Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-17 00:00:00

У березні 2024 року Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» (далі - ТзДВ «СГ «Оберіг»), через систему «Електронний суд», звернулось до суду з позовом до [PERSON] про про стягнення страхового відшкодування, в прохальній частині якого позивач просить стягнути недоплачене страхове відшкодування в сумі 197 409, 35 грн., судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 300,00 грн., судовий збір - 2 422,40 грн. В обґрунтування позовних вимог позич посилався на те, що 19 січня 2021 року в місті Києві по б-ру Дружби Народів сталась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю транспортних засобів «Toyota» державний номерний знак (далі - д.н.з.) [NUMBER] , «Toyota» д.н.з. [NUMBER] , «Ford» д.н.з. [NUMBER] та «Mercedes» д.н.з. [NUMBER] , яким керувала відповідач [PERSON] . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Відповідно до постанови Печерського районного суду міста Києва від 12 квітня 2021 року (справа № 757/7244/21-п) у ДТП визнано винною водія [PERSON] Транспортний засіб «Toyota», д.н.з. [NUMBER] , станом на дату ДТП було застраховано у ТзДВ «СГ «Оберіг» на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту № 07-001787 від 04 вересня 2020 року. Відповідно до рахунку ВДиС-0004601 від 26 січня 2021 року та рахунку ВДиС-0020494 від 07 квітня 2021 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Toyota», д.н.з. [NUMBER] склала 325 909,35 грн. На підставі заяви на виплату страхового відшкодування позивач здійснив потерпілій особі страхове відшкодування у розмірі 325 909,35 грн., що підтверджено платіжними дорученнями від 29 січня 2021 року та від 08 квітня 2021 року. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Mercedes» д.н.з. [NUMBER] , яким керувала відповідач [PERSON] , станом на дату ДТП була забезпечена в АТ «СГ «ТАС» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АР/8683555, полісом АР/8683555 було встановлено франшизу у розмірі 1 500,00 грн. У зв`язку з чим позивач звернувся до АТ «СГ «ТАС» з заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу та отримав відшкодування у розмірі 128 500,00 грн., з вирахуванням франшизи в розмірі 1 500,00 грн. Враховуючи винність відповідача у настанні ДТП, а також враховуючи часткове відшкодування шкоди АТ «СГ «ТАС», позивач отримав право звернутись до відповідача у порядку ст. 1194 ЦК України за компенсацією невідшкодованої частини в розмірі 197 409,35 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києві 26 березня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін, роз`яснено відповідачу право протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження у справі подати письмовий відзив разом з доказами (а.с.54,55). Відповідачці за адресою її реєстрації (а.с.53), суд направляв повідомлення про розгляд справи, поштові відправлення повернулись без вручення з відміткою поштового відділення «за закінченням строку зберігання» (а.с.60). Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Відповідачка не скористалась правом подачі відзиву на позовну заяву. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. З огляду на вищезазначене суд, на підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Постановою Печерського районного суду міста Києва від 12 квітня 2021 року (справа № 757/7244/21-п) встановлено, що [PERSON] 19 січня 2021 року о 13:26 год., керуючи автомобілем «Mercedes», д.н.з [NUMBER] , по б-ру Дружби народів у напрямку лівого берега міста Києва, не вибрала безпечної швидкості руху, не дотрималась безпечної дистанції, внаслідок чого допустила зіткнення з автомобілями «Toyota Camry», д.н.з [NUMBER] , «Toyota Camry», д.н.з [NUMBER] , «Ford», д.н.з. [NUMBER] . Водій [PERSON] порушила п.п. 2.3б, 13,1 Правил Дорожнього руху України. Водія [PERSON] внаслідок порушення п. 2.3 та п. 13.1 Правил дорожнього руху України визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, накладено штраф у розмірі 340,00 грн. (а.с.24,25). У відповідності з частини четвертої, шостої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що між ТзДВ «СГ «Оберіг» та ПрАТ ВНП «Укрзооветпромпостач» 04 вересня 2020 року було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 07-001787, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, які пов`язані із володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом марки «Toyota Camry», д.н.з [NUMBER] , VIN-код [NUMBER] , строк дії договору - до 16 вересня 2021 року (а.с. 14-23). Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № [NUMBER] , власницею автомобіля «Toyota Camry», д.н.з [NUMBER] , VIN-код [NUMBER] , є [PERSON] , дата реєстрації 21 серпня 2018 року (а.с.26). На підтвердження завданого матеріального збитку позивачем надано рахунок ТОВ «ВІДІ Автострада» № ВДиС-0004601 від 26 січня 2021 року, призначена платежу: оплата за товари на загальну суму 321 555,17 грн., а також рахунок ТОВ «ВІДІ Автострада» № ВДиС-0020494 від 07 квітня 2021року, призначена платежу: оплата за товари на загальну суму 3 732,16 грн. (а.с.28-32). Заява [PERSON] , адресована на ім`я ТзДВ «СГ «Оберіг», на виплату страхового відшкодування у розмірі 321 555,17 грн. у зв`язку з настанням страхового випадку 19 січня 2021 року, не містить дати складання заяви (а.с.33). Відповідно до страхового акту № 25420/1 від 01 лютого 2021 року прийнято рішення страховика ТзДВ «СГ «Оберіг», за договором страхування № 07-001787 від 04 вересня 2020 року, визнати подію ДТП від 19 січня 2021 року страховим випадком, сума страхового відшкодування - 321 555,17 грн. (а.с.34). Відповідно до страхового акту № 25420/2 від 08 квітня 2021 року прийнято рішення страховика ТзДВ «СГ «Оберіг», за договором страхування № 07-001787 від 04 вересня 2020 року, визнати подію ДТП від 19 січня 2021 року страховим випадком, сума страхового відшкодування - 4 354,18 грн. (а.