Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-11 00:00:00

До Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява Університету митної справи та фінансів до [PERSON] про стягнення заборгованості, відповідно до ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2023 року. Позивач просить постановити рішення, яким стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за договором про надання освітніх послуг від 01.11.202 №1900 у розмірі 31717,63 грн., яка складається з суми заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 11000,00 грн., пеню в розмірі 6673,53 грн., 3 проценти річних в розмірі 432,16 грн., інфляційні втрати в розмірі 1157,82 грн., а також стягнути з відповідачки сплачений судовий збір. Представник позивача надав заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, не заперечував проти ухвалення рішення в заочному порядку. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином у встановленому законом порядку, що підтверджується повернутим на адресу суду рекомендованим повідомленням та довідкою про доставку повідомлення у додаток «Viber», відзив на позовну заяву відповідачка не подавала, а тому зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223, 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи. Судом встановлено, що 31.08.2022 року Наказом Університету митної справи та фінансів N442кс [PERSON] було переведено із 01 вересня 2022 року студентом ІІ курсу денної форми навчання за спеціальністю 072 «Фінанси, банківська справа» на навчання за рахунок коштів фізичних або юридичних осіб. 01 листопада 2022 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір про надання платної освітньої послуги Університетом митної справи та фінансів для підготовки фахівців N1900. Протягом періоду із вересня по листопад 2022 року відповідачці надавалася освітня послуга, визначена Договором від 01.11.2022 року. Відповідно до пункту 2 Розділу І Договору від 01.11.2022 року предметом договору є надання Університетом відповідачці освітньої послуги у галузі вищої освіти за ступенем бакалавр за денною формою навчання у період із 01 вересня 2022 року по 30 червня 2025 року. Пунктом 2 Розділу ІІ Договору від 01.11.2022 визначено, що Університет має право вимагати від відповідача своєчасно вносити плату за освітню послугу в розмірах, у терміни та в порядку, встановленому цим договором. Пункт 3 Розділу ІІ Договору від 01.11.2022 встановлює, що відповідач зобов`язаний своєчасно вносити плату за освітню послугу в розмірах, у терміни та в порядку, встановлених цим договором. Згідно з пунктом 1 Розділу ІІІ Договору від 01.11.2022 загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становила 66 000,00 грн. (22 000,00 грн. на навчальний рік). Пункт 3 Розділу III Договору від 01.11.2022 визначає, що відповідач вносить плату при укладанні договору на рахунок Університету одноразово за рік або частинами - по семестрах. Здійснення плати за освітню послугу повністю або частково (по семестрах) має відбуватися у такі терміни: за весь рік або за першу половину (семестр) навчального року - до 01 вересня відповідного навчального року; за другу половину (семестр) навчального року - до 01 лютого відповідного начального року. Пунктом 5 Розділу III визначено, що датою здійснення оплати за надані освітні послуги є дата зарахування коштів на розрахунковий рахунок Університету. Таким чином, відповідач мав не пізніше 01 вересня 2022 року включно перерахувати на розрахунковий рахунок Університету грошові кошти у розмірі 11 000,00 грн. (вартість І навчального семестру 2022/2023 навчального року). Водночас, відповідачем обов`язок зі сплати відповідних коштів не виконано. Наказом Університету від 10.03.2023 року №177кс [PERSON] було відраховано з Університету через невиконання індивідуального навчального плану. Підпунктом 5 пунктом 3 Розділу V Договору від 01.11.2022 встановлено, що договір припиняється (розривається) у разі відрахування відповідача з Університету згідно із законодавством. Розірвання договору в цьому випадку носить поза процесуальний характер та не потребує звернення Університету до суду. Згідно частини 3 статті 53 Закону України «Про освіту» - здобувачі освіти зобов`язані, зокрема, дотримуватись умов договору про надання освітніх послуг. Згідно частини 6 статті 79 Закону України «Про освіту» - розмір та умови оплати за навчання, підготовку, перепідготовку, підвищення кваліфікації, за надання додаткових освітніх послуг встановлюються договором. Договір укладається між закладом освіти і здобувачем освіти (його законними представниками) та/або юридичною чи фізичною особою, яка здійснює оплату. Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України - зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За частиною 1 статті 526 Цивільного кодексу України - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання,то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов`язань. Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги. У зв`язку з тим, що відповідачем не надано до суду заперечень проти позову, доказів в підтвердження того, що нею належним чином виконувалися умови договору, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за договором про надання освітніх послуг є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною другою ст. 625 ЦК України передбачено, що у разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки ст. 625 ЦК України розміщена в розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування втрат від інфляції та трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Судом перевірено правильність розрахунків наданих представником позивача, вважає їх вірними виходячи з розміру заборгованості за освітні послуги 11000,00 грн., пеня за прострочення виконання грошового зобов`язання становить 6673,53 грн. ; 3% річних 432,16 грн.; та інфляційні втрати 1157,82 грн. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог Університету митної справи та фінансів та необхідність стягнення з відповідачки [PERSON] грошових коштів в розмірі 19263,51 грн., які станом на дату звернення до суду (22 грудня 2023 р.) складаються з наступного: 11000,00 грн., пеня за прострочення виконання грошового зобов`язання становить 6673,53 грн. ; 3% річних 432,16 грн.; та інфляційні втрати 1157,82 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд керується положенням ст. 141 ЦПК України та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2684,00 грн. На підставі ст. 526, 530, 625 ЦК України,

Outcome: approved