Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона 01.08.2021 року уклала з [PERSON] , договір купівлі продажу частини земельної ділянки. Відповідно до умов зазначеного договору [PERSON] , передав [PERSON] , у власність 1/3 частину земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: 5922983200:11:002:0195, загальною площею 3,9325 га, яка розташована на території Лебединської ОТГ Сумського району Сумської області (бувша територія Гринцівської сільської ради Лебединського району). На виконання взятих на себе повноважень [PERSON] , передала [PERSON] , грошові кошти в сумі 43000 грн. 00 коп. (сорок три тисячі гривень 00 копійок), а він, у свою чергу, передав їй 1/3 частину зазначеної земельної ділянки, яка з того часу перебуває у її користуванні. Сторони домовився про всі істотні умови договору, а саме ціну нерухомого майна та його передачу. Також, сторони узгодили строк, до якого вони посвідчать нотаріально договір купівлі-продажу майна - до 01.08.2023 року. Однак, [PERSON] , ухиляється від нотаріального посвідчення укладеного договору. Всі звернення [PERSON] , до [PERSON] , залишилися без уваги. На підставі цього [PERSON] , змушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав із позовом про припинення дії, яка порушує її право та визнання права власності на майно. Учасники справи в судове засідання не з`явилися. В наданих заявах просили справу розглянути без їх участі. При цьому позивачка вказала, що заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, відповідач проти задоволення позову не заперечує. Беручи до уваги, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини, позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 01.08.2021 року [PERSON] , уклала договір купівлі продажу з [PERSON] , частини земельної ділянки. Відповідно до умов зазначеного договору [PERSON] , передав [PERSON] , у власність 1/3 частину земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: 5922983200:11:002:0195, загальною площею 3,9325 га, яка розташована на території Лебединської ОТГ Сумського району Сумської області (бувша територія Гринцівської сільської ради Лебединського району). На виконання взятих на себе повноважень [PERSON] , передала [PERSON] , грошові кошти в сумі 43000 грн. 00 коп. (сорок три тисячі гривень 00 копійок), а він, у свою чергу, передав їй 1/3 частину зазначеної земельної ділянки, яка з того часу перебуває у її користуванні. Сторони домовився про всі істотні умови договору, а саме ціну нерухомого майна та його передачу. Також, сторони узгодили строк, до якого вони посвідчать нотаріально договір купівлі-продажу майна - до 01.08.2023 року. Однак, [PERSON] , ухиляється від нотаріального посвідчення укладеного договору. Всі звернення [PERSON] , до [PERSON] , залишилися без уваги. На підставі цього [PERSON] , змушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав із позовом про припинення дії, яка порушує її право та визнання права власності на майно. У відповідності зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. У відповідності зі ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 р. N952-IV встановлено, що речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом. Частною 1. ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено, що обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, в тому числі і право власності на нерухоме майно. Згідно з ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. У відповідності зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки сторони договору купівлі-продажу домовилися щодо його усіх істотних умов, позивач зі свого боку виконав взяті на себе зобов`язання, сплативши вартість придбаного майна та прийняв його у своє володіння і обидві сторони вчинили взаємні дії для настання юридично значимих наслідків, що підтверджується зібраними доказами, суд приходить до висновку, що наявні всі підстави для визнання за [PERSON] , права власності на спірне майно.

Outcome: approved