації проти України. Водночас відповідно до ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ст. 8 ЦК України якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). У разі неможливості використати аналогію закону для регулювання цивільних відносин вони регулюються відповідно до загальних засад цивільного законодавства (аналогія права). Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Причини порушення права власності під час війни лежать за межами цивільних відносин, а тому найважливіше місце в механізмі захисту прав власників знищеного або пошкодженого майна посідає держава. В рішеннях ЄСПЛ у справі «Саргасян проти Азербайджану» (https://supreme.court.gov.ua/userfiles/media/Sargsyan v Azerb.pdf) та «Чигаров та інші проти Вірменії» (https://supreme.court.gov.ua/userfiles/media/Chigarov v Vurm.pdf) суд вказав на те, що держава зобов`язана запровадити відповідні механізми компенсації вартості майна, житла, землі у випадку неспроможності забезпечення можливості повернення до нього або його знищення. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей. Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. За обставинами даної справи позивач здійснив надбудову до належного йому на праві власності житлового будинку без отримання права на виконання будівельних робіт, внаслідок чого його загальна площа збільшилася до 141,5 кв.м. В подальшому 24.11.2021 року вказаний житловий будинок визнано придатним до надійної експлуатації, що зафіксовано згаданими вище записами у технічному паспорті. Позивач також має правомірне очікування щодо визнання його власниками цього будинку в порядку ч. 5 ст. 376 ЦК України. А тому виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, позивач як власник житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , має право на надання компенсації за його знищення внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України. Для задоволення цього позову не є необхідним заявляти вимогу про визнання протиправним рішення Комісії від 29.02.2024, оформленого протоколом №8. Відповідно до ч. 5 ст. б Закону №2923-ІХ рішення про надання компенсації за знищений об`єкт нерухомого майна отримувачу компенсації, який не подав документи, визначені частиною сьомою статті 4 цього Закону, внаслідок їх втрати або у зв`язку з необхідністю встановлення фактів, що мають юридичне значення, приймається після подання відповідних документів. Вказана норма дозволяє надавати до комісії додаткові документи, зокрема, рішення судів, якими встановлюються певні юридичні факти, що мають юридичне значення. Згідно положень чинного процесуального законодавства встановлення юридичних фактів можливе як в порядку окремого провадження, так і в порядку позовного провадження за наявності відповідного спору про право. Наявність нескасованого рішення виконавчого комітету Макарівської селищної ради про відмову у наданні компенсації за знищений об`єкту нерухомого майна не є перешкодою для задоволення позовної вимоги - про визнання права на надання компенсації та не є перешкодою для звернення позивача до Комісії з новою заявою. Згідно із загальнодозвільним принципом правового регулювання, який поширюється на сферу правомірних приватних відносин, громадянам України дозволено те, що не заборонено законом. Можливість повторного звернення до Комісії прямо не заборонена Законом №2923-ІХ та Порядком надання компенсації за знищені об`єкти нерухомого майна, а вичерпний перелік підстав для відмови у наданні компенсації визначено ч. 6 ст. б Закону №2923-ІХ. Враховуючи викладене та встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню. Тож, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності наданих сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Судові витрати за клопотанням позивача з відповідача не стягуються. Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved