Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-16 00:00:00

У травні 2024 року [PERSON] ,\~ [PERSON] звернулись до суду з зазначеним позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Хаджибейська районна\~адміністрація Одеської\~міської ради, посилаючись на те, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому 30 квітня 1982 року міським відділом ЗАГС м. Вольська, Саратовської області, Російської Федерації, актовий шлюб №211. Від шлюбу у них народилась донька [PERSON] , [INFO] . Зазначили, що 15 листопада 1984 року виконавчим комітетом Малиновської районної ради народних депутатів в м. Одесі, [PERSON] та [PERSON] був виданий ордер №1235 серії МР на право заняття двокімнатної квартири [ADDRESS] , житловою площею 27,5 кв.м. 16\~січня 1985\~року [PERSON] та [PERSON] зареєструвались в квартирі [ADDRESS] , а по досягненню повноліття, в зазначеній квартирі 29 січня 2021 року була зареєстрована [PERSON] , [INFO] . Вказували, що відповідач [PERSON] в квартирі не проживає з грудня 2021 року по теперішній час, місце його знаходження не відомо, що підтверджується актом про не проживання. З грудня 2021 року по теперішній час відповідач комунальні послуги за спірну квартиру не сплачує, будь-які особисті речі відповідача в квартирі відсутні. Стверджували, що зі слів близьких родичів, відповідач на теперішній час знаходиться у Росії, куди він виїхав до своєї матері, та повертатися до дому не збирається. Крім того, відповідач не робив ніяких спроб вселитись до спірної квартири та йому ніхто не чинив та не чинить перешкод у користуванні квартирою. Рішенням Малиновського\~районного суду\~м.\~Одеси від\~17\~січня 2024\~року (справа\~№521/19140/23)\~шлюб між\~ [PERSON] та [PERSON] , розірваний. Вважають, що оскільки відповідач в спірній квартирі не проживає з грудня 2021 року, то він втратив право на її користування. Вказували, що оскільки, відповідач зареєстрований в квартирі [ADDRESS] , то вони змушені сплачувати за нього житлово-комунальні послуги, що погіршує їх матеріальний стан. Крім того, реєстрація відповідача в спірній квартирі позбавляє їх можливості повноправно здійснювати свої права щодо користування квартирою. Посилаючись на\~порушення своїх\~прав,\~позивачі просили\~суд визнати [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою суду від 29 травня 2024 року по справі було відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 21). Ухвалою суду від 19 серпня 2024 року підготовче провадження у справі закрито, справа призначена до судового розгляду (а.с.35). Позивачка [PERSON] та її представник, діючий на підставі довіреності від 14 липня 2023 року в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце слухання справи були повідомлені відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, надали заяву про підтримання позовних вимог та просили суд розглянути справу за їх відсутністю (а.с.41-42,55). Позивачка [PERSON] та її представник, діючий на підставі довіреності від 14 липня 2023 року в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце слухання справи були повідомлені відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, надали заяву про підтримання позовних вимог та просили суд розглянути справу за їх відсутністю (а.с.39-40,56). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце слухання справи повідомлявся судом відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України (а.с. 28,31.54). Представник Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце слухання справи повідомлявся судом відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України (а.с.23,24,29,30). Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07 липня 1989 року Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26 квітня 2007 року). Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Шульга проти України» № 16652/04). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). У справах «Рябих проти Росії» (заява № 52854/99, рішення від 24 липня 2003 року, пункт 52) та «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03 від 03 квітня 2008 року, пункт 40) Європейський суд з прав людини зазначив, що сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Відомості про розгляд справ (залишення позову без руху, повернення позовної заяви, дані про відкриття провадження та дати призначення справи до розгляду) публікуються на офіційному веб-сайті Малиновського районного суду м. Одеси у відповідності до Рішення ради суддів загальних судів № 12 від 28 лютого 2013 року «Про організацію роботи з інформаційного наповнення і функціонування офіційних веб-сайтів загальних судів на офіційному веб-порталі судової влади України» та відправлено до ЄДРСР. Верховний Суд у постанові від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, зі згоди позивачів та їх представника, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача. Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 15\~ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються Житловим кодексом України, Цивільним Кодексом України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому 30 квітня 1982 року міським відділом ЗАГС м. Вольська, Саратовської області, Російської Федерації, актовий шлюб №211. Від шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народилась донька [PERSON] , [INFO] . Рішенням Малиновського\~районного суду\~м.\~Одеси від\~17\~січня 2024\~року (справа\~№521/19140/23)\~шлюб між\~ [PERSON] та [PERSON] , розірваний (а.с.15). Встановлено, що 15 листопада 1984 року на підставі рішення виконавчого комітету Малиновської районної ради народних депутатів в м. Одесі, [PERSON] та [PERSON] \~був виданий\~ордер №1235\~серії МРна склад сім`ї із трьох осіб: [PERSON] (основний квартиронаймач), [PERSON] (колишня дружина), [PERSON] (донька)\~про вселення\~у двокімнатну\~квартиру [ADDRESS] , житловою площею 27,5 кв.м. (а.с.13). На підставі ордеру на жиле приміщення №1235\~серії МРвід 15 листопада 1984 року на ім`я [PERSON] було відкрито особовий рахунок. Крім того, на підставі ордеру на жиле приміщення від 15 листопада 1984 року №1235\~серії МР\~ [PERSON] та [PERSON] вселились в квартиру [ADDRESS] . Згідно довідки Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №Х5-76725-ю/о в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [INFO] з 29 січня 2001 року, [PERSON] , [INFO] з 16 січня 1985 року, [PERSON] , [INFO] з 16 січня 1985 року (а.с. 6). Встановлено, що відповідач [PERSON] в квартирі [ADDRESS] , не проживає з грудня 2021 року по теперішній час, місце його знаходження не відомо, що підтверджується актом про не проживання від 15 травня 2024 року (а.с. 5). Зі змісту листа Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради №Ф-764 від 10 квітня 2024 року вбачається, що для переоформлення особового рахунку на вказану квартиру необхідна згода [PERSON] , який зареєстрований в спірній квартирі (а.с.14). Зі змісту позовної заяви вбачається, що відповідач [PERSON] є\~колишнім чоловіком [PERSON] та рідним батьком [PERSON] , який в спірній квартирі зареєстрований, але не проживає з грудня 2021 року по теперішній час. Встановлено, що в квартирі [ADDRESS] , особистих речей відповідача немає, місце його проживання позивачам не відомо. Реєстрація відповідача в спірній квартирі позбавляє позивачів можливості повноправно здійснювати свої права щодо користування квартирою та змушує сплачувати за нього житлово- комунальні послуги, що погіршує їх матеріальний стан. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] , не приватизована, у власності осіб, які зареєстровані в квартирі не знаходиться. Відповідно до\~ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі\~ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Відповідно до\~ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що право користування жилим приміщенням нарівні з наймачем виникає у тих осіб, які вселилися як члени сім`ї наймача в установленому законом порядку. Статтею 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян. Відповідно до\~ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках встановлених ст. 71 ЖК. У випадках, передбачених пунктами 1 - 7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті. Згідно зі\~ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У справах\~про визнання\~наймача або\~члена його\~сім`ї\~таким,\~що втратив\~право користування\~жилим приміщенням\~(ст. 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На підтвердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Частина перша\~статті 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, зобов`язана їх довести, надавши суду докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про такі обставини. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до\~ч.1\~ст.\~ 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є\~докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування.\~Предметом доказування\~є обставини,\~що підтверджують\~заявлені вимоги\~чи заперечення\~або мають\~інше значення\~для розгляду\~справи і\~підлягають встановленню\~при ухваленні\~судового рішення.\~Сторони мають\~право обґрунтовувати\~належність конкретного\~доказу для\~підтвердження їхніх\~вимог або\~заперечень.\~Суд не\~бере до\~розгляду докази,\~які не\~стосуються предмета\~доказування (ст. 77 ЦПК України). У справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, на позивача покладається обов`язок із доведення відсутності відповідача у спірному приміщенні понад строк, із яким законом пов`язана можливість збереження права користування житлом за відсутнім наймачем (користувачем), а на відповідача, відповідно, покладається обов`язок із доведення поважності причин відсутності у спірному приміщенні понад встановлений законом строк. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду: від 12 січня 2021 року у справі № 344/7064/16-ц, від 02 грудні 2020 року у справі № 760/11141/19, від 11 листопада 2020 року у справі № 619/40/17, від 21 жовтня 2020 року у справі № 645/7374/18. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до житлового приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до житлового приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Указана правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц . У справах\~про визнання\~наймача або\~члена його\~сім`ї\~таким,\~що втратив\~право користування\~жилим приміщенням\~(ст. 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, в осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Такий висновок викладений, зокрема, в постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 182/6536/13-ц. Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Оскільки відповідач не проживає у спірній квартирі з грудня 2021, то суд вважає, що він втратив право користування квартирою [ADDRESS] . За таких обставин, суд вважає доведеним факт того, що на момент розгляду справи відповідач втратив право користування квартирою [ADDRESS] , оскільки не проживає у ній з грудня 2021 року, а своєю реєстрацією у зазначеній квартирі, обмежує права позивачів щодо користування та розпорядження даною квартирою. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, оскільки в задоволенні позовних вимог, щодо зобов`язання Хаджибейську районну адміністрацію Одеської міської ради відкрити особовий рахунок на ім`я [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , слід відмовити, так як вказані вимоги, заявлені до третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради та яка не залучена до участі у справі в якості відповідача. За ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладається у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір у справі складає 1211,20 грн., які сплачені позивачем при зверненні до суду у повному обсязі (а.с. 1).

Outcome: partial