Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-12 00:00:00

Представниця позивача адвокат Дорошенко М.А. в інтересах позивача 14.03.2024 через систему «Електронний суд» звернулась до суду з зазначеним позовом, просить стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором №22032000101026 від 14.12.2018 у сумі 34 183,15 гривень, яка складається з заборгованості по тілу кредиту у сумі 20 995,75 гривень, простроченої заборгованості по відсоткам у сумі 171,71 гривні, простроченої заборгованості по комісії у сумі 12 152,00 гривень, збитків від інфляції у сумі 742,89 гривні, 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України у сумі 120,08 гривень. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 14.12.2018 між Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] укладено кредитний договір №22032000101026, відповідно до умов якого позичальниця отримала кредитні кошти на умовах нарахування процентів за користування кредитними коштами зі строком кредитування до 14.12.2020 (п. 1.2 кредитного договору). Так, після підписання кредитного договору відповідачка власним підписом засвідчила факт взяття на себе відповідного зобов`язання, а саме повернути надані в тимчасове користування кредитні кошти, сплатити відсотки за користування кредитними коштами та комісію, що передбачена кредитним договором. Відповідно до виписки по особистому рахунку відповідачки, слідує, що АТ «Банк Кредит Дніпро» перерахував кредитні кошти на особистий рахунок боржника, як це передбачено умовами кредитного договору. Відповідно до доводів сторони позивача при укладанні кредитного договору АТ «Банк Кредит Дніпро» виконав всі передбачені умови договору, а саме ознайомив відповідачку з умовами кредитного договору, а також надав в тимчасове користування кредитні кошти в обумовленому розмірі. Разом з цим, 15.12.2021 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» укладено договір факторингу №15/12/2021, відповідно до якого ТОВ «Цикл Фінанс» набуло право Нового кредитора до Відповідача за кредитним договором. На дату звернення ТОВ «Цикл Фінанс» до суду борг за кредитним договором становить: 34 183,15 гривень, що складається з заборгованості по тілу кредиту у сумі 20 995,75 гривень, простроченої заборгованості по відсоткам у сумі 171,71 гривні, простроченої заборгованості по комісії у сумі 12 152,00 гривень. Крім того, позивач, як видно з позовної заяви, нарахував на суму заборгованості 3 відсотки річних та індекс інфляції за період з 15 грудня 2021 по 23 лютого 2022. Збитки від інфляції становлять 742,89 гривні, 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України - 120,08 гривень. Оскільки відповідачка не здійснила жодних дій, спрямованих на погашення заборгованості, неможливість позасудового врегулювання спору, з підстав, передбачених ст. 15, 133-134, 141, 175, 253, 257, 258, 261, 509, 512, 514, 516, 526, 530, 552, 599, 610, 625, 628, 629, 1050, 1054, 1077 ЦК України, представниця позивача, діючи в інтересах позивача, просить задовольнити позов у вказаній сумі. Ухвалою судді від 21.03.2024 прийнято позовну заяву до провадження судді та відкрито провадження у справі. Постановлено розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. Згідно з ухвалою відповідачці визначено строк на подання відзиву та роз`яснено, що відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі його ненадання у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Представник позивача адвокатка Дорошенко М.А. в судове засідання не з`явилась, за змістом позовної заяви просить розглядати справу без участі сторони позивача, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся неодноразово та належним чином, викликалась до суду шляхом надіслання судової повістки за адресою реєстрації особи, підтвердженою на запит суду, та шляхом надіслання смс-повідомлень на номер мобільного зв`язку, зазначений у справі. Ч.4 ст.223 ЦПК України передбачено, що, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Як врегульовано ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заяв та клопотань до матеріалів справи відповідачкою не подано, про причини своєї неявки [PERSON] суд в належний спосіб не повідомила, заяв по суті справи (відзиву) не подала, проте це є правом відповідача відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України. Тому у відповідності до ч.4 ст.223 ЦПК України, враховуючи думку представниці позивача, дотримання вимог ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, а саме ухвалює згідно з ч.1 ст. 281 ЦПК України розглядати справу в заочному порядку. