Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-17 00:00:00

Рівненська міська рада звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Головне управління ДПС у Рівненській області, в якому просить стягнути з відповідача на її користь 13689 грн. 61 коп. боргу за оренду земельної ділянки. Свої позовні вимоги мотивує тим, що між Рівненською міською радою та [PERSON] укладено договір оренди землі площею 85 м2 від 27.12.2011, який зареєстрований в управлінні Держкомзему у м.Рівному, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 17.02.2012 за №561010004000293, строком на 49 років у [ADDRESS] , для обслуговування частини будинку, в якому розташована квартира №5 з індивідуальним входом, сходовою кліткою та гаражем, з добудовою міні-ательє. Договір оренди землі прийнятий сторонами, містить всі істотні умови та зареєстрований в установленому законом порядку. Листом Головного управління ДПС у Рівненській області від 18 липня 2023 року №8244/5/17-00-13-01-08 повідомлено позивача про наявність податкового боргу за відповідачем по орендній платі за землю. Доказів погашення заборгованості відповідачем не надано. Станом на 07 липня 2023 року, згідно з даними АІС «Податковий блок» за [PERSON] в інтегрованій картці платника податків по коду платежу 18010900 (орендна плата з фізичних осіб) обліковується заборгованість зі сплати орендної плати за землю в сумі 13689,61 грн, яка виникла у періоді 2014-2015 років та підлягає стягненню на користь Рівненської міської ради. 26.12.2023 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, вважає вимоги позовної заяви необгрунтованими та безпідставними. Вказує, що 20.03.2015 року Відповідач подарував третій особі об"єкт нерухомого майна - частину будинку, в якому розташована квартира [ADDRESS] , який частково знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером 5610100000:01:026:0196. Тому, Договір оренди земельної ділянки фактично припинений з моменту відчудження нерухомості. Крім того, відповідач просить застосувати строки позовної давності до заявлених позовних вимог. 09.01.2024 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до Рівненської міської ради, в якому просить договір оренди від 27.12.2011 року і Додатковий договір від 14.05.2012 року вважати недійсним; стягнути з Рівнеради 35000 грн завданої йому матеріальної шкоди та 2,5 млн. грн моральної шкоди за тривалі психологічні тортури. Судові витрати покласти на відповідача. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що напротязі багатьох років відповідач порушував його конституційні права і свободи, честь і гідність. Вказує, що між Рівненською міською радою та [PERSON] укладено договір оренди землі площею 85 м2 від 27.12.2011 для обслуговування і добудови частини будинку за адресою: [ADDRESS] , Додатковий договір оренди з кадастровим №56101010004000293 від 2012р. Рівненська міська рада зробила так, щоб він не зміг скористатися своїми конституційними правами добудови своєї частини будинку, щоб Договір оренди та Додатковий договір оренди були недійсні. Договір оренди та Додатковий договір оренди від імені Рівненської міської ради фактично підписано неуповноваженою особою - секретарем Рівненської міської ради Грещуком А.В.; Рівненською міською радою не затверджено Договір оренди на пленарному засіданні Рівнеради, що вказує на нікчемність правочину, який не породжує будь-яких правових наслідків для сторін; земельну ділянку [PERSON] в оренду фактично не передано Рівненською міською радою по акту, оскільки у ньому не зазначено дату передачі землі; Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за земельною ділянкою 5610100000:01:026:0196 не зареєстровано будь-яких речових прав, в тому числі договір оренди. Рівнерада односторонньо змінила цільове призначення землі, надала землю для добудови міні-ательє, але дозволу на добудову не дала. Основною метою отримати в оренду вказану ділянку для [PERSON] було добудувати міні-ательє, однак Рівненська міська рада відмовила у наданні дозволу на добудову міні-ательє, тому втратилось цільове призначення земельної ділянки, потреба у вказаній ділянці відпала і [PERSON] нею так і не зміг скористатися. Будь-які правовідносини між [PERSON] та Рівненською міською радою щодо оренди земельної ділянки 5610100000:01:026:0196 фактично не існують та ніколи не виникали, оскільки для цього не існували відповідні підстави. В позові просить відмовити. 22.03.2024 року представником позивача подано до суду відзив на зустрічну позовну заяву, вважає вимоги зустрічної позовної заяви [PERSON] необгрунтованими та безпідставними. Вказує, що позивачем не надано жодного доказу спричинення йому моральної шкоди та причинно-наслідкового зв"язку між встановленим порушенням та заявленою моральною шкодою в розмірі 2500000 грн, як і необгрунтовано сам розмір моральної шкоди, а також 35000 грн завданої матеріальної шкоди. Ухвалою суду від 27.11.2023 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Ухвалою суду від 13.03.2024 року прийнято зустрічну позовну заяву, вимоги за зустрічним позовом об"єднано з первісним позовом. Ухвалою суду від 04.04.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав та мотивів, які наведені у позовній заяві, в задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Представник відповідача, відповідач в судовому засіданні зустрічні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав та мотивів, які наведені у зустрічній позовній заяві, просили задоволити зустрічний позов, в задоволенні первісного позову просили відмовити. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що15 серпня 2019 року між Рівненською міською радою та [PERSON] укладено Договір оренди. Відповідно до пункту 1 вказаного договору орендодавець на підставі рішення Рівненської міської ради (шосте скликання) від 17.03.2011р. №321 передає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для обслуговування частини будинку, в якому розташована квартира №5 з індивідуальним входом, сходовою кліткою та гаражем, з добудовою міні-ательє, яка знаходиться в [ADDRESS] . Пунктом 2 договору передбачено, що в оренду передається земельна ділянка площею 85 квадратних метрів, за рахунок земель житлової та громадської забудови міста, кадастровий номер 5610100000:01:026:0196. Пунктом 5 договору передбачено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 114773 грн. 05 коп. Пунктом 8 договору передбачено, що договір укладено на 49 років. Пунктом 9 вказаного договору передбачено, що за оренду земельної ділянки орендар сплачує орендодавцю орендну плату виключно у грошовій формі. Розмір орендної плати в рік за земельну ділянку складає 5738 грн. 65 коп., що становить 5% від нормативної оцінки земельної ділянки, розрахунок розміру орендної плати за земельну ділянку № 04-10/61-1, виданий управлінням Держкомзему у м.Рівне, станом на 17.03.2011року. Сторони погоджуються, що орендна плата за землю справляється з моменту прийняття Рівненською міською радою рішення про надання земельної ділянки в оренду (рішення Рівненської міської ради від 17.03.2011р. №321). Пунктом 28 вказаного договору передбачено права орендодавця у односторонньому порядку (шляхом надсилання Орендареві повідомлення через податкові органи, або через інший уповноважений на це орган) збільшити розмір орендної плати. Пунктом 31 вказаного договору передбачено обов`язок орендаря своєчасно вносити орендну плату. Договір зареєстрований в управлінні Держкомзему у м.Рівне, про що у Державному реєстрі вчинено запис від 17.02.2012 року за №561010004000293. Як слідує з розрахунку 04-10/61-1 розміру орендної плати за земельну ділянку на [ADDRESS] наданої в оренду [PERSON] станом на 17.03.2011 року розмір орендної плати становить 5738,65 грн. Як слідує з Акта приймання-передачі земельної ділянки в оренду, [PERSON] прийняв земельну ділянку площею 85 м2 на [ADDRESS] в оренду на підставі договору оренди. Згідно Додаткового договору про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 17.02.2012 року №561010004000293 від 14 травня 2012 року Рівненська міська рада та [PERSON] уклали зміни про наступне: Пункт 5 нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 22954,61 грн. Пункт 9 Розмір орендної плати в рік за земельну ділянку становить 1147,73 грн. Договір зареєстрований в управлінні Держкомзему у м.Рівне, про що у Державному реєстрі вчинено запис від 3 липня 2012 року за №561010004000469. Як слідує з розрахунку 04-10/32-1 розміру орендної плати за земельну ділянку на [ADDRESS] наданої в оренду [PERSON] станом на 01.03.2012 року розмір орендної плати становить 1147,73 грн. Листом Головного управління ДПС у Рівненській області від 18 липня 2023 року №8244/5/17-00-13-01-08 станом на 17 липня 2023 року, згідно з даними АІС «Податковий блок» за [PERSON] в інтегрованій картці платника податків по коду платежу 18010900 (орендна плата з фізичних осіб) обліковується заборгованість зі сплати орендної плати за землю в сумі 13689,61 грн, яка виникла у періоді 2014-2015 років. Згідно із статтею 18 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до державних стандартів, норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок, розташованих в межах населених пунктів, проводиться незалежно від їх цільового призначення не раніше ніж один раз на 5-7 років. Нормативна грошова оцінка земель міста Рівного підлягає щорічній індексації відповідно до вимог діючого законодавства. Законом України «Про оренду землі» визначено умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі», яка кореспондується з положеннями ч. 1 ст. 93 ЗК України, оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції закону на час виникнення правовідносин) істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Частинами 1-3 ст. 21 Закону України «Про оренду землі» (в редакції закону на час виникнення правовідносин) передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За частиною 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Частиною 1 ст. 377 ЦК визначено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно ч.ч. 1, 2 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. За змістом частини 3 статті 7 Закону України «Про оренду землі» до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда. Тобто, у розумінні наведених положень законодавства при виникненні в іншої особи права власності на жилий будинок, будівлю або споруду (відповідно до договору, який містить необхідні за законом істотні умови), право попереднього власника або користувача припиняється в силу прямої вказівки закону без припинення у цілому договору оренди земельної ділянки. Відповідно, новий власник об`єкта нерухомості, якому переходить право оренди, набуває права оренди за чинним договором оренди, а не у порядку повторного надання земельної ділянки, тобто має місце заміна сторони у зобов`язанні. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №910/20774/17. У разі переходу права власності на нерухомість заміна орендаря земельної ділянки у відповідному чинному договорі оренди землі відбувається автоматично, в силу прямої норми закону, незалежно від того, чи відбулося документальне переоформлення орендних правовідносин шляхом внесення змін у договір стосовно орендаря, оскільки переоформлення лише формально відображає те, що прямо закріплено в законі. 19 березня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування, відповідно до умов якого дарувальник передає нерухоме майно у власність обдаровуваної нерухоме майно, розташоване в [ADDRESS] - частина будинку, в якому розташована квартира №5 з індивідуальним входом, сходовою кліткою та гаражем.(а.с.51-52) Таким чином, право власності на об`єкт нерухомого майна - частина будинку, в якому розташована квартира [ADDRESS] перейшло до [PERSON] на підставі Договору дарування, серія та номер 453 від 19.03.2015 року.(а.с.57-58) Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з боргу з відповідача за період з 19.03.2015 року. Відповідачем було заявлено клопотання про застосування строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частиною 3 ст. 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. За змістом частини першої ст.261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. З тверджень представника позивача про наявність боргу у відповідача по орендній платі Рівненській міській раді стало відомо лише з листа ГУ ДПС у Рівненській області від 18 липня 2023 року №8244/5/17-00-13-01-08. Рівненська міська рада, як сторона договору мала можливість у будь-який час проконтролювати та зробити запит до ГУ ДПС у Рівненській області стосовно наявності/ відсутності заборгованості по орендній платі за договором оренди земельної ділянки та довідатися про порушення свого права у будь-який час в межах строку позовної давності. На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Рівненської міської ради до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Головне управління ДПС у Рівненській області про стягнення заборгованості по сплаті орендної плати відповідно до умов договору оренди землі задоволенню не підлягають в повному обсязі. Щодо зустрічних позовних вимог [PERSON] до Рівненської міської ради про визнання договру оренди недійсним, стягнення матеріальної та моральної шкоди, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України встановлено право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу та визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, якими можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до ч. 1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з ч. 1, ч. 3 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно з п. 5 Постанови ПленумуВерховного СудуУкраїни №9від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 215 та 216ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Згідно з ч. 1 ст.236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про оренду землі», орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. За змістом ст. ст.13, 15, 16 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди може передбачати надання в оренду декількох земельних ділянок, що перебувають у власності або у користуванні на праві емфітевзису одного орендодавця (а щодо земель державної та комунальної власності - земельних ділянок, що перебувають у розпорядженні одного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування). Укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами земельних торгів. Відповідно до пп. «в» ч. 3 ст. 152 ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання угоди недійсною. Судом встановлено, що15 серпня 2019 року між Рівненською міською радою та [PERSON] укладено Договір оренди. Відповідно до пункту 1 вказаного договору орендодавець на підставі рішення Рівненської міської ради (шосте скликання) від 17.03.2011р. №321 передає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для обслуговування частини будинку, в якому розташована квартира №5 з індивідуальним входом, сходовою кліткою та гаражем, з добудовою міні-ательє, яка знаходиться в [ADDRESS] . Договір зареєстрований в управлінні Держкомзему у м.Рівне, про що у Державному реєстрі вчинено запис від 17.02.2012 року за №561010004000293. (а.с.105) Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Щодо зустрічної позовної вимоги про стягнення матеріальної шкоди на суму 35000 грн, суд зазначає, що дана вимога є необгрунтованою, не доведеною, відповідачем [PERSON] не вказано та не обгрунтовано, в чому полягала матеріальна шкода на вказану суму. Враховуючи вищевикладене, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що заявлені зустрічні позовні вимоги про визнання договору оренди недійсним та стягнення матеріальної шкоди не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та є такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Щодо стягнення моральної шкоди, враховуючи зазначене, а також те, що дана позовна вимога є похідною від позовної вимоги про визнання недійсним договору оренди землі, суд приходить до висновку про вісутність підстав для її задоволення. Таким чином, з сукупності викладеного вище слідує, що зустрічні позовні вимоги є необґрунтованими, обставини покладенні в основу зустрічного позову не підтверджуються долученими до позову доказами, а позивачем не надано суду інших доказів на підтвердження обґрунтованості позову, тобто зустрічний позов є необґрунтованим, а відтак не підлягає задоволенню. А тому, в задоволенні зустрічного позову слід відмовити за недоведеністю.

Outcome: dismissed