Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-22 00:00:00

26.04.2024 року позивач Концерн «МТМ» звернувся до суду з вищевказаним позовом, у якому просив стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за житлово- комунальні послуги, які надаються за адресею: [ADDRESS] , у розмірі 95896,83грн. за період з 01.10.2013 по 29.02.2024, та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем у період з 01.10.2013 по 29.02.2024 надавались відповідачу послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за адресою: [ADDRESS] . За вказаний період відповідач, всупереч вимогам ст. ст.64,67,68 ЖК України та ст. ст.322,526 ЦК України, не виконував свій обов`язок щодо здійснення оплати за надані послуги у повному обсязі, внаслідок чого у них перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 95896,83грн. Ухвалою судді від 02.05.2024 року відкрито провадження в справі, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки на подання заяв по суті справи, призначено судове засідання. 27.05.2024 на адресу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від відповідача [PERSON] надійшов відзив, в якому просили відмовити в задоволенні позовних вимог, застосувати строк позовної давності. 04.06.2024 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача, в якому представник МТМ зазначає. Строк за яким позивач вважає за необхідне стягнути це з 01.10.2013 року по 29.02.2024 року. Карантин в Україні безперервно було встановлено з 12.03.2020 року до 30.06.2023 року. Також відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.Статтею 64 Конституції України передбачена можливість введення в Україні воєнного або надзвичайного стану. При цьому можуть встановлюватися певні обмеження прав і свобод людини із зазначенням строку дії цих обмежень.Згідно зі статтею 1 Закону України від 12 травня 2015 року № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться вУкраїні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності. З 24.02.2022 року в України діє воєнний стан, підставами якого є Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затверджений Законом України від 24 лютого 2022 року Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» (з наступними змінами). З огляду на вищевикладене позовні вимоги Концерну «МТМ» є законними та обґрунтованими, тому підлягають задоволенню в повному обсязі. У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві містяться вимоги про розгляд справа за його відсутності, позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечує на підставах, що викладені у відзиві на позовну заяву та просить застосувати строки позовної давності до заявлених вимог. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні по справі докази, у їх сукупності, приходить до таких висновків. Відповідно до ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до\~ст.12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За змістом ч.1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст.\~77 ЦПК\~України \~належними є\~докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Концерн «Міські теплові мережі» є юридичною особою, метою діяльності якої відповідно до п. 2.1 Статуту є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на постійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну. Предметом діяльності Концерну «Міські теплові мережі» є виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії для потреб населення для обігріву житла і побутових потреб, комунально-побутових потреб підприємств, бюджетних установ та організацій, інших категорій споживачів, її збут тощо. (п. 2.2 Статуту) Згідно п. 1 Правил про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, з наступними змінами та доповненнями, ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавець) і фізичною та юридичною особою (споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання відносяться до комунальних послуг. Судом встановлено, що Концерн «МТМ» надавав відповідачу за адресою: [ADDRESS] за особовим рахунком № [NUMBER] послуги з постачання теплової енергії та гарячого водопостачання. Квартира за адресою: [ADDRESS] знаходиться в багатоквартирному житловому будинку та підключена до мережі централізованого опалення. Теплоносій на вказаний будинок подається у повному обсязі для забезпечення нормативної температури внутрішнього повітря як в житлових, так і в нежитлових приміщеннях будинку. Факт отримання послуги з постачання теплової енергії до житлового будинку, в якому знаходиться квартира у [ADDRESS] підтверджується рішеннями виконавчого комітету Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювального сезону відповідно до яких Позивачем було розпочато і закінчено опалювальний сезон в м. Запоріжжі. Зазначені рішення знаходяться в загальнодоступному місці, а саме на офіційному сайті Запорізької міської ради та Концерну «Міські теплові мережі». Обов`язок споживача сплачувати за комунальні послуги закріплений у\~Житловому кодексі України\~(ст. 67, 68). Відсутність між сторонами договору на надання послуг централізованого опалення не є підставою для несплати за надані Концерном «МТМ» послуг, оскільки обов`язок оплати випливає з Закону. Концерн «Міські теплові мережі» по відношенню до відповідача, як споживачів послуг є виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Відповідно до ст.901 ЦК України\~за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Статтею 19-1\~Закону України\~«Про теплопостачання» передбачено, що оплата споживачем теплової енергії шляхом перерахування коштів на рахунок із спеціальним режимом використання є обов`язковою умовою договору на постачання теплової енергії, укладеного між теплопостачальною організацією та споживачем теплової енергії. Згідно зі ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до п. 18 вище вказаних Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Система (щомісячна або авансова) та форма (готівкова або безготівкова) оплати послуг визначається у договорі між споживачем і виконавцем. Стаття 526ЦК України\~визначає, що зобов`язанням, підстави виникнення яких були передбачені в\~ст. 11 ЦК України, повинні виконуватися належним чином згідно умов договору, вимог\~ЦКУ, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог згідно звичаям ділового обороту або інших вимог, які звичайно висуваються. Згідно зі ст.610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1\~ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язань, якщо він не приступив до виконання зобов`язанням або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч.1ст.625 ЦК України). Згідно пункту 30 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 р. за № 630 (надалі-Правила), які діяли під час виникнення спірних правовідносин вказано, що Споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки. Пунктом 18 „Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 р. за № 630 (надалі-Правила) зазначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим місяцем. Правилами та Законом України „Про житлово-комунальні послуги № 1875-IV від 24.06.2004 року передбачено, що надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення здійснюється на підставі укладеного між Виконавцем та Споживачем відповідного договору. Пунктом 8 Правил встановлюється, що послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Згідно ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» (надалі - Закону) відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник, при чому виробник послуг може бути і їх виконавцем. Відповідно до п.1 ч.3 ст. 20 Закону споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону споживач зобов`язаний оплачувати житлово- комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Згідно із зазначеними нормами закону споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. З урахуванням наведених вище норм права, зобов`язання по оплаті послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання несе користувач/власник житлового будинку/квартири, як споживач цих послуг. Таким чином, судом встановлено, що відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, з постачання теплової енергії, гарячої води за вище вказаною адресою та користується послугами позивача, а тому навіть при відсутності письмового договору на його ім`я та при фактичному отриманні послуг він повинен проводити оплату за спожиті послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання. У вказану квартиру надаються послуги з постачання теплової енергії, чого не заперечується і відповідачем. Предметом спору є заборгованість [PERSON] за надані Концерном «МТМ» послуги з постачання теплової енергії за період за період з 01.10.2013 по 29.02.2024. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно матеріалів справи, судом була розглянута цивільна справа, яка містить встановлені рішенням суду обставини, що не потребують доказування в цьому цивільному спорі між тими самим особами та у тих же правовідносинах, а саме між Концерном «МТМ» та [PERSON] щодо стягнення заборгованості на надані послуги у квартиру [ADDRESS] Так, рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 23.02.2021 року, яке набрало законної сили, у позові Концерну «Міські теплові мережі» до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01.08.2014 по 31.08.2018 відмовлено. Підставою відмови у позові згідно рішення суду було те, що право власності на квартиру [ADDRESS] 28.07.2015 року було зареєстровано за ТОВ «КейКолект», у подальшому [PERSON] у судовому порядку протягом 2016-2020 років оскаржувалося набуття права власності на вказану квартиру ТОВ «Кей-Колект». До реєстрації права власності за ТОВ «Кей-Колект» 28.05.2017 року квартира [ADDRESS] належала [PERSON] . Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 27.11.2020 року, яке набрало законної сили 31.12.2020 року, скасовано рішення приватного нотаріуса Суперфіна Б.М. про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень від 28.07.2015 року про реєстрацію за ТОВ «Кей-Колект» права власності на квартиру [ADDRESS] . Отже,\~з 28.07.2015\~року по\~31.12.2020\~року право\~власності на\~вказану квартиру\~було зареєстровано\~за ТОВ\~«Кей-Колект»,\~а тому\~ТОВ «Кей-Колект»,\~як власник\~зобов`язане було\~утримувати майно\~у цей\~період,\~а відповідно\~і сплачувати\~комунальні послуги.\~Разом із\~тим,\~вимоги про\~стягнення послуг\~пред`явлені за\~період з\~28.07.2015\~року по\~31.08.2018\~року до\~ [PERSON] ,\~який не\~є належним\~відповідачем за\~вказаними вимогами\~у вказаний\~період,\~так як\~ [PERSON] \~не зареєстрований\~у вказаній\~квартирі,\~а доказів\~що[PERSON] користувався послугами, які надав позивач у цей період в матеріалах справи немає і у вказаний період не був наділений правомочностями власника через реєстрацію права власності за квартиру за ТОВ «Кей-Колект». При зверненні з позовом позивач вказав відповідачем [PERSON] , клопотань заміну відповідача чи залучення співвідповідачів позивач не заявляв. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним заява позивача, суд відмовив у позові в частині вимог про стягнення заборгованості з централізованого опалення та гарячого водопостачання заявлених Концерном «МТМ» до [PERSON] за період часу з 28.05.2015 року по 31.08.2018 року, як таких, що пред`явлені до неналежного відповідача. Щодо вимог про стягнення заборгованості з [PERSON] за період з 01.08.2014 року по 28.05.2015 року, суд за заявою відповідача застосував строки позовної давності, про що зазначено у рішенні Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 23.02.2021 року справа №335/5906/19. Таким чином, щодо вимог про стягнення заборгованості з [PERSON] за період з 01.08.2014 по 31.08.2018 є рішення, що набрало законної сили про відмову у задоволені позовних вимог, з 28.07.2015 року по 31.12.2020 року право власності на вказану квартиру було зареєстровано за ТОВ «Кей-Колект», нових доказів або обставин щодо вказаного періоду позивачем у позовній заяві не зазначається, інші відповідачі не залучаються, [PERSON] у вказаній квартирі у спірний період зареєстрований не був, а тому у задоволенні вимог заявлених період з 01.08.2014 по 31.12.2020 суд відмовляє за недоведеністю. Щодо іншого періоду, а саме з 01.10.2013 по 01.08.2014 та з 01.01.2021 по 29.02.2024, то суд встановив таке. Відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. У відповідності до\~ст.264 ЦК України\~перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, а також у разі пред`явлення особою позову до боржника, після переривання перебіг позовної давності починається заново, а час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Згідно із приписами ст.ст.260,261 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При цьому норма частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020, який набрав чинності 02.04.2020, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу Українибуло доповнено пунктом 12, згідно якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки позовної давності, визначені статтею 257 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Частиною 1 ст.\~29\~Закону України\~«Про захист\~населення від\~інфекційних хвороб» передбачено, що карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 211 від 11.03.2020, з 12.03.2020 на всій території України встановлено карантин. Дія карантину, встановленого зазначеною Постановою, неодноразово продовжувалась. Востаннє дію карантину було продовжено до 30.06.2023 постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2023 № 383. Крім того, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 № 2120-IXрозділ «Прикінцеві та перехідні положення»\~Цивільного кодексу\~України доповнено пунктом 19, згідно якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362,559, 681,728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Зазначений закон набрав чинності 17.03.2022. Відповідно до пункту 5 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби СОVID-19» від 30.03.2020 № 540-IX, який набрав чинності 02.04.2020, Розділ «Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України доповнено пункт 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Згідно із\~постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SАRS-СоV-2»в Україні встановлено карантин з 12.03.2020 року, який діяв до 30.06.2023, а тому позовна давність на території України подовжується на строк дії карантину. Отже, з урахуванням пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України в межах позовної давності позивач Концерн «МТМ» має право на стягнення заборгованості по оплаті послуг з централізованого опалення, обов`язок сплати якої настав з 12.03.2017 року. Крім того, відповідно до п.19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану (Розділ доповнено пунктом 19 згідно ізЗаконом № 2120-IX від 15.03.2022; в редакції Закону № 3450-IX від 08.11.2023). Таким чином, починаючи з дня набрання чинності\~Закону України від 30.03.2020 № 540-IX, тобто з 02.04.2020 року діє положення про продовження строків позовної давності на період дії карантину та воєнного стану в Україні. Так, судом встановлено, що в порядку наказного провадження Концерн «Міські теплові мережі» до [PERSON] не звертався, вимоги до [PERSON] пред`явив за період 01.10.2013 по 01.08.2014 до суду у квітні 2024 року. Відповідачем за цей період не здійснювалося погашення ані поточних платежів, ані платежів в погашення заборгованості, а відтак, строк позовної давності не переривався, а за вимогами за 01.10.2013 по 01.08.2014, позовна давність сплила до встановлення дії карантину та воєнного стану в Україні, а тому судом застосовується позовна давність до вимог з 01.10.2013 по 01.08.2014, у зв`язку з чим, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, заявлених за цей період часу у зв`язку із спливом строку позовної давності, у частині позову за період з 01.08.2014 по 31.12.2020 відмовляє у зв`язку із тим, що вимоги пред`явлені до неналежного відповідача та є необґрунтованими і недоведеними. \~ \~ \~ \~Щодо вимог до [PERSON] за період з 01.01.2021 по 29.02.2024 року, то суд вважає їх обґрунтованими з огляду на таке. Відповідач [PERSON] як власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, відповідач зобов`язаний своєчасно вносити плату за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, постачання теплової енергії та постачання гарячої води При цьому суд враховує, що на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ч.2\~ст.317 ЦК України). З урахуванням наведених вище норм права, зобов`язання по оплаті послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання несе користувач/власник житлового будинку/квартири, як споживач цих послуг. Таким чином, судом встановлено, що відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, теплової енергії за вище вказаною адресою та користується послугами позивача, як власник (право власності з 01.01.2021), а тому навіть при відсутності письмового договору на його ім`я та при фактичному отриманні послуг він повинен проводити оплату за спожиті послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, теплової енергії. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за адресою: [ADDRESS] за особовим рахунком № [NUMBER] за період з 01.10.2013 року по 29.04.2024 нараховано за послуги в сумі 92223,95 грн., сплачено\~0 грн.. Отже, заборгованість за період з 01.10.2013 року по 29.02.2024 складає 95896,83 грн., що також підтверджується наданою позивачем довідкою щодо заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання. До позовної заяви був доданий розрахунок суми заборгованості по особовому рахунку № № [NUMBER] у вигляді роздруківки особового рахунку Відповідача, в якому зазначені нарахування окремо по кожній складовій наданих послуг, а саме: вартість опалення, ГВП і т.п.. Також в зазначеному розрахунку відображено сума, що підлягає оплаті з боку Відповідача - заборгованість за надані послуги. Розрахунок заборгованості, доданий до позовної заяви не суперечить положенням цивільного процесуального законодавства України, адже нормами ЦПК не передбачено вимоги, відповідно до яких повинен бути оформлений розрахунок заборгованості. Частина 1 ст. 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідач не спростував наданий Концерном «МТМ» розрахунок заборгованості, хоча такий процесуальний обов`язок передбачений ст.ст.12,13 ЦПК України. Отже, перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості, суд визнає його правильним, а також враховує, що наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами, а також не надано альтернативного розрахунку. Заперечень з боку споживача на неналежну якість надання послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, теплової енергії на адресу Концерну в установленому порядку не надходило. З огляду на те, що на час розгляду справи судом сума заборгованості за послуги відповідачем не сплачена та матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем було здійснено заходи по погашенню заборгованості, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог за період 01.01.2021 по 29.02.2024 року та необхідність їх стягнення за рішенням суду. З урахуванням вищезазначених приписів Цивільного кодексу\~України та строків сплати споживачем наданих житлово-комунальних послуг, а також враховуючи продовження строків позовної давності на період дії карантину та воєнного суту в Україні, позовні вимоги Концерну з 01.01.2021 по 29.02.2024 року не виходять за межі строків позовної давності, а підстав для застосування позовної давності судом не встановлено. Щодо доводів відповідача про неможливість стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги під час воєнного стану, то суд зазначає таке. Постановою КМ України від 05.03.2022 № 206 «Про деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану»\~установлено, до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється зокрема стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, утвореної після 24 лютого 2022 р. з дати виникнення можливості бойових дій/початку бойових дій по дату припинення можливості бойових дій/завершення бойових дій на територіях, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, споживачів та/або членів їх сімей, які покинули своє місце проживання та надали виконавцю комунальних послуг, управителю багатоквартирного будинку, іншій уповноваженій співвласниками особі у паперовій або електронній формі довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи згідно з додатком 2 до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509\~Про облік внутрішньо переміщених осіб (Офіційний вісник України, 2014 р., № 81, ст. 2296; 2015 р., № 70, ст. 2312; 2016 р., № 46, ст. 1669; 2022 р., № 26, ст. 1418), або інші документи, що підтверджують їх відсутність у житловому та/або нежитловому приміщенні, будинку, в яких вони є споживачами на підставі укладених договорів (довідки з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби (у тому числі отримані в іноземній державі), відбування покарання тощо, документи, що підтверджують факт перетинання державного кордону України (на виїзд з України і в`їзд в Україну) у відповідний період часу), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених\~наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 р. № 285). Отже постановою, забороняється стягувати із громадян заборгованість за житлово-комунальні послуги, утворену після 24 лютого 2022 року, в тому випадку, якщо громадянин надав виконавцю комунальних послуг, управителю багатоквартирного будинку, довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Водночас, з урахуванням приписів пункту 6 частини 1\~статті 7 Закону «Про житлово-комунальні послуги», який надає право споживачам на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг, - зазначені приписи не стосуються комунальної послуги з постачання теплової енергії, оскільки навіть при відсутності споживача у приміщенні, його домівка (житлове приміщення чи квартира) опалювалися (послуга з постачання теплової енергії надавалася). Таким чином, обов`язковою до сплати незалежно від проживання є послуга з постачання тепла (опалення). З матеріалів справи вбачається, що згідно довідки від 29.04.2022 [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою. Докази про те, що відповідач надав позивачу у паперовій або електронній формі довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи у спірний період (з 01.10.2013 по 29.02.2024), до суду надані не були. Посилання на надсилання відповідачу заяви від 29.04.2024 про повідомлення Концерну «МТМ» про те, що він є внутрішньо переміщеною особою, суд відхиляє, оскільки дана заява датована і подана 29.04.2024 року, тобто поза межами спірного періоду (позов пред`явлено за вимогами до 29.02.2022 р) та після подання позову Концерном «МТМ» до суду про стягнення заборгованості. Тим більше, місто Запоріжжя не входить до списку включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, а є територією можливих бойових дій. Цей Закон інших підстав для можливості неоплати вартості комунальних послуг не передбачає, внаслідок чого суд не бере до уваги посилання відповідача на відсутність фактичного його проживання у квартирі, за якою надаються послуги позивачем. Отже, заперечення відповідача щодо відсутності підстав нарахування позивачем заборгованості після 24.02.2022 року, є безпідставними та необґрунтованими. Таким чином, позивач не пропустив строк позовної давності за заявленими вимогами 01.01.2021 по 29.02.2024 року, в межі строку позовної давності з урахуванням приписів пункту 12 «Прикінцевих і перехідних положень»\~ЦК України\~ вкладається період щомісячних платежів з 01.01.2021 по 29.02.2024 включено, а борг у цьому періоді згідно розрахунку позивача становить 28076,90 грн., а тому суд задовольняє позов до [PERSON] у частині вимог заявлених за цей період в розмірі 28076,90 грн., в іншій частині вимог відмовляє. Крім того, у відповідності зі ч.1\~ст.141 ЦПК України судовий\~збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, оскільки позовні вимоги задоволені частково, з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути сплачений при подачі позову до суду судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог(29,27%)у розмірі 709,04 грн.

Outcome: partial