Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-18 00:00:00

\~ \~ \~ \~В листопаді 2023 р. позивач [PERSON] звернувся до суду до відповідача [PERSON] з позовом про захист прав споживачів, вказавши наступне. \~ \~ \~ \~28.10.2020 р. він придбав у ФОП [PERSON] два ялівця, сформованих у стилі «Бонсай» на загальну вартість 11\~000 євро. Також додатково ним було сплачено 36\~000 грн. гарантійного внеску за здійснення відповідачем нагляду за деревами та страхування дерев від загибелі (заміну їх в разі загибелі). \~ \~ \~ \~Цього ж дня під наглядом відповідача його робітниками було здійснено висадку дерев на подвір`ї, але в період акліматизації, що тривала близько року, дерева загинули. 24.12.2021 р. відповідач на їх заміну привіз такі ж дерева, взявши додаткову плату в сумі 7\~000 євро. \~ \~ \~ \~На період здійснення поставки дерев відповідач перебував в статусі фізичної особи-підприємця, основним видом діяльності якого було «оптова торгівля квітами і рослинами», але укласти договір поставки товару той відмовився, мотивуючи це надмірним податковим навантаженням. \~ \~ \~ \~Але на його вимогу під час заміни дерев відповідач при ньому та в присутності свідків надав розписку про те, що 28.10.2020 р. привіз 2 Бонсая, отримавши 11\~000 євро і 36\~000 грн. в якості оплати за дерева та гарантію/посадку, а 24.12.2021 р. привіз 2 Бонсая на заміну і отримав оплату 7\~000 євро. У разі, якщо дерева пропадуть, зобов`язався повернути отримані гроші в сумі 18\~000 євро та 36 00 грн. \~ \~ \~ \~Через півроку дерева почали засихати, про що він повідомив відповідача та згодом неодноразово нагадував. Спочатку [PERSON] пообіцяв навесні здійснити заміну дерев, а потім, у 2023 р., взагалі перестав виходити на зв`язок. \~ \~ \~ \~На теперішній час відповідач не здійснив заміну дерев, які загинули, та не повернув кошти, у зв`язку з чим він вимушений звернутися до суду із зазначеним позовом. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просять суд розірвати договір купівлі-продажу двох ялівців, сформованих у стилі бонсай, укладений 28.10.2020 року з [PERSON] , та зобов`язати останнього повернути позивачу грошові кошти у сумі 18\~000 євро в перерахунку на гривню відповідно до офіційного валютного курсу НБУ на час звернення до суду та 36\~000 грн. Відповідач [PERSON] в судове засідання на неодноразові виклики не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно до ст.223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи на підставі наявних в ній даних та доказів. Відповідно до статті 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлень про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази в порядку заочного провадження,\~суд прийшов до наступного. Згідно\~ст. 13 ЦПК України,\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.\~\~ Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що згідно Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідач [PERSON] з 24.02.2020 р. був зареєстрований як фізична особа-підприємець, основний вид економічної діяльності 46.22 оптова торгівля квітами та рослинами (арк.спр.8-9). Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань підтверджується, що станом на 16.11.2023 р. відповідач припинив свою діяльність (арк.спр.16). Із наданої суду оригіналу розписки та її копії вбачається, що 28.10.2020 р. відповідач продав позивачу [PERSON] два дерева «Бонсай», отримавши 11\~000 євро та 36\~000 грн. в якості оплати за дерева та гарантію/посадку, а 24.12.2021 р. привіз два «Бонсая» на заміну і отримав оплату 7\~000 євро та зобов`язався у разі, якщо дерева пропадуть, повернути отримані гроші в сумі 18\~000 євро та 36 000 грн. Розписку засвідчили свідки [PERSON] і [PERSON] (арк.спр.17). Роздруківка переписки позивача з відповідачем в мобільному додатку «WhatsApp» свідчить про те, що відповідач [PERSON] визнав свої зобов`язання стосовно поставки дерев «Бонсай» та заміни у випадку їх загибелі (арк.спр.10-15). \~ \~ \~ \~Наданим позивачем відеозаписом підтверджується, що поставлені ялівці в стилі «Бонсай» загинули (арк.спр.12). Згідно п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» договір - це усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном, розрахунковим документом, передбаченим Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», або іншими документами (далі - розрахунковий документ). Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Згідно зі ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Водночас юридичній особі, що сплатила за товари та послуги на підставі усного правочину з другою стороною, видають документ, що підтверджує підставу сплати та суму одержаних грошових коштів. Правочини на виконання договору, укладеного в письмовій формі, можуть за домовленістю сторін вчинятися усно, якщо це не суперечить договору або закону. Відповідно до ч. ч. 1 і 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Оскільки до договору поставки за загальним правилом не встановлено спеціальну форму (крім поставок товарів, для яких іншими законами передбачено обов`язкову письмову форму, зокрема коли йдеться про договори поставки за державним замовленням), то сторони вправі укладати такі договори й у тій формі, у якій вони домовились це зробити. При цьому система оподаткування та правовий статус суб`єкта господарювання значення не мають. Якщо ж договір поставки укладають на тривалий час і циклічністю постачання товарів (робіт, послуг), то таку поставку має бути зафіксовано письмово (постанова ВС КАС від 21.05.2019 р. № 815/2791/18). Як поставка одноразова, усна форма договору є можливою та відповідає умовам ч. 1 ст. 206 ЦК України. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України. Із змісту статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною). Відповідно до статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно до\~статті 640 ЦК України\~договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. На основі зазначеного та з поданих до суду доказів вбачається, що поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Тож сторонами фактично у спрощений спосіб було укладено договір купівлі-продажу рослин, що підтверджується наданням розписки, яка підтверджує наявність боргових зобов`язань відповідача перед позивачем на загальну суму 18000 (вісімнадцять тисяч) євро та 36000 (тридцять шість тисяч) гривен пов`язаних із загибеллю рослин. Відповідно до статті 673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети. Згідно з частиною першою статті 668 ЦК України ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження товару переходить до покупця з моменту передання йому товару, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою статті 679 ЦК України передбачено, що продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту. Згідно з частиною другою статті 679 ЦК України, якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили. За змістом наведеної правової норми у випадку існування гарантії щодо якості товару обов`язок доведення обставин, що звільняють продавця від відповідальності, покладається на нього. У постанові Верховного Суду від 28.02.2018 у справі №215/46/16-ц викладено висновок про те, що визначення поняття гарантії якості товару міститься у частині першій статті 675 ЦК України, якою передбачено, що товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу. Під гарантією якості товару слід розуміти ручання продавця про відсутність у товарі в момент його передачі або в інший момент, встановлений у договорі, недоліків по якості товару, що знижують його вартість або не дозволяють використовувати відповідно до мети, передбаченої договором. За загальним правилом, товар повинен відповідати вимогам по якості у момент його передачі від продавця до покупця. Це означає, що наслідки, які встановлені законодавством, зокрема вищенаведеними частиною другою статті 678 ЦК України та частиною першою статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів», при реалізації продавцем неякісної продукції настають у випадку, коли недоліки товару мали місце на час його передання покупцеві, але не були і не могли бути виявлені останнім у момент передання. Тобто вказані недоліки стосуються експлуатаційних (споживчих) властивостей товару і не пов`язані з його механічним пошкодженням, які можна виявити шляхом візуального огляду. Частиною першою статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; вимагати заміни товару на такий же товар або аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар. Відповідно до частини третьої статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів» вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті, пред`являються на вибір споживача продавцеві за місцем купівлі товару, виробникові або підприємству, що задовольняє ці вимоги за місцезнаходженням споживача. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 цього Закону, гарантійний строк - це строк, протягом якого виробник (продавець, виконавець або будь-яка третя особа) бере на себе зобов`язання про здійснення безоплатного ремонту або заміни відповідної продукції у зв`язку з введенням її в обіг. Підставою для задоволення вимоги про розірвання договору та повернення сплаченої суми за товар, є істотний недолік цього товару, який робить неможливим його використання в цілому. Істотним недоліком Закон називає такий недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з таких ознак, а саме: він взагалі не може бути усунутий, його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів, він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором (пункт 12 частини першої статті 1 Закону). З огляду на те, що дерева, які були придбані позивачем для озеленення свого домоволодіння, всохли (тобто мають істотний недолік, який взагалі не може бути усунутий) вони не є товаром, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. А наявність гарантійних зобов`язань надає покупцю право на повернення сплачених за товар коштів. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про захист прав споживачів» за умови виникнення необхідності у визначенні причин втрати якості товару під час гарантійного строку продавець зобов`язаний провести експертизу продукції; при цьому на споживача покладається обов`язок лише довести наявність істотного дефекту продукції, тягар доказування причин виникнення недоліку товару покладений на продавця. За змістом частини чотирнадцятої статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів» вимоги споживача, передбачені цією статтею, не підлягають задоволенню лише у тому випадку, коли продавець доведе, що недоліки товару виникли внаслідок порушення споживачем правил користування товаром або його зберігання. Тобто, тягар доказування відсутності істотного недоліку товару покладений саме на відповідача, і останній має довести належну якість товару, відсутності в ньому істотних недоліків та існування інших обставин, які звільняли б його від відповідальності. Саме такий висновок викладений ВС/КЦС у справі № 751/7892/17 від 01 липня 2020 р. Такої ж позиції дійшов і Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, що викладена у постанові від 24 червня 2019 р. у справі №185/3592/18-ц: на споживача покладається обов`язок лише довести наявність істотного дефекту продукції, тягар доказування причин виникнення недоліку товару покладений на продавця. Якщо у договорі або законі\~не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано зобов`язання, необхідно виходити з частини другої статті 530 ЦК України.\~Відповідно до цього положення, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.\~ Відповідно до ст.708 ЦК України у разі виявлення покупцем протягом гарантійного або інших строків, встановлених обов`язковими для сторін правилами чи договором, недоліків, не застережених продавцем, або фальсифікації товару покупець має право за своїм вибором: 1) вимагати від продавця або виготовлювача безоплатного усунення недоліків товару або відшкодування витрат, здійснених покупцем чи третьою особою, на їх виправлення; 2) вимагати від продавця або виготовлювача заміни товару на аналогічний товар належної якості або на такий самий товар іншої моделі з відповідним перерахунком у разі різниці в ціні; 3) вимагати від продавця або виготовлювача відповідного зменшення ціни; 4) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми. Згідно досягнутої домовленості між сторони повернення відповідачу коштів в разі загибелі дерев не обумовлене певним строком (терміном), що надає позивачу право вимоги по виконанню відповідачем свого зобов`язання. При цьому необхідно зазначити, що якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргової розписки в позивача підтверджує наявність боргу (постанова Верховного Суду від 26.09.2018 р. у справі №483/1953/16-ц, провадження №61-33891св18). Таким чином, суд, дослідивши надані докази, вважає позовні вимоги позивача [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Проте, суд зауважує на те, що статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (ч. 2 ст. 524 ЦК України) і в такому разі сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч. 2 ст. 533 ЦК України). У наданій розписці передбачено визначення зобов`язання в іноземній валюті. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (частина друга статті 533 ЦК України). Враховуючи факт, що позивач звернувся з позовом, що передбачає сплату йому грошових коштів в іноземній валюті, але в подальшому прохає про їх стягнення в гривневому еквіваленті до іноземної валюти, розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день пред`явлення позову, тобто день пред`явлення вимоги про сплату боргу становить : Так, за курсом НБУ станом на 23.11.2023 р. 1 євро = 39,33 грн, а тому відповідач має бути зобов`язаний сплатити на користь позивача 707 940 гривень та 36 000 грн, а всього разом 743\~940 грн. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню і судовий збір в розмірі 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 7\~439,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved