Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-09 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовною заявою до відповідача\~ [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що 25.12.2012 року вони уклали шлюб, який зареєстровано у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 2938. В шлюбі в сторін народилася дитина [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами виявився невдалим, спільне життя між ними не склалось через різні погляди на життя, несумісність характерів, внаслідок чого вони не можуть підтримувати нормальну атмосферу у сім`ї на почуттях любові і поваги один до одного, на даний час шлюб існує формально, спільне господарство не ведеться, подружні стосунки не підтримуються. Просить шлюб розірвати. Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 19.03.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. 28.03.2024 року від позивача [PERSON] надійшла заява про стягнення з відповідача судових витрат. Зазначає, що з метою захисту своїх прав уклала із АО «Мицик, Кравчук і Партнери» договір про надання правової допомоги від 12.01.2024 року. У зв`язку із наданням їй правової допомоги та відповідно до п.3.1 Договору позивачем понесено витрати в розмірі 3000 грн., які просить стягнути з відповідача. 01.04.2024 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву. Зазначає, що заперечує щодо розірвання шлюбу. Відповідач завжди дбав про сім`ю, займався вихованням дитини, кожного ранку відвозив до школи до 4 класу, оплачує додаткові заняття сина, надає йому кишенькові грошові кошти, придбав квартиру для сім`ї, здійснював ремонт у квартирі, в подальшому подарував цю ж квартиру своїй дружині - позивачу, придбав автомобілі для себе та дружини, забезпечував сім`ю продуктами харчування (разом із сином кожної неділі їздили на базар за продуктами харчування на тиждень), робив приємні подарунки для своєї дружини (останній раз на річницю весілля - 26.01.2024 року). Звичайно, як у кожній сім`ї, виникали певні непорозуміння, побутові сварки. І подання дружиною позовної заяви про розірвання шлюбу було для відповідача несподіваним, неочікуваним й в деякій мірі незрозумілим. Вважає, що підстав для розірвання шлюбу немає. З позивачем відповідач прожили в шлюбі 14 років, мають сина. Відповідач впевнений, що вони можуть повернути нормальні стосунки в сім`ю, а розлад в сім`ї носить тимчасовий характер. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 10.06.2024 року клопотання представника відповідача [PERSON] , подане в інтересах відповідача [PERSON] , про надання строку для примирення задоволено частково. Надано сторонам - [PERSON] та [PERSON] строк для примирення тривалістю 1 (один) місяць. Провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу зупинено до завершення наданого строку на примирення, тобто до 10.07.2024 року. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 12.07.2024 року відновлено провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач в судове засідання не з`явилася, в поданому позові просила справу розглядати у її відсутності. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, водночас представником подано заяву про проведення розгляду справи у їх відсутності, позовні вимоги визнають та не заперечують щодо розірвання шлюбу. Окрім того, представником відповідача подано до суду заперечення щодо стягнення судових витрат на правову допомогу. Зазначає, що позивачем не підтверджено жодним документом, відповідно до якого б вбачалося, що нею понесені витрати на правову допомогу; розмір заявлених витрат 3000,00 гривень є значно завищений, неспівмірний із заявленою вимогою про розірвання шлюбу, враховуючи сплачений нею мінімальний розмір судового збору при поданні позовної заяви до суду. З огляду на це представник відповідача просить відмовити позивачу у задоволенні її заяви про відшкодування судових витрат. У відповідності до положень ч.2 ст.247 ЦПК України\~у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, доходить переконання про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 25.12.2012 року у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 2938 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] ). В шлюбі в сторін народився син [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ). Як вбачається із акту про місце проживання № 1 від 12.01.2024 року, [PERSON] фактично проживає з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Згідно з ч. 2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст.112\~Сімейного\~кодексу\~України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до статті 51\~Конституції\~України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно статті 24\~Сімейного\~кодексу\~України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до частин 3 та 4 статті 56\~Сімейного\~кодексу\~України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Згідно з приписами частини 3 статті 105\~Сімейного\~кодексу\~України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що сторони втратили взаємні подружні почуття, між ними склались відносини, які не сприяють подальшому збереженню їх сім`ї, можливості для примирення вичерпані, на розірванні шлюбу позивач наполягає, таким чином, подальше спільне життя сторін неможливе, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому, шлюб з відповідачем слід розірвати. Разом із тим, відповідно до ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Зважаючи на той факт, що відповідач визнав позовні вимоги, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача 50 відсотків суми сплаченого судового збору, а інші 50 відсотків - повернути позивачу з державного бюджету. Щодо вимоги позивача про стягнення суми витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч.3\~ст.133 ЦПК України). Вирішуючи питання про стягнення з позивача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить із диспозиції ч.1\~ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так, згідно ч.2\~ст.137 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання цих вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. Згідно з п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.09 р. № 23-рп/2009 у справі № 1-23/2009 правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать: консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво тощо. Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч. 2 ст.3, ст.59 Конституції України\~покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги. За змістом положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved