Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 01.03.2023 року сторонами укладено договір позики, який є нотаріально посвідченим. Відповідно умов договору позивач передав у власність відповідача 132000 грн., а відповідач зобов`язався повернути кошти до 01.06.2023 року, проте у зазначений термін відповідач договір позики не виконав, а тому позивач звернувся до суду та просив стягнути з відповідача на його користь борг у сумі 132000 грн., інфляційні втрати та 3% річних по день ухвалення рішення судом і судові витрати. Позивач і його представник у судове засідання не з`явилися, проте від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримали, не заперечували щодо винесення заочного рішення (а.с.29-31). Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлений про дату, час і місце судового засідання в установленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не подавав. Оскільки, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання не з`явився в судове засідання без поважних причин і не подав відзив, а позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд згідно вимог ст.280 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно ст.ст.525, 526, 527, 530 ЦК України: одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України; боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок; якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, що передбачено ст.1046 ЦК України. Статтею 625 ЦК України передбачено: боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 року\~№64/2022 введено воєнний стан, строк якого указами Президента України неодноразово продовжувався та на данний час не скасовано. Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що\~у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625\~цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Судом встановлено, що 01.03.2023 року між [PERSON] і [PERSON] укладено договір позики, який посвідчено приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за №227. Згідно умов договору [PERSON] передав у власність [PERSON] грошові кошти у сумі 132000\~грн., а [PERSON] зобов`язався повернути [PERSON] такуж суму грошових коштів у строк до 01.06.2023 року. Передача грошових коштів відбулася до укладення та нотаріального посвідчення договору про що свідчать підписи сторін у договорі. Сума коштів вважатиметься повернутою з моменту отримання позичальником від позикодавця власноручно написаної позикодавцем розписки про отримання грошових коштів (а.с.11). 03.07.2024 року позивачем на адресу відповідача направлено претензію-пропозицію з вимогою добровільно повернути суму позики, яка залишена відповідачем без задоволення (а.с.12-13). Розрахунок заборгованості за несвоєчасне повернення коштів за договором позики від 01.03.2023 року, проведений позивачем, свідчить, що заборгованість у вигляді 3% річних від суми невиконаного грошового зобов`язання становить 4507,32\~грн. на день подачі позову до суду, інфляційні втрати становлять 7391,79 грн. (а.с.4). Таким чином, зваживши у сукупності подані позивачем докази по справі, суд приходить до висновку, що [PERSON] не виконує взятих на себе зобов`язань, а тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за договором позики є обґрунтованими, отже підлягають задоволенню, а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором. Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних, то зазначені позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки у період дії в Україні воєнного стану у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано позику, позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625\~ЦПК України, що відповідає вимогам п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, а тому в задоволенні данної позовної вимоги слід відмовити. Вирішуючи питання щодо судових витрат суд вважає, що у зв`язку з задоволенням позовних вимог, на підставі ст.141 ЦПК України, документально підтверджені судові витрати понесені позивачем, які складаються зі сплаченого судового збору в сумі 1211,20 грн., а також витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6000 грн., підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі, оскільки стороною позивача надано належні, допустимі та достатні докази витрат позивача на професійну правничу допомогу по даній справі, а саме акт виконаних робіт №3-24 від 22.07.2024 року, квитанції до прибуткового касового ордера №5 від 02.07.2024 року, №6 від 03.07.2024 року, №7 від 22.07.2024 року (а.с.2, 16-17).

Outcome: partial