Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-17 00:00:00

Позивач подала до суду вище вказаний позов посилаючись на ті обставини, що заочним рішенням Кодимського районного суду Одеської області ухваленим 03.08.2016 року у справі № 503/1035/16-ц, яке набрало законної сили 30.08.2016 року, з відповідача [PERSON] на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , стягуються аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн на місяць до досягнення останнім повноліття. При цьому, позивач зазначає, що з часу набрання згаданим рішенням законної сили відповідач [PERSON] сплачував аліменти в мізерних сумах або не сплачував зовсім, що підтверджує відповідна довідка органу державної виконавчої служби. В свою чергу на теперішній час їх дитина потребує значно більшого матеріального забезпечення коштами, оскільки збільшуються потреби в її навчанні та розвитку, а раніше стягнутого розміру аліментів вже не вистачає для задоволення потреб дитини в одязі, продуктах харчування та засобах гігієни тощо. Водночас із цим позивач також зазначає, що відповідач [PERSON] перебуває на військовій службі та має достатньо великий заробіток, що підтверджує довідка надана за місцем проходження служби. У зв`язку з чим позивач з метою захисту своїх прав змушена пред`явити до відповідача відповідний позов шляхом подання до суду позовної заяви, в якій просить змінити спосіб стягнення аліментів за заочним рішенням Кодимського районного суду Одеської області ухваленим 03.08.2016 року у справі № 503/1035/16-ц, а саме із визначеного в ньому стягнення у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн щомісячно на стягнення у частці від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів відповідача [PERSON] в розмірі частини щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. 22.04.2024 року ухвалою суду (а.с.27) позовну заяву прийнято до розгляду та відкрите провадження у даній справі розгляд якої визначено проводити в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін. Одночасно із цим судом роз`яснено відповідачу його право у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати до суду відзив на позовну заяву (відзив), а також вирішене заявлене позивачем у змісті позовної заяви в порядку, передбаченому ч.1 ст. 84 ЦПК України, клопотання про витребування доказів. Копію ухвали надіслано сторонам, зокрема відповідачу разом із судовою повістко і копією позовної заяви та доданих до неї документів рекомендованими листами як у відповідності до ч.2, 4-6 і п.2 ч.7 ст. 128 ЦПК України за адресою його зареєстрованого у встановленому законом порядку місцем проживання, згідно інформації Слобідської селищної ради Подільського району Одеської області від 11.04.2024 року № 02-17/554 (а.с.26), отриманої судом на виконання вимог ч.6 ст. 187 ЦПК України, так і у відповідності до ч.2, 4-6 ст. 128 і ч.6 ст. 130 ЦПК України за адресою місця його роботи (військової служби), що підтверджують поштові повідомлення № 0690235102788 про вручення за місцем проживання 30.04.2024 року рекомендованого поштового відправлення № 0600262813018 (а.с.35) та № 0690235103342 про вручення за місцем служби 01.05.2024 року рекомендованого поштового відправлення № 0600262813654 (а.с.36). У встановлений судом строк відповідач [PERSON] не скористався своїм процесуальним правом учасника справи сторони (відповідача), а саме відзив на позовну заяву (відзив) не подав. 21.05.2024 року ухвалами суду (а.с.39-41) судом було витребувано додаткові докази, а також закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник адвокат Трегубчак Ю.В. не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час і місце судового засідання були своєчасно повідомлені належним чином у порядку встановленому ч.2, 4-6, 8 п.1, 13 ст. 128 і ч.5 ст. 130 ЦПК України та Порядку надсилання повідомлень і викликів учасникам судового процесу в електронній формі, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 23.01.2023 року № 28, а саме позивач шляхом надіслання їй судової повістки на номер телефону зазначений нею у змісті поданої нею до суду заяви від 24.05.2024 року на отримання електронних повісток (а.с.47), а також поштою, що підтверджує довідка про доставку повідомлення у додаток «Viber» 22.08.2024 року (а.с.73) і поштове повідомлення № 0690252081280 про особисте вручення їй 03.09.2024 року рекомендованого поштового відправлення № 0600284534112 за адресою її проживання повідомленою нею суду у змісті поданих нею заяв (а.с.1, 37, 65), а в свою чергу адвокат Трегубчак Ю.В. шляхом вручення йому судової повістки 26.08.2024 року безпосередньо в суді, за умов абзацу другого ч.7 ст. 14 ЦПК України, що підтверджує відповідна розписка (а.с.75). При цьому раніше, а саме 27.06.2024 року, позивач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] \~в судове\~засідання не\~з`явився,\~про причини\~неявки суд\~не повідомив,\~про дату,\~час і\~місце судового\~засідання був\~своєчасно повідомлений\~належним чином\~у відповідності\~до вимог\~ч.2,\~4-5,\~8\~п.1\~і 4\~ст.\~128\~та ч.6\~ст.\~130\~ЦПК України,\~про що\~свідчить рекомендоване\~поштове відправлення\~№ 0600284165133\~із судовою\~повісткою,\~яке було\~надіслано судом\~за адресою\~його зареєстрованого\~у встановленому\~законом порядку\~місця проживання,\~згідно інформації\~Слобідської селищної\~ради Подільського\~району Одеської\~області від\~11.04.2024\~року №\~02-17/554\~(а.с.26),\~отриманої судом\~на виконання\~вимог ч.6\~ст.\~187\~ЦПК України,\~але 28.08.2024\~року було\~повернуте до\~суду неврученими\~із відміткою\~у довідці\~про причини\~повернення (Ф.20)\~про відсутність\~адресата за\~вказаною адресою,\~а також\~поштове повідомлення\~№ 0690251798547\~про вручення\~03.08.2024\~року рекомендованого\~поштового відправлення\~№ 0600284165230\~за місцем\~його служби. Відповідно до положень ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Водночас із цим п.1 і 4 ч.3 ст.\~223\~ЦПК України передбачає, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, а також у разі неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні фактичні обставини. Батьками малолітньої дитини сина [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджує копія свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кодимського районного управління юстиції в Одеській області 20.03.2013 року (а.с.9), актовий запис № 62. 03.08.2016 року заочним рішенням Кодимського районного суду Одеської області у справі № 503/1035/16-ц (а.с.10-11), яке набрало законної сили 30.08.2016 року, з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто грошові кошти (аліменти) на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн на місяць, починаючи з дня подачі позову до суду, тобто з 06.06.2016 року, і до повноліття дитини. 30.08.2016 року Кодимським районним судом Одеської області, за вище зазначеним заочним рішенням, було видано виконавчий лист (а.с.12-13). 04.10.2016 року Кодимським відділом державної виконавчої служби Одеської області, за вище зазначеним виконавчим листом, було відкрите виконавче провадження № 52451107, про що свідчать відомості наявні у публічному доступі в Автоматизованій системі виконавчих проваджень (за посиланням https://asvpweb.minjust.gov.ua/#/search-debtors). 03.07.2021 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , у зв`язку з чим змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджує копія свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] виданого Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) 03.07.2021 року (а.с.21), актовий запис № 126. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 52451107 (а.с.14-17), складеного державним виконавцем Кодимського ВДВС у Подільському районі Одеської області Лілією Борщ станом на 06.02.2024 року, за боржником [PERSON] перед стягувачем [PERSON] наявна заборгованість станом на січень 2024 року в загальному розмірі 97051,5 грн. При цьому, зі змісту цього розрахунку вбачається та обставина, що з огляду на визначений у 2016 році в судовому рішенні розмір аліментів на дитину 1000 грн на місяць, то фактично наразі аліменти стягуються в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який з січня 2024 року дорівнює 1598 грн, оскільки ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» від 09.11.2023 року № 3460-IX з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років установлений у розмірі 3196 гривень на місяць. Малолітній [PERSON] фактично проживає разом із своєю матір`ю позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , про що свідчать довідки Слобідської селищної ради Подільського району Одеської області від 05.03.2024 року № 368 і № 369 (а.с.18-19). Відповідач [PERSON] перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] , що підтверджує копія довідки (Форми 5) виданої начальником штабу військової частини [NUMBER] від 08.09.2022 року № 5184 (а.с.20). При цьому, згідно змісту звіту від 11.05.2024 року № 1076 (а.