Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-15 00:00:00

15 липня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява Держави Україна в особі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної державному бюджету незаконними діями державного службовця. Позовна заява містить вимоги про стягнення на користь держави коштів (завданої шкоди) у розмірі 2000 гривень в порядку регресу, завданої Державному бюджету України, незаконними діями відповідача, а також покладення на відповідача судових витрат у розмірі 3028 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02.02.2022 р. по справі № 522/21072/21 частково задоволено позовну заяву [PERSON] до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої неправомірною бездіяльністю службової особи державного виконавчого органу, стягнуто з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь [PERSON] завдану моральну шкоду у розмірі 2 000 грн. Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) посилається на те, що преюдиційне значення для даного рішення по справі № 522/21072/21 мала ухвала Суворовського районного суду м. Одеси від 17.09.2019 р. у справі № 523/9329/19, якою визнано протиправною бездіяльність головного державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Офіцерової Людмили Леонідівни при виконанні рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16.05.2017 р. за виконавчим листом у справі № 523/15770/16-ц, яка полягає у невчиненні дій для проведення виконавчих дій по виконанню рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16.05.2017 р, за виконавчим листом у справі № 523/15770/16-ц у відповідності з Законом України «Про виконавче провадження». Ця ухвала залишилась чинною. Таким чином, протиправна бездіяльність головного державного виконавця Офіцерової Л.Л. в рамках вищевказаного виконавчого провадження призвела до часткового задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, у розмірі 2 000 грн, а у подальшому, як наслідок було завдано збитки Державному бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України. 25.04.2024 року Південним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Одеса) направлено на адресу [PERSON] пропозицію про добровільне відшкодування шкоди від 25.04.2024 р. № 26598/11.2-08. 21.05.2024 за вх. № 33979/11.2-08 від [PERSON] надійшла відповідь на пропозицію про добровільне відшкодування шкоди в якій повідомлено про відсутність підстав для відшкодування. Станом на сьогодні, [PERSON] не було добровільно відшкодовано збитки, завданих державному бюджету внаслідок неправомірних дій, у розмірі виплаченого відшкодування, а саме у сумі 2 000 грн, в зв?язку з чим, позивач звернутися до суду з регресним позовом. Згідно автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим суддею у справі визначено суддю Чорнуху Ю.В. Ухвалою суду від 24.07.2024 відкрито провадження у цивільній справі за позовом Держави Україна в особі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної державному бюджету незаконними діями державного службовця та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначенням судового засідання 16.08.2024. На адресу суду 12.08.2024 від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому [PERSON] просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі. В обгрунтування відзиву зазначила, що позовні вимоги не визнає, вважає, що цей спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такий, що пов?язаний із питанням реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби. Також посилається на те, що відшкодування моральної шкоди, не може бути підставою для пред' явлення державою зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, з урахуваням положень ч. 4 ст. 1191 ЦПК України. Критерієм для відшкодування відповідачем моральної шкоди в першу чергу повинен бути умисел, якого відповідач не мав. У судове засідання 16.08.2024 року сторони з`явилися. Представник позивача у судовому засіданні заявила клопотання про відкладення розгляду справи для ознайомлення з відзивом на позовну заяву. Відповідачем клопотання не заявлялись. Судове засідання відкладено на 12.09.2024 за клопотанням позивача. 21.08.2024 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якому представник позивача просила позов задовольнити в повному обсязі та зазначила, що даний спір ніяк не пов?язаний із питанням реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, оскільки предметом позову в цій справі є відшкодування шкоди в порядку регресу без необхідності надання оцінки та встановлення неправомірності дій державного службовця (відповідача). Вважає, що предметом зворотної вимоги може виступати відшкодування виплаченої суми як матеріальної, так і моральної шкоди. У судове засідання 12.09.2024 з`явились сторони, розпочався розгляд справи по суті, у судовому засіданні оголошена перерва до 16.09.2024 з технічних причин, у зв`язку з вимкненням електропостачання. У судове засідання 16.09.2024 з`явились сторони, заяв та клопотань не подавали, підтримали свої заяви по суті. Заслухавши пояснення сторін, повно та всебічно дослідивши докази, наявні у справі, суд встановив такі обставини та дійшов наступних висновків. 02.06.2017 р. постановою про відкриття виконавчого провадження державний виконавець Першого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Офіцерова Л.Л. відкрила виконавче провадження з примусового виконання рішення суду стосовно боржника [PERSON] . Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 17.09.2019 у справі 523/9329/19, задоволено скаргу [PERSON] на бездіяльність головного державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Офіцерової Людмили Леонідівни, заінтересована особа: [PERSON] ; визнано протиправною бездіяльність державного виконавця Офіцерової Л.Л. при виконанні рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16.05.2017 року за виконавчим листом у справі № 523/15770/16-ц, та зобов`язано [PERSON] усунути порушення права шляхом вчинення виконавчих дій по виконанню рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16.05.2017 року за виконавчим листом у справі № 523/15770/16-ц у відповідності з Законом України «Про виконавче провадження». Ухвалою встановлено,\~що державним\~виконавцем Офіцеровою\~Л.Л.\~не вчинено\~виконавчих дій\~визначених положенням\~розділу VII\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження». Постановою Одеського апеляційного суду від 11.02.2020 ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2019 року скасовано. Відмовлено [PERSON] у задоволенні скарги на бездіяльність головного державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Офіцерової Людмили Леонідівни. Постановою Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року постанову Одеського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року скасовано. Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2019 року залишено в силі. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02.02.2022 у справі № 522/21072/21 позовну заяву [PERSON] до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої неправомірною бездіяльністю службової особи державного виконавчого органу задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь [PERSON] завдану моральну шкоду у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень. В іншій частині позову відмовлено. Задовольняючи частково позов [PERSON] , суд зазначив, що оскільки судовими рішеннями встановлена бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби в процесі виконання судових рішень про стягнення коштів, тому суд прийшов до висновку, що наявні усі складові цивільно-правової відповідальності, що є підставою для часткового задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, у розмірі 2000 грн. Рішення не оскаржувалось і, згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, набрало законної сили 10.03.2022. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено обставини невчинення державним виконавцем Офіцеровою Л.Л. виконавчих дій, визначених положенням розділу VII Закону України «Про виконавче провадження», визнано протиправною бездіяльність державного виконавця Офіцерової Л.Л. при виконанні рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16.05.2017 року за виконавчим листом у справі № 523/15770/16-ц, встановлено факт заподіяння моральної шкоди внаслідок неналежного примусового виконання судового рішення та стягнуто з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь [PERSON] завдану моральну шкоду у розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України вказані обставини не підлягають доказуванню. 30.10.2023 Державна казначейська служба України на виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси у справі № 522/21072/21 перерахувала [PERSON] 2000,00 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією № 1390836 від 30.10.2023 (а.с. 18-19). Як вбачається з подання дисциплінарної комісії Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з розгляду дисциплінарної справи стосовно [PERSON] , за результатами розгляду матеріалів дисциплінарного провадження стосовно головного державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного МРУ МЮ (м. Одеса) Офіцеревої Людмили Леонідівни, яке здійснювалосб відповідно до наказу Південного МРУ МЮ від 29.01.2024 № 339/12-05 «Про порушення дисциплінарного провадження стосовно [PERSON] » Дисциплінарною комісією вбачається наявність дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 5 частини другої статті 65 Закону України «Про державну службу», - невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їх повноважень. Однак, у зв`язку із закінчення строку притягнення до дисциплінарної відповідальності, визначеним ст. 65 Закону України «Про державну службу», запропоновано закрити дисциплінарне провадження (а.с. 25-35). Південне міжрегіональне управління Міністерства Юстиції (м. Одеса) направило [PERSON] пропозицію про добровільне відшкодування шкоди, заподіяної державному бюджету внаслідок протиправних дій та/або бездіяльності державного службовця (в порядку ст. 82 Закону України «Про державну службу») вих. № 26598/11.2-08 від 25.04.2024, у якій запропонувало відповідачці у термін до 10.05.2024 відшкодувати завдану шкоду у розмірі 6000,00 гривень заподіяного збитку державному бюджету, внаслідок списання коштів з Державного бюджету України на користь [PERSON] , в тому числі списання 2000,00 гривень на виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси у справі № 522/21072/21 (а.с. 20-21). Як вбачається з відповіді на пропозицію про добровільне відшкодування шкоди [PERSON] від 20.05.2024, остання відмовилась відшкодовувати заподіяну шкоду, пославшись на відсутність права зворотної вимоги до особи щодо відшкодування моральної шкоди (а.с. 22). Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» державні виконавці, керівники та спеціалісти органів державної виконавчої служби є державними службовцями. Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про державну службу» державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби. Згідно статті 4 Закону України «Про державну службу» державна служба здійснюється з дотриманням принципів верховенства права, законності, професіоналізму, патріотизму, доброчесності, ефективності, забезпечення рівного доступу до державної служби, політичної неупередженості, прозорості, стабільності. Принцип верховенства права - забезпечення пріоритету прав і свобод людини і громадянина відповідно до Конституції України, що визначають зміст та спрямованість діяльності державного службовця під час виконання завдань і функцій держави (п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну службу»). Принцип законності передбачає обов`язок державного службовця діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну службу»). Відповідно до ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України (надалі по тексту ЦК України) особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно ч. 4 ст. 1191 ЦК України Держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, відшкодувавши шкоду, завдану посадовою, службовою особою внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності відповідно органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, мають право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування (крім відшкодування виплат, пов`язаних із трудовими відносинами та відшкодуванням моральної шкоди). Відповідно до ч. 1 ст. 80 Закону України «Про державну службу» матеріальна та моральна шкода, заподіяна фізичним та юридичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державних службовців під час здійснення ними своїх повноважень, відшкодовується за рахунок держави. Держава в особі суб`єкта призначення має право зворотної вимоги (регресу) у розмірі та порядку, визначених законом, до: 1) державного службовця, який заподіяв шкоду; 2) посадової особи (осіб), винної (винних) у незаконному звільненні, відстороненні або переведенні державного службовця чи іншого працівника на іншу посаду, щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної державному органу у зв`язку з оплатою часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи (ч. 2 ст. 80 Закону України «Про державну службу»). Згідно ч. 3 ст. 80 3акону України «Про державну службу» у разі застосування зворотної вимоги (регресу) державний службовець несе матеріальну відповідальність тільки за шкоду, умисно заподіяну його протиправними діями або бездіяльністю. Відповідно до ст. 81 Закону України «Про державну службу» державний службовець зобов`язаний відшкодувати державі шкоду, заподіяну внаслідок неналежного виконання ним посадових обов`язків. Шкодою, заподіяною державним службовцем державі, є також виплачене державою відшкодування шкоди, заподіяної державним службовцем третій особі внаслідок неналежного виконання ним посадових обов`язків. У разі спільного заподіяння шкоди кількома державними службовцями кожен із них несе відповідальність у розмірі, пропорційному ступеню вини. Отже, для притягнення державного службовця до матеріальної відповідальності необхідно встановити: - неналежне виконання державним службовцем посадових обов`язків; - факт заподіяння шкоди; - причинний зв`язок між неналежним виконанням посадових обов`язків і заподіяною шкодою; - вину державного службовця. Обставини неналежного виконання відповідачем посадових обов`язків, допущення протиправної бездіяльності державним виконавцем [PERSON] при виконанні рішення Суворівського районного суду м. Одеси від 16.05.2017 року за виконавчим листом у справі № 523/15770/16-ц, заподіяння моральної шкоди такою протиправною бездіяльністю, наявності усіх складові цивільно-правової відповідальності, в тому числі і вини державного службовця у заподіянні моральної шкоди, яка у подальшому була відшкодована державою на підставі ч.4, 5 ст. 82 ЦПК України, є доведеними та не підлягають доказуванню, оскільки встановлені судовими рішеннями, які набрали законної сили: ухвалою Суворовського райсуду м. Одеси від 17.09.2019 у справі 523/9329/19 та рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02.02.2022 у справі № 522/21072/21. Згідно підпункту 2 пункту 9 Розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) за рахунок коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) в межах бюджетних призначень за рішенням суду у розмірі, що не перевищує суми реальних збитків, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Кошти, відшкодовані державою з державного бюджету (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування з місцевих бюджетів) згідно з цим пунктом, вважаються збитками державного бюджету (місцевих бюджетів). За поданням Казначейства України органи прокуратури звертаються в інтересах держави до суду з позовами про відшкодування збитків, завданих державному бюджету (місцевим бюджетам) (підпункт 9 пункту 9 Розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України). Підпунктом 10 пункту 9 Розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України за результатами службового розслідування органи державної влади (органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування) та органи Казначейства України у місячний строк можуть звернутися до суду з позовною заявою про відшкодування збитків, завданих державному бюджету (місцевим бюджетам), з пред`явленням зворотної вимоги (регресу) у розмірі виплаченого відшкодування до посадових, службових осіб цих органів, винних у завданні збитків (крім відшкодування виплат, пов`язаних із трудовими відносинами та відшкодуванням моральної шкоди). Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (надалі по тексту Закон № 4901-VI) кошти, виплачені за рішенням суду про стягнення коштів згідно з цим Законом, вважаються збитками державного бюджету. Посадова, службова особа державного органу, державного підприємства або юридичної особи, дії якої призвели до збитків державного бюджету, несе відповідальність згідно із законом. Посадова, службова особа державного органу, державного підприємства або юридичної особи, дії якої призвели до збитків державного бюджету, несе відповідальність згідно із законом. Частиною 2 ст. 6 Закону № 4901-VI встановлено, що орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, звертається до суду з позовами про відшкодування збитків, завданих державному бюджету. Державні органи після виконання рішень суду про стягнення коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти державного бюджету, у випадках, визначених цим Законом, проводять службове розслідування щодо причетних посадових, службових осіб таких органів, якщо рішенням суду не встановлено складу кримінального правопорушення в діях зазначених осіб. За результатами службового розслідування державні органи та органи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у місячний строк можуть звернутися до суду з позовною заявою про відшкодування збитків, завданих державному бюджету, з пред`явленням зворотної вимоги (регресу) у розмірі виплаченого відшкодування до посадових, службових осіб таких органів, винних у завданні збитків (крім відшкодування виплат, пов`язаних із трудовими відносинами та відшкодуванням моральної шкоди). З наведених норм Цивільного кодексу України, Бюджетного кодексу України та Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» вбачається, що держава має право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування шкоди, завданої посадовою, службовою особою внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності, окрім відшкодування виплат, пов`язаних із трудовими відносинами та відшкодуванням моральної шкоди. З огляду на те, що позивачем пред`явлено зворотну вимогу про стягнення з відповідача виплаченого Державною казначейською службою України відшкодування саме моральної шкоди, такі збитки не підлягають стягненню з відповідача. Отже, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed