Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-08 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просить стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в розмірі 292 044 грн. 73 коп., заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. \~ \~ \~ \~В обґрунтування своїх вимог зазначає, що 21.12.2024 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Ford Focus н.з. [NUMBER] , який належить відповідачу [PERSON] та автомобілем Hyundai Н350 н.з. [NUMBER] , який належить позивачу AT «Чернігівобленерго» під керуванням [PERSON] . \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] 21.12.2023 о 11 год. 10 хв. в с. Новий Биків, Ніжинського району, Чернігівської області по вул. Шевченка,128, керуючи автомобілем Ford Focus н.з. [NUMBER] не вибрав безпечної швидкості руху та безпечної дистанції, щоб мати змогу постійно контролювати рух автомобіля та безпечно керувати ним, у результаті чого здійснив наїзд на електроопору та автомобіль Hyundai Н350 н.з. [NUMBER] , що стояв на узбіччі, який належить AT «Чернігівобленерго» під керуванням [PERSON] . Згідно постанови Бобровицького районного суду Чернігівської області від 05.02.2024 року по справі № 729/2729/23 відповідача було визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП України. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Про настання страхового випадку 27.12.2023 року було повідомлено Моторне (транспортне) страхове бюро України (МБТСУ). Цивільна відповідальність AT «Чернігівобленерго» на автомобіль Hyundai Н350 н.з. [NUMBER] на момент ДТП був застрахований в ПРАТ «Страхова компанія «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ», поліс №214431536 від 18.11.2023 р. дійсний з 18.11.2023 р. по 17.05.2024 р. включно, власник автомобіля Ford Focus н.з. [NUMBER] не мав полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відтак, 07.03.2024 року МБТСУ було перераховано на розрахунковий рахунок позивача страхове відшкодування в розмірі 160\~000 грн. 00 коп. Позивач AT «Чернігівобленерго» з метою оцінки матеріального збитку завданого автомобілю Hyundai Н350 н.з. [NUMBER] в результаті ДТП звернулись до оцінювача СПД « [PERSON] », який має кваліфікацію оцінювача за напрямом оцінки майна «Оцінка об`єктів в матеріальній формі», свідоцтво МФ№7701 від 09.10.2010 року, видане Фондом державного майна України; свідоцтво про реєстрацію у Державному реєстру оцінювачів №8536 від 07.12.2010 року. Згідно звіту про оцінку № 18/24 авто-товарознавчого дослідження транспортного засобу від 01.03.2024 року щодо визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Hyundai Н350 н.з. [NUMBER] , VIN- [NUMBER] , експертом була складена калькуляція відновлювального ремонту, в якій визначена вартість відновлювального ремонту, обсяг та види ремонтних робіт, необхідні запасні частини, матеріали та їх вартість з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу і сума відновлювального ремонту складає 452044 грн. 73 коп. Тому, як вбачається зі звіту про оцінку № 18/24 авто-товарознавчого дослідження транспортного засобу від 01.03.2024 року вартість ремонту пошкодженого автомобіля Hyundai Н350 н.з. [NUMBER] складає 452 044 грн. 73 коп., що є значно більшою сумою, аніж отримане від МБТСУ страхове відшкодування. На сьогоднішній день різниця між невідшкодованими коштами складає 292\~044 грн. 73 коп. Отже, оскільки вина відповідача щодо пошкодження транспортного засобу позивача повністю встановлена постановою суду, страхові відшкодування не в повній мірі покривають понесені витрати, тому цілком справедливим є те, що саме з відповідача підлягає стягненню різниця між отриманими страховими виплатами та витратами на відновлення пошкодженого автомобіля Hyundai Н350 н.з. [NUMBER] у розмірі 292\~044 грн. 73 коп. 22.04.2024 року представник третьої особи Моторно (транспортного) страхового бюро України адвокат Петрик Г.Г. надала пояснення на позовну заяву. В обґрунтування своїх пояснень зазначає, що 21.12.2024 року з вини відповідача [PERSON] , який керував автомобілем Ford Focus н.з. [NUMBER] , сталася дорожньо-транспортна пригода внаслідок якої було пошкоджено автомобіль Hyundai Н350 н.з. [NUMBER] , який належить позивачу AT «Чернігівобленерго». Моторно (транспортне) страхове бюро України відповідно до положень ппа п.41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності» відшкодувало позивачу в межах ліміту відповідальності суму регламентної виплати в розмірі 160 000 грн. Представники позивача AT «Чернігівобленерго» Жила О.А. та адвокат Думчева І.В. в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просять задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Суд, вислухавши представників позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши наявні докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, вважає що позовні вимоги слід задовольнити, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст. 6 та ст. 13 Конвенції про захист прав людини іосновоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п. 36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства» та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст. 13 Конвенції). Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 21.12.2023 року о 11 год. 10 хв. в с. Новий Биків, Ніжинського району, Чернігівської області по вул. Шевченка, 128, [PERSON] керуючи автомобілем Ford Focus н.з. [NUMBER] не вибрав безпечної швидкості руху та безпечної дистанції, щоб мати змогу постійно контролювати рух автомобіля та безпечно керувати ним, у результаті чого здійснив наїзд на електроопору та автомобіль Hyundai Н350 н.з. [NUMBER] , що стояв на узбіччі, який належить AT «Чернігівобленерго» під керуванням [PERSON] . Згідно постанови Бобровицького районного суду Чернігівської області від 05.02.2024 року по справі № 729/2729/23 [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП України(а.с.16-21). У силу положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи справу, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Отже наявність вини у діях [PERSON] у настанні дорожньо-транспортної пригоди у даному випадку встановлена і не підлягає доказуванню. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність AT «Чернігівобленерго» на автомобіль Hyundai Н350 н.з. [NUMBER] була застрахована в ПРАТ «Страхова компанія «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ», що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів поліс №214431536 від 18.11.2023 р. дійсний з 18.11.2023 р. по 17.05.2024 р. включно(а.с.12). На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки Ford Focus н.з. [NUMBER] , [PERSON] застрахованою не була. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Так, відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Керування автомобілем є діяльністю, пов`язаною з використанням джерела підвищеної небезпеки, а відповідач, як особа, яка здійснює керування, відповідає за шкоду, задану іншому транспортному засобу незалежно від наявності або відсутності його вини. Згідно із ч. 2. ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частина 5 ст. 1187 ЦК України містить лише два виключення, які звільняють водія від відшкодування шкоди. Так, зокрема, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Як вбачається з матеріалів справи та наданих сторонами доказів, при вчиненні ДТП відповідач не знаходився під впливом непереборної сили, як і не встановлено умислу водія іншого автомобіля на завдання шкоди своєму транспортному засобу. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до положень ст. ст. 3, 5, 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно з п. 21.1 ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. Суд встановив, що на виконання вимог вказаного Закону цивільно-правова відповідальність відповідача на момент настання дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована. Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (п. 39.1. ст. 39 Закону № 1961-IV). Згідно з підп. а) п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Як убачається з матеріалів справи, внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, тому про настання страхового випадку 27.12.2023 року було повідомлено Моторне (транспортне) страхове бюро України(а.с.9-10). Згідно платіжного\~документу від\~07.03.2024\~року Моторне\~(транспортне)\~страхове бюро\~України 07.03.2024\~року перерахувало\~на розрахунковий\~рахунок AT\~«Чернігівобленерго» страхове\~відшкодування в\~розмірі 160\~000\~грн.\~00\~коп.(а.с.11). Згідно звіту про оцінку № 18/24 авто-товарознавчого дослідження транспортного засобу від 01.03.2024 року щодо визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Hyundai Н350 н.з. [NUMBER] , VIN- [NUMBER] , експертом складена калькуляція відновлювального ремонту, в якій визначена вартість відновлювального ремонту, обсяг та види ремонтних робіт, необхідні запасні частини, матеріали та їх вартість з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу і сума відновлювального ремонту складає 452 044 грн. 73 коп.(а.с.27-49). Так, відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з частиною шостою даної норми, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. При цьому, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляд справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з матеріалів справи, Моторно (транспортне) страхове бюро України відповідно до положень ппа п.41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності» відшкодувало позивачу в межах ліміту відповідальності суму регламентної виплати в розмірі 160 000 грн., різниця між невідшкодованими коштами складає 292\~044 грн. 73 коп. Таким чином, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, суд приходить до обгрунтованого висновку про те, що позовні вимоги АТ «Чернігівобленерго» до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП слід задовольнити в повному обсязі, а саме стягнути з [PERSON] на користь АТ «Чернігівобленерго» матеріальної шкоду в розмірі 292 044 грн. 73 коп. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму судового збору, яка складає 4380,67 грн.

Outcome: approved