Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-11 00:00:00

20.12.2023 року позивач в особі свого представника за довіреністю Костюшок Павла Миколайовича звернувся до суду із відповідним позовом, в якому просив суд стягнути з відповідачки на його користь 12903,89 грн. заборгованості за кредитним договором, право вимоги за яким було набуто позивачем підставі договору факторингу №НІ/11/9-Ф від 02.12.2022 року щодо укладеного між АТ «Таксомбанк» та відповідачкою договору про комплексне банківське обслуговування відповідачки №002/5746476-СК від 21.12.2018 року, на суму 12903,89 грн., з яких 7400,00 грн. - сума боргу по тілу кредиту та 5503,89 грн. - сума заборгованості за відсотками. Також просив стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати у вигляді сплаченого при зверненні до суду судового збору у розмірі 2684,00 грн. В обгрунтування позову було зазначено, що 21.12.2018 року між первинним кредитором та відповідачем було укладено договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №002/5746476-СК на підставі заяви-договору відповідача про приєднання до формуляра вказаного договору первинного кредитора у порядку ч.1 ст.634 Цивільного кодексу України, за яким відповідач отримував кредитні кошти, які не повернув, а позивач, у свою чергу, як фактор отримав відповідні вимоги до відповідача від первинного кредитора та саме у вказаній сумі звернувся до суду із вимогою про стягнення відповідного боргу При надходженні справи до суду канцелярією суду у складі комісії з трьох осіб було складено акт від 28.11.2023 року, відповідно до якого встановлено відсутність у матеріалах справи як додатку зазначеного у позовній заяві копії кредитного договору №002/5773071-СК від 28.12.2018 року, укладений між відповідачкою та АТ «Таскомбанк» про комплексне банківське обслуговування без пояснення причин такої відсутності (а.с.38-39). Ухвалою судді від 15.01.2024 року через виявлені недоліки позовна заява була залишена без руху, наданий час для усунення вказаного недоліку (а.с.42). На виконання вказаної ухвали в межах визначеного строку представник позивача за довіреністю Маглич Ігор Сергійович засобами Електронного суду 26.01.2024 року надав заяву, в якій вимоги ухвали судді від 15.01.2024 року виконав у повному обсязі (а.с.45-48). Ухвалою судді від 12.02.2024 року провадження у справі було відкрито у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін, з наданням сторонам часу для подання усіх заяв по суті позову (а.с.47). Позивач про вказану ухвалу був проінформований засобами Електронного суду у порядку ч.5 ст.272 ЦПК України (а.с.49), а відповідач засобами поштового зв`язку у відповідності до вимог п.5 ч.6 ст.272 ЦПК України (а.с.50). Заяви, клопотання у справі від сторін не надходили та інші процесуальні дії у справі не застосовувалися. Розгляд справи проводиться у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами у межах строків, визначених ст.275 та ч.2 ст.279 ЦПК України. Можливість ухвалення заочного рішення в такому випадку не передбачена. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 21.12.2018 року відповідач підписав заяву-договір про приєднання до публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №002/5746476-СК відповідно до вимог ст.634 ЦК України, в якій підтвердив, що він ознайомився з публічною пропозицією позивача та Тарифами Таскомбанку, які разом складають між відповідачем та АТ «Таскомбанк» відповідний договір (а.с.5). Строк дії договору у вказаній заяві не був визначений. Сама заява не містила жодних посилань на те, що вказаний договір є кредитним зі сплатою процентів на користь позивача з боку відповідача. В день укладання договору відповідач підписала наданий уповноваженим представником позивача паспорт споживчого кредиту за карткою «Велика п`ятірка» строком дії до 20.01.2019 року, в якому на вказаний період було зазначено розмір процентної ставки у вказаний період, зокрема пільговий та стандартний (а.с.6). Його підписання відповідачем не може слугувати доказом того, що відповідач підтвердив факт процентних кредитних відносин між сторонами та погодився на запропоновані йому умови, оскільки ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Виписки про рахунку відповідача суду не надані, які і докази отримання відповідачем будь-яких коштів від АТ «Таскомбанк» за вказаним договором. Позивач вважав, що він набув права вимоги за вказаним договором на підставі договору факторингу №НІ/11/7-Ф від 02.12.2022 року, за яким на підставі акту прийому-передачі реєстру прав вимоги від 02.12.2022 року та витягу з реєстру права вимоги щодо відповідача набув права вимоги до нього у розмірі 12903,89 грн., з яких 7400,00 грн. - сума боргу по тілу кредиту та 5503,89 грн. - сума заборгованості за відсотками. Вирішуючи вимоги в цій частині, суд, по-перше, зазначає, що відсутні докази на отримання відповідачем коштів від АТ «Таскомбанк» 21.12.2020 року та в подальшому, по-друге, відсутні будь-які докази саме кредитних відносин між відповідачем та АТ «Таскомбанк» зі сплатою процентів, оскільки в заяві-договорі мова про відсотки на оплату отриманих коштів не йде, паспорт кредиту не є частиною кредитного договору, має незначний термін своєї дії, а будь-які інші документи, зазначені в заяві-договорі від 21.12.2020 року відповідачем не підписані, тобто він з їх умовами, якщо вони взагалі були йому надані на ознайомлення, не погоджувався, і, по-третє, незрозуміло з наданих суду документів, строк дії відповідного договору, що впливає на можливість визначити його як договір, що набув чинності між сторонами при отриманні відповідачем картки від АТ «Таскомбанк», чи такої дії не було, та заява [PERSON] від 21.12.2020 року залишився без акцептування первинним кредитором. Крім цього, в порушення вимог п.4.4.1 договору факторингу №НІ/11/7-Ф від 02.12.2022 року до суду не надано доказів того, що позивач набув вимоги до відповідача, сплативши первинному кредитору кошти за вимогу, у тому числі, що відповідача. Доказів сплати вказаних коштів позовна заява та додатки до неї не містять, оплата коштів є єдиною підставою для набуття позивачем права вимоги до, у тому числі, відповідача, оскільки в іншому разі договір факторингу між позивачем та первинним кредитором набуває статусу не чинного з відповідними правовими наслідками. Те, що позивач уклав відповідний договір факторингу з первинним кредитором не може слугуватися належним доказом укладання самого договору та наявності заборгованості відповідача за ним. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до норм ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаною нормою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо, безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. З урахуванням того, що у наданих до позовної заяви додатках відсутні докази руху коштів по рахунку відповідача, суд вважає, що позивач не довів належними та допустимими доказами факт того, що відповідач дійсно отримав грошові кошти у первинного кредитора, а також наявність у відповідача взагалі заборгованості перед позивачем, у тому числі, у розмірі, вказаному у розрахунку за договором. Розрахунок заборгованості в даному випадку не є належним доказом існування заборгованості за договором або інших грошових правовідносин між сторонами, зокрема з первинним кредитором. На підставі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування; питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до вимог ч.2 ст.83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч.2 ст.76 ЦПК України, ч.2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Засобами доказування є письмові, речові і електронні докази; висновки експертів; показання свідків. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторони. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судові витрати за результатами розгляду справи слід залишити за позивачем на підставі ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed