Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-18 00:00:00

У березні 2023р. позивачка [PERSON] звернулася до Солом`янського районного суду м. Києва із позовом до Київської міської ради, третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буржинська Д.В., в якому просила суд: - встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу позивачки [PERSON] з [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , в період часу з 07 липня 2008р. по 29 травня 2021р., тобто протягом останніх п`яти років до дня смерті [PERSON] (далі по тексту - вимога № 1); - визнати за позивачкою [PERSON] право на спадкування за законом, як спадкоємця четвертої черги після смерті спадкодавця [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] (далі по тексту - вимога № 2). Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що починаючи з 07 липня 2008р. вона розпочала проживати разом з [PERSON] однією сім`єю, як чоловік та жінка. Вони разом вели спільне господарство, купували речі, предмети домашнього вжитку та одягу, продукти харчування, мали спільний сімейний бюджет, піклувалися один про одного, спільно проводили дозвілля та відпочинок, тобто перебували у фактичних шлюбних відносинах. Позивачка проживала разом з [PERSON] у квартирі останнього за адресою: [ADDRESS] . Позивачка протягом всього часу проживання доглядала та опікувалась за [PERSON] , оскільки останній часто хворів та знаходився на лікуванні у медичних закладах. 29 травня 2021р., у зв`язку з хронічною ішемічною хворобою серця, [PERSON] помер. Поховання останнього та встановлення надгробного пам`ятника, здійснювала позивачка. Після смерті спадкодавця, позивачка звернулась з заявою про прийняття спадщини до третьої особи, однак в подальшому третьою особою було відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, та роз`яснено, що для оформлення свідоцтва необхідно отримати судове рішення, яке підтвердить факт проживання однією сім`єю позивачки та померлого не менше 5 років до смерті спадкодавця, враховуючи те, що відсутні інші спадкоємці. З метою захисту своїх прав, позивачка вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 14 березня 2023р. матеріали цивільної справи були передані за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27 квітня 2023р. вказаний позов залишено без руху. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 19 червня 2023р. відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено в підготовче засідання. В серпні 2023р. на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач проти позову заперечував, оскільки на думку сторони відповідача, позивачкою не надано до суд належні і допустимі докази на обгрунтування заявлених позовних вимог. Також сторона відповідача клопотала перед судом про розгляд справи у відсутність свого представника. 28 серпня 2023р. на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якому сторона позивача заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, зазначивши, що доводи та аргументи сторони відповідача є безпідставними, оскільки в обгрунтування заявлених позовних вимог, були надані, як письмові докази, так і заяву про допит свідків. Заперечення на відповідь на відзив, стороною відповідача не подавались. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19 вересня 2023р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання, 19 вересня 2024р. сторони, третя особа не з`явились про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку. Допитана в судовому засіданні 18 квітня 2024р. позивачка, в якості свідка, позивачка повідомила, що вона починаючи з 07 липня 2008р., розпочала проживати з [PERSON] , [INFO] в його квартирі, однією сім`єю, як чоловік та жінка, вони разом вели спільне господарство, купували речі, предмети домашнього вжитку та одягу, продукти харчування, мали спільний сімейний бюджет, піклувалися один про одного, спільно проводили дозвілля та відпочинок та перебували у фактичних шлюбних відносинах. Позивачка протягом всього часу проживання доглядала та опікувалась за [PERSON] , оскільки останній часто хворів та знаходився на лікуванні у медичних закладах. [INFO] [PERSON] помер та виключно позивачка організовувала та здійснювала поховання останнього. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що являється сусідкою в будинку, знайома з позивачкою та померлим [PERSON] . Часто відвідувала їх за місцем проживання декілька разів на місяць. Також свідку відомо, що за життя [PERSON] , вони разом з позивачкою робили спільно ремонт та купували речі вжитку, вели спільне господарство. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він працював з [PERSON] та проживає в сусідньому будинку. Часто бачив Позивачку та [PERSON] на прогулянці та на ярмарках. З моменту спільного проживання померлого [PERSON] з позивачкою, вказував на позитивні зміни у житті [PERSON] , який став значно охайніше виглядати та вести соціальний образ життя без вживання алкогольних напоїв, та стало помітно, що за ним доглядають. Зі слів [PERSON] знав, що за ним доглядає та піклується позивачка, з якою вони разом проживають. В силу положень ст. ст. 211, 223 ЦПК України, суд вбачає за можливе продовжити розгляд справи у відсутність, сторін, третьої особи. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 29 травня 2021р., у зв`язку з хронічною ішемічною хворобою серця, помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 31 травня 2021р., серія [NUMBER] , про що зроблено відповідний актовий запис № 13331. Як вбачається з копій: договору - замовлення № 3.39947П на організацію та проведення поховання від 31 травня 2021р.; договору № 104/21 про надання ритуальної послуги з оформлення свідоцтва про смерть від 31 травня 2021р. та товарним чеком № 274/21 від 01 травня 2021р. витрати на поховання [PERSON] понесла позивачка. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення. Стаття 1222 ЦК України передбачає, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 цього Кодексу, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. За змістом ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Отже, предмет доказування при розгляді справ про встановлення факту проживання однією сім`єю передусім складає сукупність обставин, що є згідно із законом основними ознаками сім`ї; спільне проживання, пов`язаність спільним побутом, наявність взаємних прав та обов`язків. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 21 Постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008р. № 7, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Конституційним Судом України у рішенні від 03 червня 1999р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства. Згідно вимог ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Так, на підтвердження факту проживання однією сім`єю стороною позивачки, надано до суду світлини сімейних подій в домашній обстановці, святкувань визначних дат та весілля сина позивачки, на яких крім позивачки, також був присутнім і померлий [PERSON] . З матеріалів справи вбачається, що за час спільного проживання позивачки з померлим, ними велося спільне господарство, вони мали спільний бюджет, ними придбавалася побутова техніка та речі домашнього вжитку. Також факт спільного проживання позивачки разом з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу, підтвердили, і допитані в судовому засіданні свідки. При цьому суд вважає, що наданий стороною позивача акт про спільне проживання осіб на день смерті від 04 жовтня 2021р. є неналежним доказом, оскільки він складений не уповноваженою особою, за відсутності прав на його складання та засвідчення обставин, які не можуть бути посвідчені. За змістом положень ст. 74 СК України, у разі пред`явлення позову про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, позивач повинен довести початок і кінець такого проживання, а також набуття в цей період спірного майна. Обставини проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, існування між ними відносин, притаманних подружжю, ведення спільного господарства, а також набуття ними спільного майна у цей період має бути підтверджено належними і допустимими доказами. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суд має встановити факт створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясувати час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме слід задовольнити вимогу № 1, при цьому судом враховано письмові докази подані сторонами, та покази допитаних в судовому засідання свідків. Стосовно вимоги № 2, то в цій частині позов не підлягає задоволенню, оскільки віднесення особи до спадкоємців четвертої черги визначено положення ст. 1264 ЦК України, і не вимагає від спадкоємця звернення до суду. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,6 грн.

Outcome: partial