Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-23 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] через свого представника - адвоката Глівої С.В., звернулися до суду з позовом до Мурованокуриловецької селищної ради Вінницької області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування. Позов мотивували тим, що [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті залишилось спадкове майно, в тому числі, будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Позивачі являються спадкоємцями за заповітом після смерті [PERSON] спадщину прийняли у встановленому законом порядку. Однак отримати свідоцтво про право на спадщину на вищевказаний житловий будинок в нотаріальній конторі не мають можливості, оскільки правовстановлюючий документ на домоволодіння за життя спадкодавця не видавався, тому змушені звернутися до суду для оформлення своїх спадкових прав. Просили суд визнати за кожною із них право власності на частину житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . Ухвалою Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 05.08.2024 було прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] та [PERSON] та відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою було витребувано від приватного нотаріуса Могилів-Подільського районного нотаріального округу Вінницької області Долі Т.І. належним чином завірену копію спадкової справи №150/2022, заведену щодо майна померлої [INFO] [PERSON] . Розгляд справи проводиться за правилами загального позовного провадження. Позивачі в підготовче засідання не з`явилися, представник позивачів подала заяву в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, підготовче засідання просила провести у її відсутності та відсутності позивачів (а.с.92-93). Відповідач копію ухвали від 05.08.2024 та доданих до неї матеріалів отримав, відзиву до суду не направив. Його представник в підготовче засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнав у повному обсязі (а.с.90). Відповідно до ч. 8\~ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.ч. 3-4\~ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями\~206,\~207\~цього\~Кодексу. Відповідно до ч. 4\~ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи зазначені вище положення, а також те, що сторони скористались своїм правом, врегульованим ч. 3\~ст. 211 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному підготовчому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Вивчивши та дослідивши\~матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] у с. Михайлівці Мурованокуриловецького району Вінницької області померла [PERSON] (а.с.18). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, до складу якого входить будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] . Вартість даного будинку становить 135\~836 гривень. Факт належності будинку садибного типу спадкодавцю, його вартість та належний технічний стан підтверджується технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами (а.с.28-32), довідкою про проведення інвентаризації житлового будинку від 01 лютого 2023 року № 21 (а.с.27), довідкою старости Михайловецького старостинського округу Р. Яцюк від 05 липня 2024 року №11/93 (а.с.67), погосподарською книгою за 2021-2025 роки (а.с.68-73) та звітом про незалежну оцінку житлового будинку (а.с.40-60). Відповідно до\~ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1216 ЦК України\~передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб -спадкоємців. Відповідно до\~ст. 1223 ЦК України, право спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до положень ст.ст. 1268-1269 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1\~ст. 1269 ЦК України\~(в редакції чинній на час відкриття спадщини 16 січня 2022 року), спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час\~відкриття спадщини\~не проживав постійно із спадкодавцем, має подати\~нотаріусу\~або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування\~заяву про прийняття спадщини. Свідоцтвом про смерть матері (а.с.18), заповітом (а.с.19), свідоцтвами про своє народження та одруження (а.с.20, 21, 22, 23, 25), довідкою старости Михайловецького старостинського округу № 252 від 08 липня 2022 року (а.с.26) стверджується, що позивачі [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями за заповітом після смерті [PERSON] . Із оглянутої в судовому засіданні спадкової справи № 150/2022, заведеної щодо майна померлої [INFO] [PERSON] , слідує, що позивачі [PERSON] 11.07.2022 року та [PERSON] 13.07.2022 року звернулися до приватного нотаріуса Могилів-Подільського районного нотаріального округу Вінницької області Долі Т.І. із заявами про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] . 28.05.2024 року [PERSON] та [PERSON] отримали свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку кожна на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,8126 га та 0,1402 га., розташовані на території Мурованокуриловецької селищної ради Могилів-Подільського району (раніше Михайловецької сільської ради Мурованокуриловецького району) Вінницької області та на частку кожна на житловий будинок з надвірними будівлями під номером [ADDRESS] . Отже, суд вважає доведеним, що позивачі єдині спадкоємці за заповітом після смерті [PERSON] , які прийняли спадщину в порядку передбаченому ст. 1269 ЦК України. Разом з тим, 28 травня 2024 року приватним нотаріусом Могилів-Подільського районного нотаріального округу Вінницької області Доля Т.І.\~позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадковий будинок [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю необхідних правовстановлюючих документів (а.с.34). Верховний Суд України у своєму рішенні № 6-137цс13 від 18.12.2013 висловив правову позицію, згідно з якої право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. У 1957 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків", які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Отже, за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянином у погосподарські книги відносилось до компетенції виконкомів місцевих рад. Погосподарські книги були особливою формою статистичного обліку, що здійснювався в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Як вбачається з характеристики будинку, господарських будівель та споруд (а.с.66) будинок садибного типу, господарські будівлі та споруди, які є предметом розгляду у даній справі, були побудовані з 1969 по 1978 рік. Таким чином, факт будівництва житлового будинку у той час був підставою виникнення права власності на нього. Крім того, за змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції УРСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. З положень\~постанови Ради міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року №105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР, Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженого Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Із довідки старости Михайловецького старостинського округу № 11/93 від 05 липня 2024 року (а.с.36) виданої на підставі погосподарської книги № 1 по Михайловецькому старостинському округу за 2021-2025 роки слідує, що власником будинку по [ADDRESS] була [PERSON] , [INFO] . Земельна ділянка під вказаним житловим будинком перебувала у користуванні [PERSON] , що доводиться даними облікової карти об`єкта погосподарського обліку 2021-2025 роки (а.с.39). На виконання\~постанови Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 №105\~Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Однак,\~згідно довідки\~КП «Могилів-Подільське\~МБТІ» №21\~від 01\~лютого 2023\~року (а.с.27)\~право власності\~на спірний\~житловий будинок\~не зареєстровано. Також, вказане слідує з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про що зазначено у роз`ясненнях нотаріуса (а.с.34). У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року в справі № 243/6275/16-ц (провадження № 61-42813св18) зроблено висновок по застосуванню частини другої\~статті 367 ЦК України,\~статті 1278 ЦК України\~та вказано, що якщо спадкодавець склав заповіт і в ньому не зазначив частки спадкоємців, вони вважаються рівними.\~ Враховуючи, вищевикладені докази, а також обставину, що відповідач позов визнав повністю і його задоволення, не суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд прийшов до висновку, що за позивачами слід визнати в порядку спадкування за заповітом право власності за кожною на частину спадкового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, після смерті [PERSON] . Щодо вирішення питання про судові витрати, суд виходить з наступного. Позивачами при зверненні до суду з даним позовом було сплачено кожною судовий збір в сумі по 1211 грн 20 коп. Відповідно до ч. 1\~ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Разом з тим, позивачами не заявлялося жодних клопотань про повернення половини сплаченого ними судового збору, у зв`язку з визнанням відповідачем позову. Доказів понесення будь-яких витрат відповідачем при розгляді даної справи суду надано не було.

Outcome: approved