Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-08 00:00:00

07.06.2024 р. на адресу суду від Печерського районного суду м.Києва за підсудністю надійшла позовна заява [PERSON] до ТОВ «Турбоенерго» про стягнення заборгованості по заробітній платі, у якій позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі у сумі 90608,33 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він з 04.11.2019 р. по 17.08.2022 р. перебував у трудових відносинах з відповідачем. Разом з тим, оскільки у день звільнення відповідач в порушення вимог ст. 116 КЗпП України не розрахувався з ним та не виплатив усі належні йому суми, тому позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою від 17.06.2024 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. Позивач в судове засідання не з`явився, однак на адресу суду надійшла письмова заява його представника, зі змісту якої вбачається, що останній позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі, а також розглянути справу за його відсутності, проти проведення заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач в судове засідання свого представника не направив, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомив та відзиву не подав. Враховуючи, що представник позивача не заперечив проти проведення заочного розгляду справи, при цьому відповідач, що належним чином повідомлявся про розгляд справи, в судове засідання свого представника не направив, відзиву не подав, а тому відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що з 04.11.2019 р. позивач перебував з відповідачем у трудових відносинах та займав посаду начальника зміни утилізаційної турбодетандерної електростанції, а 17.08.2023 р. був звільнений із займаної посади з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки. Відповідно до ч.1 ст. 47 та ч.1 ст. 83 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Згідно з ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач в день звільнення позивача не провів з нимрозрахунок, зокрема не виплатив нараховану заробітну плату за період з жовтня 2021 року по березень 2022 року у сумі 90608,33 грн (за жовтень 2021 року - 13969,56 грн, за листопад 2021 року - 14940,00 грн, за грудень 2021 року - 14940,00 грн, за січень 2022 року - 16337,91 грн, за лютий 2022 року - 15210,43 грн, за березень 2022 року - 15210,43 грн). За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та враховуючи, що відповідач в порушення вимог закону при звільнені позивача не виплатив усі належні йому суми, будь-яких доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі у сумі 90608,33 грн без вирахування податків, зборів та обов`язкових платежів. Крім того в порядку, визначеному ст.ст. 133, 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Outcome: approved