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України. За приписами ч.1 ст.279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню у зв`язку з такими встановленими фактичними обставинами справи та відповідними їм правовідносинами. Судом встановлено, що 14.12.2018 між Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] укладено кредитний договір № 22032000101026, відповідно до умов якого позичальниця отримала кредитні кошти на споживчі потреби в сумі 49 600,00 гривень, із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами зі строком кредитування 24 місяці, кінцева дата повернення кредиту 14.12.2020 (п. 1.2 кредитного договору). Предметом договору, згідно з п. 1.1., є те, що банк надає клієнту грошові кошти у тимчасове платне користування на споживчі потреби, а клієнт зобов`язується повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, що передбачені цим договором, а також здійснити всі інші платежі за кредитом у встановлених даним договором розмірах і строках та виконати свої зобов`язання за даним договором в повному обсязі. Відповідно до п. 1.2. договору банк надає клієнту грошові кошти (кредит) на наступних умовах: сума кредиту 49 600,00 гривень, строк користування кредитом 24 місяці, кінцева дата погашення кредиту 14.12.2020; цільове призначення: на споживчі потреби; щомісячна комісія за обслуговування кредиту 3,5 % від суми кредиту; процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується у наступному розмірі: на строкову заборгованість 0,001 % річних, на прострочену заборгованість за кредитом 56,0% річних. Відповідно до п. 1.3-1.5 договору банк формує графік платежів, який викладено в розділі 4. Договору із зазначенням сум погашення основного боргу за кредитом, сплати процентів за користування кредитом, щомісячної комісії, вартості супутніх послуг, реальної процентної ставки та ін. Кредит надається шляхом зарахування суми кредиту на поточний рахунок клієнта [NUMBER] , відкритий у АТ «Банк Кредит Дніпро». Датою видачі кредиту вважається день зарахування суми кредиту на рахунок клієнта. Клієнт, в порядку договірного списання, на підставі ст. 1071 ЦК України та ст. 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» доручає банку в дату видачі кредиту, здійснювати перерахування з рахунку клієнта на користь старховика ПРАТ СК Уніка Життя суму страхового платежу у розмірі 9 600,00 гривень, за весь період страхування, згідно договору страхування № ВР-№ 22032000101026 від 14.12.2018. В розділі 2 договору сторонами узгоджено порядок погашення заборгованості за договором. Так, згідно з п.2.1-2.2 договору зазначено, що платежі з погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів та щомісячної комісії за обслуговування кредиту здійснюється у вигляді щомісячних ануїтетних (рівномірних) платежів. Дата погашення та розмір обов`язкового платежу визначені в графіку платежів, який викладений в розділі 4 договору. Відповідно, як встановлено судом, в розділі 4 договору зазначений графік платежів/розрахунок загальної вартості кредиту для клієнта та реальної річної процентної ставки за цим договором, де щомісячні платежі визначені з 14.01.2019 до 14.12.2020, визначена щомісячна сума платежу за кредитом, яка складається з суми кредиту, процентів за користування кредитом, та платежів за додаткові та супутні послуги (за ведення рахунку, розрахунково-касове обслуговування, комісія за надання кредиту, інші послуги банку), де щомісячний платіж за розрахунково-касове обслуговування становить 1\~736,00 гривень, щомісячний платіж на погашення кредиту 2\~066,64- 2\~066,69 гривень, зокрема, проценти за користування кредитом за весь період користування кредитними грошима 0,51 гривня,. За змістом п. 3.1- 3.2 договору він набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором. Зміни та доповнення до цього договору вносяться сторонами у письмовій формі шляхом укладання додаткових договорів до цього договору. Крім того, судом за даними виписки по особистому рахунку відповідачки встановлено, що АТ «Банк Кредит Дніпро» дійсно перерахував кредитні кошти на особистий рахунок боржника, як передбачено умовами кредитного договору. На підтвердження розміру заборгованості позивач надав виписки по особовому рахунку [PERSON] . Також судом встановлено, що 15.12.2021 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» було укладено договір факторингу №15/12/2021, відповідно до якого ТОВ «Цикл Фінанс» набуло право Нового кредитора до відповідача за кредитним договором. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходить з таких норм цивільного законодавства. За загальним правилом ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених ч.2 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд при розгляді справи застосовує правовий зміст норм, які регулюють загальні умови, строки виконання зобов`язань учасниками цивільних правовідносин, правові наслідки їх порушень, зокрема, у відносинах щодо позики, а саме, ст. 207, 509, 525-527, 599, 610, 611, 625, 1048-1050, 1054, 1056-1 ЦК України. Крім того, на дані правовідносини, поширюються положення про договір (ст. 626-629, 631 ЦК України). Зокрема, ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. За приписами ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.1,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків. Згідно з положеннями ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Враховуючи зміст наведених норм, можна вважати, що споживач послуг банку лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Оскільки такі умови договорів приєднання розробляються позивачем, як надавачем банківських послуг, відповідно, вони мають бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору та під час його виконання діють певні вимоги у визначеній редакції. У вказаній справі цієї умови в достатньому обсязі дотримано позивачем, відповідно, положення ст.634 ЦК України розповсюджуються на правовідносини, що склались між первісним кредитором та позичальником. За нормою ч.2 ст.1050 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Так, ч.1 ст.1046 ЦК України визначено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Крім того, згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Так, в разі укладення кредитного договору, проценти за користування кредитними коштами та міра відповідальності кредитора поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У цій справі позивачем заявлено вимоги про стягнення заборгованості, а саме, прострочених тіла кредиту, процентів, нарахованих на вказане тіло, а також комісії. За змістом ч.2 ст.1056-1 ЦК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.1049 Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Так, позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник у первісного кредитора), стягнути складові його повної вартості, а саме, проценти за користування кредитом та комісію за обслуговування кредиту. Разом з цим, відповідно до ч.4 ст.42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з ч.1 ст.1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п.3 ч.1 ст.3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п.6 ч.1 ст. 3 ЦК України. Таким чином дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У ч.1,3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У п. 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року N 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). Суд з цього приводу враховує також правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 01.02.2023 у справі №199/7014/20, пр. №61-17825св21. Так, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом № 1734-VIII (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону № 1734-VIII. Щодо наслідків включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації, що за законом повинна надаватися безоплатно, має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності на момент виникнення спірних правовідносин та в цій частині відміняє дію попереднього нормативно-правового акта, тобто застосуванню підлягає Закон № 1734-VIII. Так, умовами кредитного договору позичальнику встановлено плату за обслуговування кредиту (пункт 1.2 Договору), а саме за розрахунково-касове обслуговування щодо споживчого кредиту, без уточнення систематичності запиту такої інформації споживачем. Розмір плати за обслуговування кредиту визначений у графіку, як це вже зазначалось вище по тексту рішення, у сумі 1\~736,00 гривень щомісяця, тобто ануїтетними платежами. До стягнення позивачем заявлено заборгованість зі сплати комісії у загальній сумі 12\~152,00 гривень. Проте, перелік послуг за обслуговування кредиту, зокрема, з інформування про стан кредитної заборгованості, підтвердження їх надання позичальнику за період користування кредитними коштами [PERSON] відповідно до матеріалів справи не доведено. Відповідно, надані стороною позивача письмові докази, досліджені судом у їх сукупності та взаємозв`язку, не дозволяють зробити висновків про те, які саме послуги банку маються на увазі під вказаним обслуговуванням кредиту або кредитної заборгованості. Тому, суд приходить до висновку про те, що застосованими є нормативні приписи, відповідно до яких нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача (ч.8 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів»). З урахуванням наведеного особа, яка включила ту чи іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується, зокрема в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову. Зазначене правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені» (no individually negotiated), а й щодо умов, які хоч і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін» (under the diminant sinfluence of the party). Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 10.03.2021 у справі № 607/11746/17, пр.№ 61-18730св20. Крім того, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 06.11.2023 у справі №204/224/21, пр.№61-4202сво22 дійшов висновку про те, якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». У разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч.3, 4 ст. 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення contra proferentem. Contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Такий висновок висловлено Верховним Судом у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного в постанові від 18.04.2018 у справі №753/11000/14-ц, пр.№ 61-11сво17. З огляду на викладене, супутня послуга банку, визначена як обслуговування кредитної заборгованості (або кредиту), має надаватися клієнту банку безоплатно. Враховуючи наведене, у стягненні з позичальника на користь позикодавця заборгованості за договором\~від 14.12.2018 у виді простроченої комісії у сумі 12\~152,00 гривень необхідно відмовити. Так, за законом вказані послуги повинні надаватись безоплатно, відповідно, положення пункту 1.2. зазначеного кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. Стосовно відступлення прав вимоги за кредитним договором, суд виходить з таких нормативних положень. Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Ст. 514 ЦК України, встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У ч.2 ст.517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї ст. звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. За висновками Верховного Суду України, що викладені у постанові № 6-979цс15 від 23 вересня 2015 року, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 06 лютого 2019 у справі № 667/11010/14-ц (провадження № 61-10349св18). Відповідно, із врахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності, суд дійшов висновку, що ТОВ «Цикл Фінанс» набуло право вимоги на ту суму заборгованості, на яку мав право первісний кредитор (АТ «Банк Кредит Дніпро»), тобто на суму заборгованості за кредитним договором №22032000101026 від 14.12.2018 в сумі 21 167,46 гривень, а саме: 20\~995,75 гривень по тілу кредиту, 171,71 гривень по простроченим відсоткам. Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за порушення виконання зобов`язання суд зазначає наступне. Відповідно до положень ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, позивачем нараховано на суму заборгованості 3 відсотки річних та індекс інфляції за період з 15 грудня 2021 по 23 лютого 2022 року. Збитки від інфляції становлять 742,89 гривень, 3% річних 120,80 гривень. Наведений розрахунок здійснено з урахуванням положень ст. 625 ЦК України та пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, тобто, то введення воєнного стану, відповідно, ці вимоги підлягають задоволенню. Таким чином, за результатами розгляду справи суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ТОВ «Цикл Фінанс» підлягають частковому задоволенню, а саме у спосіб, визначений позивачем, шляхом стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за кредитним договором №22032000101026 від 14.12.2018 в сумі 21 167,46 гривень, а також інфляційних втрат 742,89 гривень, 3% річних 120,80 гривень, тобто, в загальній сумі 22 031,15 гривень. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають . Щодо розподілу судових витрат суд виходить з такого. Згідно з ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, на користь позивача, як сторони по справі, чиї позовні вимоги задовольняються частково, із відповідачки слід стягнути судові витрати у вигляді оплати судового збору у сумі 1 561,24 гривень, тобто, пропорційно до розміру заборгованості, що підлягає стягненню. Щодо витрат на правничу допомогу слід зазначити таке. Згідно з ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати: на професійну правничу допомогу. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст. 2 ЦПК України). Судом встановлено, що в матеріалах справи міститься копія договору про надання правничої допомоги №16/05 від 16 травня 2023 року, додаток № 1 до договору щодо порядку оплати юридичних послуг, ордер від 20.12.2023, акт приймання-передачі наданих послуг від 20.02.2024, копія рахунка-фактури №3 від 20.02.2024, а також платіжної інструкції від 21.02.2024 № 5843, досліджені під час судового розгляду. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. За приписами ч.4-6 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Так, суд враховує загальні засади цивільного процесуального законодавства та критерії відшкодування, їх доцільність та співрозмірність, відсутність належним чином висловлених заперечень з боку відповідачки. Суд наголошує, що при розгляді справи учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Так, стороною відповідача не подано заперечень проти розміру витрат на професійну (правничу) допомогу відповідно до приписів ч.1 ст.182 ЦПК України. Відповідно, враховуючи наведене обґрунтування, наявні докази на підтвердження надання правової допомоги адвокаткою Дорошенко М.А., із врахуванням наведеного стороною позивача розрахунку, суд дійшов висновку про обґрунтованість судових витрат, понесених стороною позивача у загальній сумі 7 570,00 гривень, з яких: зустріч із представником юридичної особи 3\~028 гривень, підготовка позовної заяви - 4\~542 гривні. З огляду на вказані норми права, часткове задоволення позову, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у сумі 4 7 570,00 гривень. В цьому контексті суд зауважує, що критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу.

Outcome: partial