с.35). Відповідно до платіжних доручень № 6306 від 29 січня 2021 року, № 6624 від 08 квітня 2021 року позивач сплатив ТОВ «ВІДІ Автострада» за страховим актом № 25420/1 від 01 лютого 2021 року та страховим актом № 25420/2 від 08 квітня 2021 року, відповідно 321 555,17 грн. та 4 354 грн. (а.с.36,37). Частинами 1,2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, заподіяна неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода заподіяна майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню особою, яка заподіяла шкоду, у повному обсязі. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Положеннями статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Позивач зазначає, що оскільки розмір заподіяних відповідачем збитків перевищує ліміт відповідальності страховика за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів різниця між фактичним розміром шкоди та страховою сумою, яку має відшкодувати відповідач, становить 197 409,35 грн. Згідно положень статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 27 постанови від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика, суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Так, у випадку суброгації, відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні, із збереженням самого зобов`язання, на підставі договору страхування, а також статтею 993 ЦК України, статтею 27 Закону України «Про страхування». У випадку регресу, одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється нормами статті 1191 ЦК України. З наведеного слідує, що до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора, до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Також за змістом статті 1194 ЦК України в системному зв`язку зі статтею 993 цього Кодексу та статті 27 Закону України «Про страхування» можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У зв`язку з вищевикладеним, відповідач в порядку ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст.ст. 993, 1194 ЦК України, може набути права зворотної вимоги до відповідача, як винуватця ДТП. Відповідний обов`язок відшкодування шкоди винною особою, з огляду на положення ст. 1166 ЦК України є деліктним зобов`язаннями. Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд критично відноситься до таких наданих позивачем рахунків ТОВ «ВІДІ Автострада», в яких зазначено як призначення платежу оплату за товари згідно рахунку, як підставу для стягнення матеріальних збитків в якості страхового відшкодування. За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. За загальним правилом та з огляду на положення статті 1192 ЦК України розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні. Згідно ст.7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. Сума матеріального збитку, заподіяного потерпілим особам повинна бути підтверджена таким засобом доказування, як Звіт про оцінку майна (актом оцінки майна), який за змістом має відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Право на практичну діяльність за відповідними напрямами оцінки майна та спеціалізаціями в межах цих напрямків надається суб`єктам оціночної діяльності після отримання відповідних сертифікатів, які видає Фонд державного майна України, що передбачено Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Оцінювачем такої шкоди може бути компетентний суб`єкт оціночної діяльності в контексті вимог ст.ст. 5, 6 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», якого внесено до Державного реєстру оцінювачів, що веде Фонд державного майна України. Відповідно до абз.2 п.32 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1440 від 10 вересня 2003 року, для застосованого майна, подібного до майна, що продається (купується) на ринку, оцінка розміру ймовірного страхового відшкодування проводиться виходячи з характеристики майна на дату заподіяння збитків до настання страхового випадку шляхом розрахунку прямих збитків. Виходячи з аналізу зазначених норм, визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (з відповідним змінами). Вказаний висновок викладено в постанові Верховного Суду в справі №753/21177/16-цвід 19 вересня 2018 року. Однак, позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу, у відповідності до ст.7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» При цьому, надані позивачем рахунки ТОВ «ВІДІ Автострада» з вказівкою призначення платежу - оплата за товари, в розумінні положення ст.77 ЦПК України не є належними доказами, оскільки за наданими доказами не можливо встановити дійсний розмір збитків, завданих позивачу. Позивачем не надано ані звіту суб`єкта оціночної діяльності про оцінку завданих збитків, ані акту оцінки майна, ні ремонтної калькуляції, якими б підтверджувався реальний розмір заподіяної шкоди, розмір вартості ремонту застраховано пошкодженого транспортного засобу. Отже, належними доказами позивачем не підтверджено розмір вартості матеріального збитку, завданого транспортному засобу «Toyota Camry», д.н.з [NUMBER] , під час дорожньо-транспортній пригоди, яка сталася 19 січня 2021 року, відповідно до вищенаведеній постанови Печерського районного суду міста Києва від 12 квітня 2021 року (справа № 757/7244/21-п). Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки суду не надано належних і достовірних доказів щодо реальної вартості матеріального збитку, як підставу для страхового відшкодування. Частиною першою ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч.1ст.77,ст.79 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Відповідно до ч.1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача;2) у разі відмови в позові - на позивача;3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed