Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-11 00:00:00

Позивач звернулась до Орджонікідзевського міського суду до відповідача з заявою про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , видане 02.06.2022 року, виконавчим комітетом Апостолівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції м.Дніпро актовий запис № 324. В рахунок підтвердження того, що позивачка є дружиною [PERSON] , свідчить свідоцтво про одруження видане 06.11.1976 року Апостолівським ЗАГС Апостолівського району Дніпропетровської області, актовий запис № 175. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне майно яке складалось з : житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за [ADDRESS] , що належало померлому на підставі Свідотства на право власності на житловий будинок № [NUMBER] , виданого виконкомом Апостолівської міської ради 14.02.1984 року згідно рішення №10 від 19.10.1984 року, зареєстрованого в Нікопольському міжміському бюро технічної інвентаризації 14.02.1984 року в реєстровій книзі за №16-36. У встановлений законом строк [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області, з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті її чоловіка [PERSON] , заява була прийнята та відкрита спадкова справа. 27 липня 2023 року позивач звернувся до приватного нотаріуса з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом, що відкрилась після смерті її чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , але приватний нотаріус відмовив в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, вказавши що державний акт на право приватної власності на право особистої власності на житловий будинок [ADDRESS] не відповідає вимогам чинного законодавства, тобто свідоцтво на право особистої власності на житловий будинок виданий раніше, ніж прийнято рішення про право особистої власності. На підставі цього було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. [PERSON] зі своїм чоловіком [PERSON] , який помер [INFO] , збудували цей дім у 1983 році та прожили в ньому 39 років та вона продовжує жити в ньому по теперішній час. Допущена помилка у свідоцтві про право на особисту власність в частині зазначення дати його видачі та прийняття рішення що позбавляє позивачку як спадкоємця можливості оформити спадкові права у встановленому законом порядку. Згідно довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості виданого 19 листопада 2023року експертом [PERSON] вартість об`єкта складає 954164,06 грн.. В судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, представник позивача надала заяву про розгляд справи за її відсутності та за відсутності позивача. Представник відповідача в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду були повідомлені належним чином, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступного висновку. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Згідно п.1 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 524 ЦК України, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за право спадкоємства переходить до держави. Згідно ст. 525 ЦК України, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Згідно ст.527 ЦК України, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті народженні після його смерті. Згідно ст. 529 ЦК України, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно ст. 548 ЦК України, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст. 549 ЦК України, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст. 560 ЦК України, спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави (ст.ст. 534, 553, 555 цього Кодексу). Згідно ст.561 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Ст. 1216 ЦК України в редакції 2004 року, що діяла на момент відкриття спадщини, передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 цього Кодексу). У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини зазначено в ст.1223 ЦК України. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі, зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ст. 1269 ЦК України , спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно ст. 1270 ЦК України , для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу у відкриття спадщини. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Як встановлено в судовому засіданні, [INFO] помер чоловік позивачки к [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , видане 02.06.2022 року, виконавчим комітетом Апостолівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції м.Дніпро актовий запис № 324. Після смерті [PERSON] , відкрилась спадщина на належне майно яке складалось з : житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за [ADDRESS] , що належало померлому на підставі Свідоцтва на право власності на житловий будинок № [NUMBER] , виданого виконкомом Апостолівської міської ради 14.02.1984 року згідно рішення №10 від 19.10.1984 року, зареєстрованого Нікопольському міжміському бюро технічної інвентаризації 14.02.1984 року в реєстровій книзі за №16-36 , що підтверджується копією свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок . 27 липня 2023 року позивачка звернулась до приватного нотаріуса з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом, що відкрилась після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . Приватний нотаріус відмовив в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, вказавши що державний акт на право приватної власності на право особистої власності на житловий будинок [ADDRESS] не відповідає вимогам чинного законодавства, тобто свідоцтво на право особистої власності на житловий будинок виданий раніше, ніж прийнято рішення про право особистої власності. На підставі цього було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Таким чином, при проведенні документальної фіксації права особистої власності на житловий будинок , було допущено помилку у вказані дат видачі цих документів. Відповідно до ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1222, 1223, 1233 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків ( спадщина ) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця ), до інших осіб ( спадкоємців ). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. Згідно п.1 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Outcome: approved