Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-09 00:00:00

Представник позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» Грибанов Д.В. звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що 30 серпня 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір №2307237. Укладення цього кредитного договору здійснено сторонами за допомогою ІТС ТОВ «Лінеура Україна», доступ до якої забезпечується клієнту через веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація клієнта здійснюється при вході в особистий кабінет шляхом введення одноразового ідентифікатора направленого товариством на мобільний телефон клієнта. Відповідно до умов договору кредит надається товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на платіжну карту клієнта, зазначеному клієнтом в особистому кабінеті і зазначена в кредитному договорі, в якому обумовлені порядок обчислення (нарахування) процентів, пролонгація, порядок повернення кредиту та сплата процентів, права і обов`язки сторін. 05 травня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №05052023, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» передало ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні ТОВ «Лінеура Україна» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, відповідно до якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 48 345 грн., з яких: 15 000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 33 345 грн. - сума заборгованості за процентами. З моменту отримання права вимоги до відповідача (05 травня 2023 року) позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій, а відповідач має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором №2307237 в розмірі 48 345 грн., з яких: 15 000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 33 345 грн. - сума заборгованості за звичайними процентами. Посилаючись на викладене, представник позивача просив стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» суму заборгованості за кредитним договором №2307237 в розмірі 48 345 грн., з яких: 15 000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 33 345 грн. - сума заборгованості за звичайними процентами, а також понесені судові витрати. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2024 року прийнято до свого провадження та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін з призначенням судового засідання. 25 квітня 2024 року представником відповідача Індутним-Шматько С.М. у системі «Електронний суд» було сформовано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позову, в обґрунтування зазначивши, що кредитний договір з додатками, надані позивачем до суду у копіях, не був укладений ні в якій формі: ні в паперовій, ні в електронній, тому що відсутні підписані сторонами у дату укладання оригінали, яких у наданій суду редакції не існує в природі. У тому числі відсутні вони у позивача і первісного кредитора; позивачем не доведено факту видачі кредиту та руху коштів, розміру заборгованості загального і за її складовими (які не були погоджені у письмовій формі); нараховані позивачем суми не відповідають законодавству України, у тому числі ст. 1048 ЦК України, ст. 12, 21 ЗУ «Про споживче кредитування», про карантин, та заявленим самим позивачем у наданих копіях договорів і графіків платежів умовам кредитування, та є непропорційно великою сумою, не відповідають засадам справедливості, добросовісності та розумності цивільно-правових відносин та правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, а також має місце прострочення кредитора і недоведеність набуття права вимоги. 29 квітня 2024 року представником ТОВ «ФК «ЄАПБ» Заведій К.С. у системі «Електронний суд» було сформовано відповідь на відзив, в якій просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача понесені судові витрати, в обґрунтування зазначивши, що 30 серпня 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір №2307237. Відповідно до п. 10.7. якого встановлено, що цей договір укладається шляхом направлення його тексту підписаного з боку товариства аналогом власноручного підпису уповноваженої особи товариства та відтиску печатки товариства, що відтворені засобами копіювання, в особистий кабінет клієнта для ознайомлення і підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом клієнта, що відтворений шляхом використання клієнтом електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який формується для кожного разу використання та направляється клієнту на номер мобільного телефону повідомлений ним товариству в ІТС товариства/зазначений в цьому договорі. Введення клієнтом коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього договору вважається направленням товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього договору. Заявник здійснює заповнення заявки на отримання кредиту на сайті, обов`язково вказуючи всі дані, відмічені в заявці в якості обов`язкових для заповнення, та заповнюючи заявку, заявник підтверджує свою обізнаність із умовами правил і надає свою згоду на передачу фінансовій установі своїх персональних даних та їх обробку з метою оцінки фінансового стану заявника і його спроможності виконати зобов`язання за договором. На підставі даних, зазначених у заявці, інформаційна система фінансової установи здійснює реєстрацію заявника на сайті товариства та формує особистий кабінет, де споживач має змогу ознайомитися з договором(ами), поточним станом заборгованості, оплатити кредит тощо. Додатково здійснюється верифікація банківської карти клієнта, що дає змогу встановити власника банківської карти та особу, яка заповнює заявку, як одну і ту саму особу. Товариство інформує заявника про прийняте рішення про реєстрацію на сайті та щодо можливості видачі кредиту чи про відмову у видачі шляхом надсилання смс-повідомлення на телефонний номер, зазначений в заявці, і шляхом надсилання електронного листа на адресу електронної пошти, зазначену у заявці. Смс-повідомлення містить код підтвердження, який клієнт має ввести у спеціальне поле на сайті для того, щоб завершити реєстрацію на генерацію особистого кабінету, а також щоб підтвердити умови отримання кредиту (суму кредиту, процентну ставку, строк) в своєму особистому кабінеті. Відповідно до п. 10.12. договору сторони домовились, що примірник цього договору вважається отриманим клієнтом, якщо товариство його направило на електронну адресу вказану клієнтом (у вказаному випадку, це пошта:«pashapashkovskaya@gmail.com») в особистому кабінеті та/або безпосередньо в особистий кабінет. Представник відповідача не надає ніяких доказів неотримання примірника договору відповідачем, і виходячи з вищенаведеного та доведення ідентичності електронної адреси відповідача, примірник все ж таки надходив але відповідач правом споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом чотирнадцяти днів з моменту отримання копії примірника договору не скористалась. Відповідно до вимог процесуальних кодексів, до суду можуть бути подані оригінали електронних доказів, електронна копія електронного доказу, засвідчена електронним підписом, а також паперова копія електронного доказу, засвідчена у встановленому законом порядку засвідчувальним написом «Згідно з оригіналом», найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів (ініціалу імені) та прізвища, що скріплюється печаткою, а ототожнення електронного доказу як засобу доказування і матеріального носія такого документа є безпідставним, оскільки характерною рисою електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. ТОВ «ФК «ЄАПБ» надано до суду копії вищезазначеного договору у відповідності до вимог законодавства, які є належними доказами існування правовідносин між відповідачем та первісним кредитором. 05 травня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №05052023 у відповідності до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Лінеура Україна» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. На підставі вищевказаного договору факторингу, позивач одержав від первісного кредитора право вимоги по заборгованості відповідача, що підтверджується договором факторингу, витягом з Реєстру боржників до договорів факторингу, копією Акту прийому-передачі інформації згідно Реєстру боржників за договором факторингу. Посилання представника відповідача на нарахування пені, штрафу є недоцільним, оскільки відповідно до Реєстру боржників ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 48 345 грн., з яких: 15000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 33 345 грн. - сума заборгованості за процентами, і відсутні будь-які нарахування, щодо пені та штрафів, а заборгованість була нарахована не позивачем, а первісним кредитором відповідно до умов договору і з моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Посилання представника відповідача на постанову КМУ від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARSCoV-2» не можуть бути враховані та застосовані, оскільки відповідно до п. 4.3 вищезазначеного договору проценти, які нараховуються не відносяться до неустойки (штрафу і пені), а посилання представника відповідача на введення воєнного стану на території України як на підставу для списання боргу не можуть бути враховані, оскільки воєнний стан не передбачає звільнення від обов`язку сплати боргу за кредитом. 30 квітня 2024 року представником відповідача Індутним-Шматько С.