Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-10 00:00:00

23 квітня 2024 року адвокат Вірко Н.О. в інтересах [PERSON] звернулася в суд з позовом до Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області про визнання права власності в порядку спадкування та просить визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що [INFO] помер чоловік позивача [PERSON] , після його смерті відкрилась спадщина до складу якої увійшла квартира [ADDRESS] [PERSON] будучи спадкоємцем за законом першої черги вищезазначеного майна після смерті свого чоловіка прийняла спадщину, однак не може її оформити, оскільки звернувшись до приватного нотаріуса Хмельницького районного нотаріального округу Голуб О.Є., їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що правовстановлюючим документом на квартиру є договір купівлі-продажу №9 укладений на Хмельницькій обласній товарній біржі 12.02.1999 року, який є не посвідчений нотаріально. Тому [PERSON] змушена звернутися до суду для захисту своїх спадкових прав. 23 квітня 2024 року ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області відкрито загальне позовне провадження у справі та вирішено питання про витребування доказів у справі. 15 травня 2024 року представником позивача подано до суду заяву про уточнення позовних вимог. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 22 травня 2024 року прийнято до розгляду уточнену позовну заяву по справі та вирішено в подальшому проводити розгляд справи з урахуванням уточнених позовних вимог. 22 травня 2024 року ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області залучено до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON] та [PERSON] 16 липня 2024 року ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явилася, про день та час слухання справи повідомлена належним чином у порядку, передбаченому ст.128 ЦПК України, будь-яких заяв, клопотань на адресу суду не подавала, а тому суд вирішив розгляд справи проводити за її відсутності. Представник позивача адвокат Віхерко Н.О. в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином у порядку, передбаченому ст.128 ЦПК України, однак подав до суду заяву згідно якої позов підтримує та просить розгляд справи здійснити без її участі. Старокостянтинівська міська рада Хмельницької області, яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, до суду свого представника не направила, будь-яких заяв, клопотань на адресу суду не подавала, а тому суд вирішив розгляд справи проводити за відсутності представника міської ради. [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про день та час слухання справи повідомлені належним чином у порядку, передбаченому ст.128 ЦПК України, будь-яких заяв, клопотань на адресу суду не подавали, а тому суд вирішив розгляд справи проводити за їх відсутності. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 11 вересня 2024 року постановлено провести по справі заочний розгляд. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 16 Кодексу, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є - визнання права. Судом встановлено, що 12 лютого 1999 року між членами біржі: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на Хмельницькій обласній товарній біржі укладено договір купівлі-продажу №9 квартири [ADDRESS] . [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , в м.Старокостянтинів, Хмельницького р-н., Хмельницької обл., у віці 73 роки, про що 28 липня 2023 року складено відповідний актовий запис №474 та видано свідоцтво про смерть сері [NUMBER] від 28.07.2023 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за законом, до складу якої увійшла квартира [ADDRESS] , яка належала покійному на підставі договору купівлі-продажу №9 укладеного на Хмельницькій обласній товарній біржі. [PERSON] будучи спадкоємцем за законом першої черги, оскільки є дружиною [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 22.12.1979 року, звернулася до приватного нотаріуса Хмельницького районного нотаріального округу Голуб О.Є., однак згідно листа №83/01-16 від 25.03.2024 року, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що правовстановлюючим документом на квартиру є договір купівлі-продажу №9 укладений на Хмельницькій обласній товарній біржі 12.02.1999 року, який є не посвідчений нотаріально. Відповідно до ст. 209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно з ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Статтею 650 ЦК України, визначено, що особливості укладення договорів на організованих ринках капіталу, організованих товарних ринках, аукціонах (публічних торгах), конкурсах тощо встановлюються відповідними актами законодавства. За змістом статей 128, 153 ЦК УРСР у редакції, чинній на момент укладення договору купівлі-продажу, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.. Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції яка діяла на момент вчинення правочину), біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; якщо її учасниками є члени біржі; якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Частиною 2 ст.15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції яка діяла на момент вчинення правочину), визначено, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. На підставі ч. 4 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Частиною 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01 липня 2004 року за № 1952-IV, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Верховний Суд в постанові від 01.04.2020 року по справі № 754/1466/15-ц зазначено наступне: «У період укладання оспорюваного договору купівлі-продажу існувала колізія у чинному законодавстві, оскільки згідно зі статтями\~224,\~227 ЦК Української РСР\~договір купівлі-продажу житлових квартир повинен бути нотаріально засвідчений, якщо хоча б одна зі сторін є громадянином, а недотримання даної вимоги тягне недійсність договору. Проте, згідно зі\~статтею 15 Закону України «Про товарну біржу»\~біржі мають право вчиняти угоди з будь-якими видами нерухомості і такі угоди не підлягають наступному нотаріальному посвідченню. За загальним правилом, право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом чи договором (частина перша\~статті 128 ЦК Української РСР), а відповідно до\~статті 153 ЦК Української РСР\~договір вважається укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору. Отже, положення\~статті 227 ЦК Української РСР\~спрямовані безпосередньо на встановлення форми договору купівлі-продажу житлового будинку. Тобто, правові норми, закріплені цією статтею, мають спеціальний характер по відношенню до відповідних договорів, тоді як\~стаття 15 Закону України «Про товарну біржу»\~закріплює умови, за наявності яких угоду можна вважати біржовою. З цього випливає, що положення\~статті 15 Закону України «Про товарну біржу»\~по відношенню до угод про відчуження нерухомого майна житлового призначення мають загальний характер. Тобто, закон спеціальний переважає закон загальний.» З огляду на викладене, суд вважає, що під час вчинення спірного правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, усі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу квартири, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1999 році, в зв`язку з чим, суд дійшов висновку про задоволення позову про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.ст.1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно чинного на час відкриття спадщини законодавства, спадкоємцем, що прийняв спадщину, вважається особа, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, ця особа не заявила про відмову від спадщини, а також спадкоємцем, що прийняв спадщину, є особа, яка на час відкриття спадщини не проживала постійно із спадкодавцем, однак у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.3 ст.1268, ч.1 ст.1269 ЦК України). Суду при розгляді справ про визнання права власності на спадкове майно належить встановити: факт смерті спадкодавця, коло спадкоємців, наявність (відсутність) заповіту, факт прийняття спадщини, наявність спадкового майна. Згідно копії спадкової справи №70/2023 заведеної приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу Хмельницької області Голуб О.Є. до майна померлого [INFO] [PERSON] , судом встановлено, що [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом майна, яке залишилось після смерті її чоловіка [PERSON] , яка прийняла спадщину, однак не може оформити у зв`язку з тим, що правовстановлюючий документ на квартиру, договір купівлі-продажу №9 укладений на Хмельницькій обласній товарній біржі 12.02.1999 року, є не посвідчений нотаріально. Відповідно до роз`яснень, даних в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Обраний позивачем спосіб захисту права - визнання права власності є ефективним, право позивача підлягає захисту, оскільки іншого порядку визнання права власності в даному випадку не існує, тому позов необхідно задовольнити. Враховуючи, те що [PERSON] за життя набув у встановленому законом порядку право власності на квартиру та його право власності підтверджено належними та допустимими доказами, однак договір купівлі-продажу квартири не було нотаріально посвідчено, що унеможливлює подальше здійснення нотаріальних дій стосовно належного оформлення спадкових прав та проведення державної реєстрації права на спадкове майно, тому суд дійшов висновку, що за позивачем в порядку спадкування за законом належить визнати право власності на вказане майно. За таких обставин, враховуючи, що наявні достатні правові підстави для визнання права власності на спадкове майно у вигляді квартири за позивачем та враховуючи, що іншого шляху для захисту спадкових прав позивач не має, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки вони законні, обґрунтовані та підтверджені матеріалами справи. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідачів на його користь судових витрат, суд

Outcome: approved