Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-17 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про припинення права спільної часткової власності на 40/100 частин житлового будинку [ADDRESS] та виділити у власність позивачки, як окремий об`єкт нерухомого майна в натурі, як окрему інвентарну одиницю нерухоме майно, що належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] прийняла в спадок після померлої [PERSON] , яка померла [INFO] , 40/100 частки житлового будинку з господарсько побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Іншим співвласником відповідно є відповідачка по справі. Присадибна земельна ділянка ділиться між сторонами пропорційно часток в нерухомому майні. Позивачка, маючи намір виділити свою частку в нерухомому майні, яке їй належить та якою фактично вона користується в окрему інвентарну одиницю, зверталася до відповідачки із пропозицією здійснити поділ в нотаріальному порядку. Але згоди від неї не отримала з різних причин. Відповідачка не погоджуються на нотаріальний поділ та виділення частини позивачки в окремий об`єкт нерухомого майна, пояснюючи це тим що не бажає нести зайві витрати коштів та часу. Фактично позивачка володіє окремим будинком, який їй належить на праві приватної власності, однак через незрозумілі обставини даний житловий будинок записаний як спільна часткова власність сторін по справі. Фактично на земельній ділянці розміщено три окремі інвентарні одиниці. Тому позивачка посилається на те, що фактично існує три відокремлених домогосподарства (частка майна в яких виділена в натурі) але юридично, згідно правовстановлюючих документів нерухоме майно, належить сторонам на праві спільної часткової власності. В судове засідання представник позивачки - адвокат Сідоров В.М. подав заяву про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивачки, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Відповідачка в судове засідання не з`явився, однак подала заяву в якій просить справу слухати у її відсутності, проти ухвалення судом рішення про задоволення позову не заперечує. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 4 ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи та ухвалення судового рішення у підготовчому судовому засіданні, відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України, немає. Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснюється. 22 липня 2024 року ухвалою суду відкрито провадження по даній справі та призначено розгляд за правилами загального провадження. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11 квітня 2024 року; довідки Кременецького РКБТІ № 48 від 31.01.2024 року; технічного паспорту на індивідуальний житловий будинок, який виготовлений 27.08.2011 та витягу з Державного реєстру речових прав за № 373935055 від 11 квітня 2024 року, [PERSON] є власником 40/100 частки житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Власником 26/100 частки житлового будинку, що розташований по [ADDRESS] є [PERSON] , що стверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно…. за № 385042195 від 01 липня 2024 року. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Положеннями\~ст. 13 ЦПК України, передбачено що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч. 1\~ст. 16 ЦК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Норми ст.ст. 317, 319 ЦК України, передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Поняття спільної часткової власності визначено в частині першій\~статті 356 ЦК України\~як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. \~ \~ \~ \~Відповідно до вимог ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. \~ \~ \~ \~Актами цивільного законодавства України надано право співвласникам на поділ та виділ майна, що є у їх спільній частковій власності. \~ \~ \~ \~Частиною 1 ст. 364 ЦК України встановлено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. У\~статті 365 ЦК України\~передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) зроблено висновок, що «відсутність конструкції («за наявності одночасно») в\~статті 365 ЦК України\~свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої\~статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої\~статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 жовтня 2019 року в справі №\~750/11178/17 (провадження № 61-42000св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 4 частини першої\~статті 365 ЦК України\~та вказано, що «припинення права на частку має відбуватися, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника. Тобто можливе порушення інтересів співвласника виступатиме перешкодою для задоволення позову про припинення права на частку. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, робиться в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Ця умова спрямована на запобігання порушення інтересів співвласника. Оскільки мається на увазі недопущення, то суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на частку». Судом встановлено, що житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] перебуває у спільній частковій власності сторін по справі. Окрім того суд враховує, що існує технічна можливість для виділу позивачці частки належного їй нерухомого майна в натурі, а\~припинення права на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди співвласнику, тому суд приходить до висновку, що позивачка має право на виділ своєї частки нерухомого майна в натурі, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Окрім того, відповідачка не заперечує проти заявлених вимог позивачки. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються : 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позовуна обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК). В поданому позові позивачка [PERSON] не просить стягнути з відповідачки судові витрати за позовну вимогу. Оскільки позовні вимоги задоволено повністю, зважаючи на відсутність вимоги позивачки про стягнення з відповідача судових витрат, а тому суд вважає можливим залишити судові витрати за сторонами. На підставі ст.ст. 15, 16,\~ 263, 317, 319, 358, 364 ЦК України, ст.ст.\~12,\~13,\~81,\~89,\~133, 141, 206, 211, 247, 263,\~265 ЦПК України, суд

Outcome: approved