М. у системі «Електронний суд» було сформовано заперечення на відповідь на відзив, в обґрунтування яких зазначено, що наводячи пояснення щодо порядку можливого укладання кредитних договорів, позивач не надає жодного доказу того, що такі обставини дійсно мали місце у цій справі. Не дивлячись на заперечення викладені у відзиві, позивач не надає до відповіді на відзив доказів на спростування доводів відповідача: доказів фактичного звернення відповідача до первісного кредитора; ідентифікації відповідача будь-яким способом (жодний документ в матеріалах справи не підписаний відповідачем особисто, будь-які особисті документи відповідача відсутні, навіть повного номеру картки відповідача не знають ні позивач, ні первісний кредитор); створення «особистого кабінету»; генерації «одноразового ідентифікатора» та його надсилання відповідачу; повідомлення відповідачу і погодження всіх майбутніх умов кредитування, включаючи відсоткову ставку, суму відсотків до сплати та строк їх нарахування; подальшого укладення кредитного договору у письмовій електронній формі саме у цій суду редакції, і надання позичальнику примірника оригіналу у формі, що унеможливлює зміну його змісту, подальших розрахунків. Відповідач не заперечує саму можливість укладання кредитного договору в електронній формі та його підписання одноразовим ідентифікатором, а заперечує тому, що договір з додатками у наданих позивачем текстах не існують ні в якій письмовій формі: ні в електронній, ні на папері, і оскільки позивачем не надано жодного доказу на спростування цього, одні припущення не можуть бути покладені в основу рішення, а ненадання позивачем оригіналу кредитного договору та інших доказів, у тому числі первинних бухгалтерських документів і виписок з рахунків первісного кредитора про рух коштів, які він зобов`язаний був надати ще з позовною заявою, унеможливлює задоволення позову як недоведеного, оскільки позивачем не виконано тягар доказування його вимог. Позивач не надав не тільки доказів повідомлення відповідача про його вимоги чи будь-які вимоги первісного кредитора, але і спроб досудового врегулювання, яке надало б відповідачу можливість врегулювати спір у позасудовому порядку за меншу суму. Розрахунки заборгованості не є її доказами в силу ст. 76 ЦПК України, оскільки не є джерелом доказування і не є первинними бухгалтерськими документами, а розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Наданий позивачем лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення» не є первинним бухгалтерським документом і не містить відомостей про відправника та одержувача, повних реквізитів сторін переказу і призначення платежу пов`язаного з договором про надання кредиту №2307237 від 30 серпня 2021 року. Позивач не надав повного тексту договору факторингу, але надав копії витягу з Реєстру боржників та платіжної інструкції від 09 травня 2023 року про переказ на користь ТОВ «Лінеура Україна» 506 880 грн. за договором на право вимоги до 6 727 боржників, тобто по 75,35 грн. за одного боржника. При тому що тільки з відповідача позивач вимагає стягнути 48 345 грн., маючи намір збагатитися за рішенням суду у 642 рази. Сума відсотків 33 345 грн. значно перевищує максимальну суму відсотків 3 847,50/8 550 грн. за 30 днів строку кредитування за ставками 0,86/1,90% на день, загальна вартість кредиту: 1.8.1. за стандартною ставкою 23 550 грн.; 1.8.2. за зниженою ставкою 18 847,50 грн., що вказані у паперових копіях, на які позивач посилається у позовній заяві. Позивач вимагає стягнути 33 345 відсотків за період після закінчення 30-денного строку кредитування визначеного у наданих ним же копіях. З деталізованого розрахунку долученого позивачем до відповіді на відзив, та нового витягу з Реєстру боржників, заборгованість нараховувалася відповідачу з 30 серпня 2021 року по 24 лютого 2022 року, тобто майже 6 місяців щоденно по 128,25 грн., а з 28 вересня 2021 року по 285 грн./день. Твердження позивача про необхідність нарахування процентів за користування кредитом на підставі пунктів кредитного договору після закінчення строку дії кредитного договору не ґрунтуються на нормах ст.ст. 625, 1048, 1050 ЦК України, про застосування яких надані конкретні і усталені правові висновки Верховного Суду. Враховуючи обмеження, встановлені спеціальним законодавством, первісний кредитор і відповідач не мають права стягувати з позивача за період карантину з 01 березня 2020 року та військового стану з 24 лютого 2022 року на цей час неустойку (штраф, пеню), підвищені відсотки і інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит як відповідальність за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за кредитним договором. Ухвалами Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 травня 2024 року частково задоволено клопотання представника відповідача Індутного-Шматька С.М. про витребування у ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «Лінеура Україна» копій належним чином засвідчених документів щодо видачі [PERSON] кредиту за договором про надання кредиту № 2307237 від 30 серпня 2021 року. 13 червня 2024 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська задоволено клопотання представника позивача Заведій К.С. про витребування у банка-емітента - АТ КБ «Приватбанк» виписку за 30 серпня 2021 року з банківської картки № [NUMBER] , яка належить [PERSON] . Представник позивача у відповіді на відзив та заяві на виконання ухвали суду просила розгляд справи проводити без участі їх представника та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач та її представник у судове засідання не з`явились, жодних клопотань про відкладення розгляду або розгляд справи за їх відсутності суду не надали, лише у своєму відзиві і запереченнях представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд із вказаного приводу також зазначає, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. При цьому обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). Пунктом 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» вказано на те, що строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів. Суд, враховуючи ту обставину, що як відповідачу, так і її представнику, були створені належні та достатні умови для подання суду відповідних заяв по суті справи, заяв із процесуальних питань та доказів, вважає, що чергове відкладення розгляду справи порушуватиме розумний строк розгляду цивільної справи, у зв`язку із чим суд вважає за необхідним ухвалити відповідне судове рішення. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, вивчивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 30 серпня 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено договір № 2307237 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, відповідно до умов вказаного кредитного договору товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти у розмірі 15 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом і виконати інші обов`язки, передбачені договором. Строк кредиту становить 30 днів; тип процентної ставки - фіксована; стандартна процентна ставка 1,90 % в день, знижена процентна ставка 0,86% в день (т. 1 а. с. 5-11). Відповідно до п. 1.1. вказаного кредитного договору укладення кредитного договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через Веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація клієнта здійснюється при вході клієнта в особистий кабінет, в порядку передбаченому ЗУ «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення одноразового ідентифікатора, направленого товариством на номер мобільного телефону клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. Пунктами 2.1., 2.2. кредитного договору встановлено, що кредит надається товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки клієнта, реквізити якої надані клієнтом товариству з метою отримання кредиту. Сума кредиту (його частина) перераховується товариством протягом трьох робочих (банківських) днів з моменту укладення цього договору. У випадку, якщо товариство здійснює перерахунок коштів не в день укладення договору, а у наступні календарні дні, графік платежів підлягає коригуванню шляхом зміщення дати повернення кредиту , враховуючи строк кредиту (кількість днів), зазначений в п.1.3. договору, відлік якого в даному випадку починається з моменту надання коштів. Також п. 2.4 кредитного договору встановлено, що кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно з п. 2.1 договору. В матеріалах справи також наявні додаток №1 до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №2307237 від 30 серпня 2021 року, який містить в собі таблицю обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит, а також паспорт споживчого кредиту із зазначенням основних умов кредитування: сума кредиту - 15 000 грн.; строк кредитування - 30 днів з можливістю пролонгації і автопролонгації відповідно до умов договору; спосіб та строк надання кредиту - шляхом перерахування кредитодавцем грошових коштів за реквізитами платіжної картки, зазначеної споживачем, не пізніше трьох календарних днів від дати підписання договору; стандартна процентна ставка - 693,50% річних (або 1,90% в день); знижена процентна ставка - 312,08% річних (або 0,86% в день); тип процентної ставки - фіксована. Вказані документи було підписано 30 серпня 2021 року [PERSON] електронним підписом шляхом використання одноразового ідентифікатора (т. 1 а. с. 12-14). Матеріалами справи підтверджено, що 29 жовтня 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено додатковий договір до договору № 2307237 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 30 серпня 2021 року, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, з п. 2 якого вбачається, що у зв`язку з неможливістю у повному обсязі та у встановлений строк виконати клієнтом зобов`язання за договором, відповідно до розділу 4 договору клієнт ініціював продовження строку користування кредитом. За умовами додаткової угоди строк користування кредитом продовжується на 30 днів з датою повернення кредиту, сплатою процентів за користування кредитом - 29 листопада 2021 року та процентною ставкою - 1,90 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом (т. 1 а. с. 15) В матеріалах справи також наявні додаток №1 до вищезазначеного додаткового договору від 29 жовтня 