с.56) про здійснення відрахування та виплати військовою частиною [NUMBER] щодо [PERSON] у виконавчому провадженні № 52451107 від 04.10.2016 року, наданого зазначеною військовою частиною на виконання ухвали суду, за період з 01.10.2022 року по 11.03.2024 року (18 місяців) [PERSON] нараховувалась заробітна плата, інші доходи, в абсолютно різних розмірах від найменшого у листопаді 2023 року в сумі 7003,07 грн до найбільшого у березні 2023 року в сумі 121934,35 грн, внаслідок чого загальний розмір їх за цей період становить 812427,04 грн, тобто середньомісячний значення становить 45134,83 грн (812427,04 грн / 18 місяців = 45134,83 грн), з яких у період із серпня 2023 року по березень 2024 року було здійснено утримання аліментів в розмірі по 1416,5 грн на місяць. Вище наведені відомості про доходи [PERSON] , у частині за період з липня 2023 року по березень 2024 року (11.03.2024 року), також підтверджують і відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу за період з третього кварталу 2023 року по перший квартал 2024 року (9 місяців) сформованого ГУ ДПС в Одеській області як додаток до свого листа-відповіді від 24.05.2024 року за № 12005/5/15-32-12-02-05 (а.с.61-63), окрім відомостей про розмір його доходу за листопад 2023 року, оскільки за цими відомостями останній становить не 7003,07 грн, а 29237,72 грн. У зв`язку з чим загальний розмір доходу отриманого [PERSON] від військової частини [NUMBER] за згаданий період, за відомостями ДПС, становить 293993,85 грн, а відтак його середньомісячне значення становить 32665,98 грн (293993,85 грн / 9 місяців = 32665,98 грн). Також у змісті згаданого звіту (а.с.56 на звороті) відзначено, що 11.03.2024 року [PERSON] був переведений в іншу військову частину наказом командира військової частини [NUMBER] від 11.03.2024 року №77. За змістом характеристики наданої навчальним закладом комунальний заклад «Опорний заклад освіти «Слобідський ліцей» на учня 4 класу [PERSON] , останній навчається в ліцеї з 2019 року та зарекомендував себе як учень, який навчається на високий рівень, займає призові місця на конкурсах, змаганнях, олімпіадах, а також відвідує секції та гуртки, при цьому також відзначено, що багато читає, має глибокі знання з усіх предметів, всебічно розвинений і виявляє інтерес до вивчення математики. Нормативно-правове застосування: У відповідності до ст. 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст. 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов`язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Згідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На підставі ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001\~року № 2402-III\~(надалі\~за текстом\~Закон), кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно положень ч.1 ст. 12 Закону, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно положень ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. В свою чергу, відповідно до ч.1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Водночас із цим абзацом першим ч.3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При цьому, абзацом другим ч.3 ст. 181 СК України передбачено, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Висновки суду щодо обґрунтованості позову: Судом на підставі наданих позивачем [PERSON] доказів встановлено, що малолітня дитина сторін син [PERSON] , [INFO] , до теперішнього часу продовжує проживати разом з позивачем [PERSON] , а відтак і продовжує існувати правова підстава, передбачена ч.3 ст. 181 СК України на присудження останній коштів на\~утримання цієї\~дитини (аліментів). З огляду на зміст ч.3 ст. 181 СК України визначення способу стягнення аліментів (у частці від доходу платника аліментів або у твердій грошовій сумі) здійснюється за вибором позивача та після того може бути змінена за іншим позовом цього позивача Також суд погоджується з твердженням позивача [PERSON] наразі для належного утримання малолітнього [PERSON] об`єктивно потрібна більший розмір аліментів, аніж той, що був визначений судом раніше у твердій грошовій сумі 1000 грн на місяць та навіть в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини віком від\~6\~до 18\~років, який з 01 січня 2024 року дорівнює 1598 грн. Тому суд вважає, що сама позовна вимога пред`явлена позивачем [PERSON] до відповідача [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від доходу платника аліментів є обґрунтованою, але водночас із цим суд не погоджується із обґрунтованістю самого заявленого позивачем розміру частки частина з огляду на наступне. За змістом норм ч.1 ст. 141 і ч.1 ст. 180 СК України обов`язки батьків щодо своїх дітей, зокрема щодо їх утримання, є рівними. Таким чином суд вважає, що при визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача має враховуватися не тільки матеріальне становище платника аліментів, яке має забезпечувати йому (їй) можливість сплачувати їх у відповідному розмірі, але передбачається, що і сам позивач витрачає на утримання дитини принаймні аналогічний розмір грошових коштів, що обґрунтовувало б дійсну потребу утримання дитини і розмір заявлених позивачем аліментів. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України). Положеннями частин 1-3 статті 13 ЦПК України також передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. При наданні оцінки дійсним розмірам доходу отриманого відповідачем [PERSON] , з огляду на наявну розбіжність у них за відомостями військової частини [NUMBER] та ДПС, то суд надає перевагу відомостям саме ДПС. З огляду на зазначене частина від усіх видів заробітку (доходу) відповідача як військовослужбовця (розмір аліментів заявлений позивачем у своєму позові) у грошовому виразі дорівнює сумі близько 8166,49 грн (32665,98 грн / частину = 8166,49 грн). Однак, водночас позивач [PERSON] не надала суду доказів на підтвердження ні свого матеріального становища, а ні про понесення нею або принаймні обґрунтування потреб дитини у витратах на своє утримання в розмірі близько по 8166,49 грн (16332,98 грн) із кожного з батьків. Зокрема не надано доказів платного характеру секцій та гуртків, які відвідує дитина з огляду на зміст характеристики з навчального закладу, і розмірів цієї плати. Суд відзначає,\~що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину, який передбачений абзацом третім ч.2 ст. 182\~СК України і становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто наразі для малолітнього [PERSON] у віці 11 років складає 3196\~грн,\~який суд\~вважає,\~що платник аліментів відповідач [PERSON] може сплачувати з огляду на достатність свого заробітку (доходу) розміру грошового забезпечення військовослужбовця. Водночас задоволення судом позову в розмірі заявленого позивачем призведе фактично до стягнення з відповідача [PERSON] щомісяця аліментів в розмірі близько 8166,49 грн, який перевищує більше ніж у два з половиною рази як мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину відповідного віку (3196 грн) так і навіть прожитковий мінімум встановлений для працездатних осіб (3028 грн). У зв`язку з чим суд при вирішенні даної справи вважає за доцільне дотриматись балансу між правами і інтересами як позивача з якою проживає дитина, самої малолітньої дитини та відповідача, як платника аліментів, зокрема його матеріальні можливості з огляду на достатність свого заробітку (доходу). Тому суд вважає за необхідне визначити сам розмір частки, яка підлягає стягненню від доходу (заробітку) відповідача на користь позивача у вигляді аліментів в проміжному розмірі заявленому позивачем (1/4 частина) і наближеною до рівної частки коштів на утримання дитини (1/8 частини), яку з огляду на принципи рівності обов`язків батьків має також надати (витратити) на дитину сама позивач, але збільшеної з врахуванням проживання дитини саме з позивачем, а відтак наявності у неї також витрат на утримання дитини визначення розміру яких є ускладненим внаслідок спільного проживання, тобто стягнути аліменти в розмірі 1/7 частини доходу (заробітку) відповідача, що у грошовому виразі з огляду на дохід останнього має наразі дорівнювати сумі близько 4666,56 грн (32665,98 грн / 1/7 частину = 4666,56 грн). В свою чергу інша частина позовних вимог щодо розміру частки аліментів, яка підлягає стягненню і перевищує задоволену судом, є необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (пункт 23 рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» («Рrоnіnа V. Ukrаіnе») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00). Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). - щодо судових витрат: Ураховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви даної категорії на підставі пункту 3 ч.1 ст. 5\~Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI, то суд за результатом розгляду даної справи вважає необхідним, на виконання вимог ст.\~141\~ЦПК України та ч.3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI, стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Outcome: partial