Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-23 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін: позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить: - стягнути із відповідача на його користь борг за договором позики в розмірі 20\~000 Євро, що станом на 03.06.2024 складає 894\~000 грн.; - стягнути із відповідача на його користь понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він 01.02.2024 позичив відповідачу [PERSON] 20\~000 Євро, строком на два місяці. Позичену суму коштів відповідач [PERSON] зобов`язувався повернути у повному обсязі до 30.04.2024. Починаючи з 01.05.2024 він неодноразово звертався до відповідача із вимогою про повернення коштів, однак останній своє зобов`язання не виконав. Оскільки борг в розмірі 20\~000 Євро на даний час не повернутий, він змушений звертатись до суду із даним позовом. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Родіков І.С. позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, не заперечив щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засіданні повторно не з`явився, хоча про місце, дату і час проведення таких повідомлявся у встановленому законом порядку, а саме шляхом направлення рекомендованих поштових повідомлень за зареєстрованим місцем проживання. ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалами суду від 10.06.2024 відкрито провадження у даній справі, призначено підготовче судове засіданні та задоволено заяву позивача [PERSON] про забезпечення позову і накладено арешт на земельну ділянку, площею 0,1 га, кадастровий номер 2622087101:01:003:1137, яка належить відповідачу [PERSON] 05 липня 2024 року представник позивача [PERSON] адвокат Родіков І.С. на електронну пошту суду надіслав клопотання про проведення підготовчого судового засідання без їх участі. Ухвалою суду від 05.07.2024 закрито підготовче провадження у даній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Відповідач [PERSON] відзиву, будь-яких заяв та клопотань щодо процесуальних питань, жодних доказів на спростування обґрунтувань позивача суду не надав, хоча повідомлявся про розгляд даної справи у встановленому законом порядку. Враховуючи, що відповідач [PERSON] хоча і повідомлявся про місце, дату і час розгляду справи у встановленому законом порядку, в судове засідання повторно не з`явився, причин неявки не повідомив, відзиву на позов не подавав, сторона позивача не заперечила проти заочного розгляду справи, а тому протокольною формою ухвали від 20.09.2024 постановлено провести заочний розгляд даної справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: матеріалами справи встановлено, що 01.02.2024 відповідач [PERSON] власноручно написав розписку (а.с. 4), в якій зазначено: «Я, [PERSON] , [INFO] , житель [ADDRESS] позичив у [PERSON] , 20\~000 Євро, на власні потреби. Зобов`язуюсь повернути 10\~000 Євро до 15.04.2024, а решту (10\~000 Євро) до 30.04.2024». Дана розписка підписана відповідачем [PERSON] . Згідно із витягу про курс валют, станом на 03.06.2024, 1 Євро становить 44,70 грн (а.с. 5). Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку із неналежним виконанням позичальником (відповідачем [PERSON] ) взятих на себе зобов`язань перед позикодавцем (позивачем [PERSON] ) за укладеним сторонами договором позики. ІV. Оцінка суду: суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, долучені на обґрунтування позову, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, приходить такого висновку. Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Саме суди є останньою правовою інстанцією в державі, в якій кожен громадянин за необхідності шукає захисту своїх прав, свобод та інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому виконавцем визначеної грошової суми, або визначеної кількості речей. Слід зазначити, що договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] взяв у позивача [PERSON] , в борг, 20\~000 Євро. Кошти у повному обсязі зобов`язувався повернути до 30.04.2024. Однак, у зазначеній в розписці строк відповідач [PERSON] , отримані в якості позики кошти не повернув і доказів протилежного останнім суду надано не було. При цьому, слід зазначити, що при укладенні договору позики між сторонами в письмовій формі були погоджені всі істотні умови такого договору, а саме: розмір позики та строк її повернення. Таким чином, вказаний договір позики вважається укладеними та підлягає виконанню. Згідно із ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до розписки від 01.02.2024 позивач [PERSON] виконав зобов`язання перед відповідачем [PERSON] та надав йому кошти в борг, в той час як зобов`язання позичальника виконані не були. Згідно із ч. 1 ст. 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Тому, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1 ст. 1049 ЦК України, належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018, в справі № 14-134цс18 та постанові від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку про необхідність задоволення даного позову. Враховуючи положення ч. 7 ст. 158; п. 8 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Долинського районного суду Івано - Франківської області від 10.06.2024 у виді накладення арешту на земельну ділянку, площею 0,1 га, кадастровий номер 2622087101:01:003:1137, яка належить [PERSON] , продовжують діяти протягом дев`яносто днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. При цьому, суд звертає увагу, що у відповідності до вимог ч. 8 ст. 158 ЦПК України, якщо протягом вказаного строку (дев`яносто днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили) за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. V. Розподіл судових витрат: частина 1 статті 133 Цивільно процесуального кодексу України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, \~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи встановлено, що позивачем [PERSON] було сплачено судовий збір в розмірі 9\~545,60 грн (8\~940 грн за пред`явлення позову, 605,60 грн за подання заяви про забезпечення позову), що підтверджується квитанціями (а.с. 6, 9). Оскільки суд прийшов висновку про необхідність задоволення позову, вказану суму понесених судових витрат слід стягнути із відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] . На підставі викладеного, ст. 55 Конституції України, ст. 13, 524, 626, 629, 1046, 1047 ЦК України та

Outcome: approved