Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-05 00:00:00

Позивач [PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Дутка Микола Степанович звернулась до Новоселицького районного суду з позовом до [PERSON] про визнання батьківства відносно дитини, який народився у неї [INFO] в м.Редеуці Сучавського повіту Руспубліки Румунія , посилаючись на те, що протягом 2019 року між нею та відповідачем склались сімейні відносини, стосунки носили постійний характер. В жовтні 2019 року позивач завагітніла від відповідача, про що його повідомила. Він позитивно сприйняв дану новину . Оскільки вона була громадянкою Румунії, то вони вирішили, що дитина буде народжуватися в Румунії, оскільки там кращі умови. В період її вагітності відповідач визнавав своє батьківство відносно сина [PERSON] . Після народження дитини відносини між ними погіршилися і він відмовився записати дитину на себе. На підставі вищевикладеного, просила суд визнати відповідача батьком її сина [PERSON] . Ухвалою Новоселицького районного суду від 18 травня 2021 року до справі була призначена судова-генетична експертиза. Суд зобов`язав сторін разом з дитиною з`являтися до експертної установи для відбору експертних зразків. Роз`яснив наслідки неявки. Однак відповідач відмовився виконувати ухвалу суду і без поважних причин не з`явився для надання біологічних матеріалів експерту. У зв`язку з ухилянням відповідача від проведення експертизи, справа була повернута в суд для розгляду по суті. 12 липня 2024 року [PERSON] електронною почтою подав до Новоселицького районного суду письмову заяву. Просив розглянути справу без нього та його представника. Своє батьківство відносно сина [PERSON] визнав. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи. Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі.зазначивши про це в заяві по суті`справи або в окремій письмовій заяві. Згідно із ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що відповідач добровільно звернувся до суду із письмовою заявою про визнання свого батьківства відносно сина [PERSON] , який народився у позивача [INFO] в м.Редеуці Сучавського повіту Руспубліки Румунія. Визнання відповідачем свого батьківства не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Так, по справі була призначена судова-генетична експертиза, якою суд зобов`язав сторони разом з дитиною з`явитися до експертної установи для відбору експертних зразків та роз`яснив наслідки неявки. Позивач для проведення експертизи з`явилася, однак відповідач відмовився виконати ухвалу суду і без поважних причин не з`явився для надання біологічних матеріалів експерту. Відмова відповідача від виконання ухвали суду про проведення судової генетичної експертизи свідчить про його небажання довести суду, що він не є батьком дитини позивача. Його письмова заява про визнання своє батьківства по відношенню до дитини позивача суд вважає як письмовий доказ зібраний відповідно до норм ЦПК України. Визнання батьківства за рішенням суду регулюється статтею 128 СК України. Згідно з якою, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. При розгляді даної справи щодо визнання батьківства суд виходити зі змісту частини 2 статті 128 СК України відповідно до якої підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Визнання батьківства за рішенням суду розглядається як засіб захисту прав дитини, тобто міра, спрямована на відновлення, визнання порушених або оспорених прав дитини. Визначення батьківства дитини є підставою виникнення батьківських обов`язків, зокрема обов`язку з утримання дитини. Європейський суд з прав людини у рішенні від 17 травня 2007 року у справі «Jevremovic v. Serbia» зазначив, що у відповідності до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод під час розгляду скарги про встановлення батьківства суди мають приділяти особливу увагу інтересам конкретної дитини. Постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved