Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-08 00:00:00

26.06.2024 [PERSON] звернулась до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що у період з 26.07.2007 до 31.05.2023 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, у якому народилась дитина [PERSON] , [INFO] . Позивач вказала,\~що дитина проживає\~з позивачем\~та знаходиться\~на її\~утриманні.\~Дитина у\~зв`язку із\~навчанням та\~підготовкою до\~вступу у\~вищий навчальний\~заклад потребує\~додаткових коштів\~на своє\~утримання.\~Крім цього,\~дитина потребує\~лікування у\~лікаря-ортопеда.\~Однак відповідач\~у добровільному\~порядку не\~надає матеріальну\~допомогу на\~утримання дитини\~та не\~приймає участі\~у вихованні\~сина,\~хоча є\~фізично здоровим та має заробіток, достатній для належного утримання дитини, оскільки працює у службі таксі. За таких підстав позивач просить стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 26.06.2024 і до досягнення дитиною повноліття. 12.08.2024 відкрите провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначене судове засідання на 09.09.2024 та наданий сторонам строк для подання заяв по суті справи. У судовому засіданні 09.09.2024 позивач [PERSON] позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, та просила позов задовольнити повністю. Вказала, що розмір витрат, які вона несе на утримання неповнолітньої дитини, відповідає розміру аліментів, які вона просить стягувати з відповідача. Зазначила, що між сторонами була домовленість, відповідно до якої відповідач зобов`язався надавати кошти на утримання сина, однак відповідач цієї домовленості не дотримується. При цьому дитина потребує витрат, які пов`язані із придбанням продуктів харчування, одягу, взуття, шкільного приладдя та лікуванням. Вважає, що відповідач має фінансову можливість сплачувати на її користь аліменти у сумі 5000 грн щомісячно, оскільки працевлаштований та є фізично здоровим. У судовому засіданні 09.09.2024 відповідач [PERSON] позов визнав частково та не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій у розмірі 1500-2000 грн щомісячно. Зазначив, що дійсно працює у службі таксі, однак розмір його доходу становить приблизно 7500 грн щомісячно. Не заперечував, що не має на своєму утриманні інших осіб, однак зазначив, що стан його здоров`я не є задовільний. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Суд установив, що з 26.07.2007 [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31.05.2023 у справі № 607/7740/23 (а.с. 5-6). У даному шлюбі народилась дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджуються свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 4). Станом на даний час дитина проживає разом з позивачем. Такі обставини визнавались та не заперечувались сторонами у судовому засіданні. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Так само і положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Правовідносини щодо утримання батьками дитини регулюються главою 15 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Даний обов`язок є рівним для обох батьків і покладається на них, не зважаючи на те, з ким із батьків проживає дитина (ст. 180 СК України). Відповідно до ч. 1, 3 ст. 181 СК України \~способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними . За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Так,\~в обґрунтування\~позовних вимог\~позивач зазначила,\~що відповідач\~в добровільному\~порядку не\~надає матеріальну\~допомогу на\~утримання неповнолітньої\~дитини у\~розмірі,\~достатньому для\~забезпечення її\~потреб. При\~цьому позивач\~несе додаткові\~витрати на\~лікування дитини. За таких обставин позивачу важко самій створити умови для належного утримання дитини, її фізичного та духовного розвитку. Указане є підставою для стягнення з відповідача аліментів відповідно до рішення суду. При визначенні розміру аліментів суд виходить з такого. Частиною 1 ст. 184 СК України\~визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви (ч. 1 ст. 191 СК України). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Так, мінімально необхідний рівень матеріального забезпечення дитини відповідного віку встановлений на законодавчому рівні. Частина 2 ст. 182 СК України визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Так, згідно зі ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років становить 3196 грн. Суд приймає до уваги, що [PERSON] не заперечував, що має фінансову можливість щомісячно сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі 1500-2000 грн щомісячно. Також суд враховує, що відповідач не довів, що за станом здоров`я, чи у зв`язку з наявністю на утриманні інших осіб, чи з інших підстав відповідач не може сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини. Разом з тим позивач не підтвердила суду належними та достатніми доказами, що розмір аліментів, які необхідно стягувати з відповідача на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , становить 5000 грн, оскільки не надала докази, які б підтверджували такий розмір витрат на утримання неповнолітньої дитини. За таких обставин, приймаючи до уваги необхідний рівень матеріального забезпечення дитини відповідного віку та рівний обов`язок батьків утримувати дитину, суд вважає справедливими та фінансово можливими для відповідача і достатніми для забезпечення належного рівня дитини сторін аліменти у розмірі 3000 грн на дитину щомісячно, що є максимально наближеним до прожиткового мінімуму на дітей указаного віку. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). Приймаючи до уваги, що згідно з вимогами Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, а також те, що даний позов задоволено частково у сумі 3000 грн, що становить 60% від заявленої вимоги, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 60% судового збору у сумі 726,72 грн, а 40% судового збору у сумі 484,48 грн необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial