Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-16 00:00:00

Відповідачі позовні вимоги визнали, щодо їх задоволення не заперечували, просили розглянути справу у її відсутності, про що надали письмову заяву. \~ \~ \~ \~Представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягала, просила розглянути справу у її відсутності, про що надала письмову заяву. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Ухвалою від 11.06.2024 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовчий розгляд на 11.07.2024 року о 09:45 годині, про що було повідомлено сторін у справі. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що [INFO] помер чоловік позивача [PERSON] . Після його смерті його дружина та син отримали свідоцтво про право на спадщину за законом від 05.06.2003р. Однак, під час життя померлий почав процес приватизації земельної ділянки розміром 0,75 га. На підставі архівного витягу № К-55 від 06.04.2023р. з рішення дванадцятої сесії ХХ1-го скликання Плавнівської сільської ради народних депутатів від 17.02.1994 № 61 ХХ1 «Про передання земель в приватну власність для розвитку особистого господарства» було вирішено передати [PERSON] в приватну власність земельну ділянку площею 0,75 га, цільове призначення якої для ведення особистого підсобного господарства, яка розташована на території Плавнівської сільської ради. Чоловік позивача не встиг за життя отримати державний акт на право власності на земельну ділянку, оскільки помер. Після його смерті відкрилась спадщина на зазначене майно. На випадок смерті [PERSON] не розпорядився належним йому майном, заповіт не залишив. Тому, спадкоємство здійснюється за законом. Спадкоємцями першої черги за законом є сторони по справі. Інших спадкоємців які б мали обов`язкову долю у спадщині немає. У встановлений законодавством 6-ти місячний строк, позивач та її неповнолітній син звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. За зверненням позивача була відкрита № 206/23. Відповідач [PERSON] у встановлений законодавством строк подала заяву до нотаріусу про відмову від спадщини. Відповідач [PERSON] на спадщину не претендує. Таким чином, позивач прийняла спадщину та не заявила про відмову від неї. Враховуючі ці обставини, позивач пізніше звернулась до нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину на зазначене майно, однак їй в цьому було відмовлено та державний нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, посилаючись на те, що на спадкове майно відсутні правовстановлюючі документи. Після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на спадкове майно, як на об`єкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивач фактично прийняла спадщину, що залишилася після померлого чоловіка і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інші спадкоємці на неї не претендують. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ч. 1 п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України 2003р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки [PERSON] помер у 2002р. (тобто до набрання чинності ЦК України 2003 р.), а позивач прийняла спадщину після смерті [PERSON] шляхом звернення до нотаріусу данні цивільні відносини регулюються положеннями ЦК Української РСР 1963р. Відповідно до ст. 524 ЦК Української РСР 1963р. спадкування здійснюється за законом та за заповітом. Згідно вимог ст. 548 ЦК Української РСР 1963 р. для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина вважається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини. За п. 1, 2 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963 р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він: фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як було встановлено судом, після смерті [PERSON] як спадкоємець за законом першої черги спадщину прийняла позивач. Вона у передбачений законом строк подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, отже вважається такою, що прийняла спадщину. Відповідачі на спадщину не претендують, не заперечують щоб позивач оформила її на своє ім`я. Таким чином, позивач прийняла спадщину в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963 р., однак, вона не мала змоги оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, із-за відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно, у зв`язку із чим в даний час позивач вимушена звернутися до суду із позовом. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ листом від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування», зазначив, що в разі, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі\~ст.125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є суб`єктом набуття права власності на право на приватизацію з підстав прийняття спадщини за законом в порядку п.2 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963 р. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Outcome: approved