2021 року до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №2307237 від 30 серпня 2021 року, який містить в собі таблицю обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит, а також паспорт споживчого кредиту до нього із зазначенням основних умов кредитування: сума кредиту - 15 000 грн.; строк кредитування - 30 днів з можливістю пролонгації та авто пролонгації відповідно до умов договору; спосіб і строк надання кредиту - шляхом перерахування кредитодавцем грошових коштів за реквізитами платіжної картки, зазначеної споживачем, не пізніше трьох календарних днів від дати підписання договору; стандартна та знижена процентна ставка - 693,50% річних (або 1,90% в день); тип процентної ставки - фіксована. Вказані документи було підписано 29 жовтня 2021 року [PERSON] електронним підписом шляхом використання одноразового ідентифікатора (т. 1 а. с. 16-18). З матеріалів справи встановлено, що перерахування кредитором ТОВ «Лінеура Україна» грошових коштів 30 серпня 2021 року в сумі 15 000 грн. на картку № [NUMBER] підтверджується повідомленням ТОВ «Універсальні платіжні рішення» за вих. №38904-0403 від 04 березня 2024 року (т. 1 а. с. 158). Крім того, на виконання ухвали суду АТ КБ «Приватбанк» було надано відповідь з випискою щодо рахунку [PERSON] № [NUMBER] за 30 серпня 2021 року, з якої вбачається, що 30 серпня 2021 року на вказану картку було здійснено зарахування грошових коштів в сумі 15 000 грн. (т. 2 а. с. 9-10). Судом також встановлено, що 05 травня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу №05052023, у відповідності до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язався відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняв належні ТОВ «Лінеура Україна» права вимоги до боржників, зазначені в Реєстрі боржнків (т. 1 а. с. 19-23). В матеріалах справи наявний складений сторонами 05 травня 20203 року акт прийому-передачі Реєстру боржників за договором факторингу №05052023 від 05 травня 2023 року (т.1а.с.22). З наявного в матеріалах справи з Реєстру боржників до договору факторингу №05052023 від 05 травня 2023 року за [PERSON] рахується заборгованість за кредитним договором №2307237 в загальному розмірі 48 345 грн., яка включає в себе: 15 000 грн. - суму заборгованості за основною сумою боргу; 33 345 грн. - сума заборгованості за процентами (т. 1 а. с. 159-160). Матеріалами справи також підтверджено факт оплати ТОВ «ФК «ЄАПБ» за договором факторингу №05052023 від 05 травня 2023 року на користь ТОВ «Лінеура Україна» грошової суми в розмірі 506 880 грн. (а. с. 161). Частиною 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Положеннями ст. ст. 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Разом із тим щодо суб`єктного складу таких правовідносин ч. 3 ст. 1079 ЦК України визначає, що фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» встановлює загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг. Зокрема, у п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг. Фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Пред`являючи вимогу про стягнення заборгованості за договором позики, ТОВ «ФК «ЄАПБ» просив стягнути заборгованість за основним боргом та процентами. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ст. ст. 1046, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Законом України «Про електронну комерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Статтею 3 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 5 ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»). Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19 вказав, що важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Згідно із ст. 13 ЗУ «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію». Стаття 8 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» всановлює, що юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Суд зазначає, що кредитний договір укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, відповідає вимогам ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» при укладенні цього договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов та у сторін, відповідно до приписів ст. 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору. З наявних в матеріалах справи доказів судом встановлено, що ТОВ «Лінеура Україна» та відповідач [PERSON] узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови користування коштами, що свідчить про наявність волі відповідача на укладення договору на погоджених сторонами умовах шляхом їх підписання електронним підписом відповідача. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-1383/2010 зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Також у постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі №526/405/13 вказано, що факт не вчинення жодних дій щодо розірвання кредитних договорів, або визнання їх не дійсними тривалий час, а також користуванням кредитними коштами та сплати апелянтом в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитними договорами є нічим іншим, як визнанням вище наведених кредитних договорів такими, що укладені з досягненням всіх істотних умов, а також підтвердженням отриманням всіх благ передбачених кредитними договорами. Стороною відповідача не було надано суду доказів, які б підтверджували належне виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором, та які спростовують заявлений позивачем розмір заборгованості, а кредитний договір є дійсним і його не було скасовано у встановленому законом порядку, а тому такий договір підлягає виконанню. Отже, суд вважає, що умови кредитного договору, в тому числі і щодо розміру відсотків за користування кредитними коштами, були узгоджені сторонами на момент підписання кредитного договору, відповідач погодилась на визначені договором умови, крім цього, умови договору чітко прописані у тексті договору. Без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, без здійснення входу відповідача на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету укладання договору між сторонами є технічно неможливим. Належних і документальних доказів на спростування тверджень позивача щодо наявності на договорі електронного цифрового підпису одноразового ідентифікатора відповідачем не надано. Судом також встановлено, що відповідач частково сплачувала заборгованість за кредитним договором №2307237, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями ТОВ «Універсальні платіжні рішення» вих. №№2642_240626155113, 2642_240626155209, 2642_240626155253 від 26 червня 2024 року, про сплату: 27 вересня 2021 року грошової суми 3 719,25 грн.; 28 жовтня 2021 року грошової суми 4 500 грн.; 29 жовтня 2021 року грошової суми 4050 грн. В матеріалах справи наявний розрахунок заборгованості за договором №2307237 від 30 серпня 2021 року про надання коштів на умовах споживчого кредиту станом на 05 травня 2023 року, який було зроблено ТОВ «Лінеура Україна», і з якого судом встановлено, що нарахування процентів здійснювалось за період з 30 серпня 2021 року по 24 лютого 2022 року включно, і загальна сума заборгованості становить 48 345 грн., яка включає в себе: 15 000 грн. - тіла кредиту; 33 345 грн. - процентів за користування (т. 1 а. с. 163-166). Так, у вказаному розрахунку заборгованості відображено порядок нарахування процентів, який передбачений договором а також містяться оплати за кредитом, факт здійснення яких було встановлено під час розгляду справи. Щодо посилання представника на незаконність нарахувань та невідповідність їх паперовим копіям договору з додатками, нарахування відсотків після закінчення строку кредитування, суд зазначає наступне. Умовами договору №2307237 від 30 серпня 2021 року про надання коштів на умовах споживчого кредиту встановлено, що строк кредиту складає 30 днів, тобто, 28 вересня 2021 року є останнім днем 30 денного строку кредитування. При цьому, відповідно до п. п. 4.2.1., 4.2.2., 4.2.5. договору №2307237 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 30 серпня 2021 року передбачено, що у випадку, якщо у клієнта на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації) наявна заборгованість за кредитом, та клієнт продовжив строк кредиту відповідно до п. 4.1.1.-4.1.6. договору, за цим договором застосовується автоматичне продовження строку користування кредитом (автопролонгація) з наступного дня після запланованої дати повернення кредиту. Клієнт, підписуючи цей договір, дає згоду на його автопролонгацію - продовження дії договору та строку користування кредитом з закінчення строку кредиту або продовження строку кредиту (п. 1.3. п.4.1.5. договору) ще на 15 днів. Загальна кількість пролонгацій за цим договором обмежується загальною кількістю календарних днів користування кредитом, яка не може бути більшою за 120 календарних днів. Тобто, якщо у разі наступної (чергової) авто пролонгації загальна кількість днів користування кредитом буде більшою за 120, така автопролонгація не застосовується, а строк повернення кредиту та сплати нарахованих процентів є таким що настав. Як вбачається з наявних у справі доказів, 27 вересня 2021 року, тобто, до закінчення строку дії кредитного договору, відповідачем було перераховано ТОВ «Лінеура Україна» грошові кошти в розмірі 3 719,25 грн., що відповідає розміру нарахованих ТОВ «Лінеура Україна» станом на вказану дату, що вбачається з розрахунку заборгованості ТОВ «Лінеура Україна», і вказана обставина свідчить про наявність згоди [PERSON] з розміром нарахованих відсотків. Отже, враховуючи умови кредитного договору та встановлені обставини справи, відбулась автопролонгація кредитного договору у відповідності до п. 4.2.1. договору і з врахуванням положень п. 4.2.5. договору. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 28 жовтня 2021 року та 29 жовтня 2021 року, тобто, в період автопролонгації кредитного договору [PERSON] було здійснено перерахування грошових коштів в розмірі 4 500 грн. та 4 050 грн., що відповідає розміру нарахованих ТОВ «Лінеура Україна» станом на 29 жовтня 2021 року, що вбачається з розрахунку заборгованості ТОВ «Лінеура Україна», і вказана обставина свідчить про наявність згоди [PERSON] з розміром нарахованих відсотків та автопролонгацією у відповідності до умов договору. Пунктом 4.1.1. договору №2307237 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 30 серпня 2021 року встановлено, що у випадку неможливості виконання зобов`язань за договором у повному обсязі у встановлений термін клієнт може ініціювати продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення кредиту, шляхом укладення додаткового договору. В матеріалах справи наявний додатковий договір від 29 жовтня 2021 року до договору №2307237 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 30 серпня 2021 року, який було укладено між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] у зв`язку з неможливістю у повному обсязі і у встановлений строк виконати відповідачем зобов`язання з договором, у зв`язку з чим відповідач ініціювала продовження строку користування кредитом, а за умовами вказаного додаткового договору строк користування кредитом за договором продовжується на 30 днів та датою повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом сторони визначили 29 листопада 2021 року, а у всьому іншому, що не визначено у додатковому договорі, сторони керуються умовами договору (п. 4). Враховуючи встановлені судом обставини, суд зазначає, що в період з 30 листопада 2021 року по 24 лютого 2022 року складає 87 днів, тобто, ТОВ «Лінеура Україна» здійснило автопролонгацію кредитного договору у відповідності до п. 4.2.1. договору. та з врахуванням положень п. 4.2.5. договору, тобто в межах 120 днів. Отже, станом на 24 лютого 2022 року не припинилось право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом і інших платежів за цим договором, та позивачем надано докази того, що відповідно до умов договору відбувалась як авто пролонгація у зв`язку з непогашенням відповідачем заборгованості у повному обсязі, так і пролонгація договору за ініціативою відповідача у зв`язку з неможливістю виконання нею взятого за умовами договору зобов`язання щодо повернення грошових коштів. Перевіривши надані позивачем розрахунки та узявши до уваги умови кредитного договору і надані позивачем докази, суд вважає доведеною обставину порушення відповідачем умов вказаного договору в частині своєчасного повернення суми заборгованості та своєчасної сплати нарахованих процентів у встановлені договором строки. В свою чергу, представник відповідача зазначивши позицію відповідача щодо предмету спору, не надав доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості. За встановлених судом обставин позивач має право на стягнення з відповідача на його користь заборгованості за договором №2307237 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 30 серпня 2021 року та додатковим договором від 29 жовтня 2021 року до договору №2307237 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 30 серпня 2021 року відповідача в сумі 48345 грн., з яких: 15000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 33 345 грн. - сума заборгованості за процентами. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Положеннями частини 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто рішення суду може ґрунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). Отже, судом встановлено факти укладення між ТОВ «Лінеура Україна» і відповідачем [PERSON] договору №2307237 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 30 серпня 2021 року та додаткового договору від 29 жовтня 2021 року до договору №2307237 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 30 серпня 2021 року і отримання відповідачем коштів за умовами вказаного кредитного договору на її картковий рахунок, а також непогашення відповідачем заборгованості за зазначеним кредитним договором. Крім того, існування заборгованості відповідача в сумі 48 345 грн., з яких: 15 000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 33 345 грн. - сума заборгованості за процентами, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а відповідачем не спростовано у встановленому законом порядку заявлений позивачем розмір заборгованості. При цьому суд також приймає до уваги ту обставину, що ТОВ «Лінеура Україна» відступило право вимоги щодо заборгованості відповідача на користь позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» на підставі договору факторингу №05052023і від 05 травня 2023 року і таке відступлення відповідає вимогам п. 1 ч. 1 ст. 512 та ст. 513 ЦК України. Враховуючи вищенаведене, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність, взаємний зв`язок у сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 2 684 грн.

Outcome: approved