Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-22 00:00:00

Адвокат Григоришен Олександр Олександрович в інтересах [PERSON] , [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих за договором позики. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що між сторонами 21.06.2017 був укладений договір позики на суму 1 000 000 грн., який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. Грошові кошти надавались позивачами в рівних долях, а строк повернення коштів до 23.06.2017. Проте [PERSON] у визначений договором позики строк не виконав своїх зобов`язань , що призвело до утворення боргу. Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 06.09.2022 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , [PERSON] грошові кошти за договором про надання поворотної фінансової допомоги (позики) від 21.06.2017, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. за реєстровим № 11689, в розмірі 1000000 грн. в рівних доляхпо 500 000 грн. на кожного. Відповідачем було повернуто грошові кошти декількома платежами, а кінцевий платіж був зроблений в вересні 2023 року. На підставі положень ст. 625 ЦК України з моменту невиконання обов`язку повернення коштів (позики), починаючи з 23.06.2017 до моменту повного виконання позивачі мають право на стягнення інфляційних втрат та 3% річних від простроченої (невчасно повернутої) суми. Просив: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 285025, 26 грн в якості інфляційних втрат та 3% річних за несвоєчасне повернення суми боргу за Договором про надання поворотної фінансової допомоги (позики) від 21.06.2017; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 285025, 26 грн в якості інфляційних втрат та 3% річних за несвоєчасне повернення суми боргу за Договором про надання поворотної фінансової допомоги (позики) від 21.06.2017. 22.11.2023 судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі і призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулись на адресу суду з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання». Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б). Зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. 21.06.2017 між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] був укладений договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. за реєстровим №11689, за умовами якого [PERSON] отримав позику в розмірі 1000000 грн. в рівних долях по 500000 грн. від позикодавця [PERSON] та позикодавця [PERSON] на строк до 23.06.2017. 06.09.2022 Голосіївським районним судом міста Києва по справі №752/11273/20 було ухвалене заочне рішення, згідно з яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , [PERSON] грошові кошти за договором про надання поворотної фінансової допомоги (позики) від 21.06.2017, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. за реєстровим № 11689, в розмірі 1000000 грн. в рівних долях по 500000 грн. на кожного. Зазначене рішення набрало законної сили 20.07.2023. 19.09.2023 [PERSON] в інтересах [PERSON] переказав на банківський рахунок [PERSON] грошові кошти у розмірі 200000 грн. та 300000 грн., призначення платежу «погашення заборгованості за [PERSON] за договором позики від 21.06.2017 та рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 06.09.2022 у справі №752/11273/20», що підтверджується копіями платіжних інструкцій №1380797568516 від 19.09.2023 та №1380799925416 від 19.09.2023. 19.09.2023 [PERSON] в інтересах [PERSON] переказав на банківський рахунок [PERSON] грошові кошти у розмірі 100 000 грн., призначення платежу «погашення заборгованості за [PERSON] за договором позики від 21.06.2017 та рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 06.09.2022 у справі № 752/11273/20», що підтверджується копією довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 15.11.2023. 20.09.2023 [PERSON] в інтересах [PERSON] переказав на банківський рахунок [PERSON] грошові кошти у розмірі 200000 грн., призначення платежу «погашення заборгованості за [PERSON] за договором позики від 21.06.2017 та рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 06.09.2022 у справі № 752/11273/20», що підтверджується копією довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 15.11.2023. 21.09.2023 [PERSON] в інтересах [PERSON] переказав на банківський рахунок [PERSON] грошові кошти у розмірі 200 000 грн., призначення платежу «погашення заборгованості за [PERSON] за договором позики від 21.06.2017 та рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 06.09.2022 у справі № 752/11273/20», що підтверджується копією довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 15.11.2023. 03.10.2023 адвокат Григоришен О.О. в інтересах [PERSON] , [PERSON] надіслав відповідачу вимогу про сплату грошових коштів у розмірі 285025,26 грн. інфляційних втрат та 3% річних кожному за несвоєчасне повернення суми боргу. Згідно з розрахунком позивачів інфляційні втрати кожного з них за період з 24.06.2017 до 23.02.2022 складають 214 956,77 грн., а 3% річних за період з 24.06.2017 по 23.02.2022 - 70 068,49 грн. від суми заборгованості в розмірі 500000 грн. Факти, установлені в прийнятих раніше судових рішеннях, мають для суду преюдиційний характер. Преюдиційність означає обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі, для суду при розгляді інших справ. Преюдиційність у процесуальному праві виражена як обов`язок суду, який розглядає справу, прийняти без перевірки та доказів факти, які раніше вже були встановлені набутим законної сили судовим рішенням або вироком у будь-якій іншій справі. Преюдиційність дозволяє уникнути ухвалення суперечливих судових фактів щодо одного й того ж питання та вирішувати справи з найменшими витратами часу та засобів. (Постанова Верховного Суду від 6 вересня 2022 року у справі № 640/10625/21). Частиною 5 ст. 11 ЦК України встановлено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Відповідно до статті 16 ЦК Украйни, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у частині другій зазначеної статті. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (частина друга статті 509 ЦК України). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, але також завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі й інші юридичні факти (частина друга статті 11 ЦК України). Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між суб`єктом, який таку шкоду завдав, і потерпілим. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим. Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто. В силу вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом статей 524, 533 - 535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Судове рішення про стягнення таких коштів є рішенням про примусове виконання обов`язку в натурі, тобто підтверджує грошове зобов`язання, зокрема те, що виникло у боржника у зв`язку із завданням ним шкоди потерпілому (кредитору). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України). Стаття 625 входить до розділу I "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Порушенням зобов`язання, згідно з статтею 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). 24.02.2022 з 5-30 год. в Україні відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-ІХ, введено воєнний стан. Судом встановлено, що відповідач дійсно не виконав зобов`язання за договором позики від 21.06.2017, укладеним з позивачами, та не повернув останнім позику у встановлений договором строк до 23.06.2017. Суд зауважує, що нарахування на суму боргу 3% річних та інфляційних втрат відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу кредитора, яке полягає в отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Отже, враховуючи наведене, позивачі обґрунтовано вимагають стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих на суму заборгованості за період з 24.06.2017 по 23.02.2022. Розрахунок позивачів зроблений з урахуванням п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно із ст. 141 ЦПК України кожному позивачу за рахунок відповідача відшкодовуються судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 2850,27 грн., у зв`язку з їх документальним підтвердженням.

Outcome: approved