Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON] ,\~такою,\~що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , посилаючись на те, що вона є головним квартиронаймачем квартири за вищевказаною адресою. В даній квартирі з 27.02.2017 року зареєстрована онука [PERSON] , яка фактично не мешкає за даною адресою. На даний час місце перебування відповідача невідоме, так як будь-яких контактів відповідач уникає, особистих речей та майна, яке їй належить в квартирі немає. Реєстрація відповідача за адресою проживання позивача створює складнощі у оформленні житлової субсидії, приватизації квартири та тягне за собою збільшення вартості нарахування комунальних платежів. Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 26.08.2024 року, відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала заяву, в якій просила провести розгляд справи за її відсутності, позов підтримує та просить задовольнити в повному обсязі. В разі неявки відповідача не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилася, надала до суду телефонограму, в якій просила провести розгляд справи без її участі, оскільки перебуває за кордоном. Проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності судом було встановлено наступні факти та відповідні до них правовідносини. Згідно архівної виписки №756 від 09.11.2006 року архівного відділу Лозівської міської ради Харківської області, на підставі рішення житлової комісії виконкому від 05.07.1985 року, [PERSON] виділено квартиру [ADDRESS] (а.с.9). Із витязі відділу з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб та ведення реєстру громади №3666 та 3813 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.10,11). Як зазначає\~позивач у\~позові,\~відповідач по\~справі є\~її онукою.\~З 2019\~року у\~квартирі не\~проживає, особистих речей та майна, яке їй належить в квартирі немає. Факт не проживання відповідача [PERSON] у квартирі підтверджується актами не проживання особи за місцем реєстрації від 12.01.2022 року, 10.05.2023 року та 23.07.2024 року складеними у присутності свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . В актах зазначено, що за адресою: [ADDRESS] , починаючи з березня 2019 року фактично не проживає [PERSON] , 1998 року народження. (а.с. 15-17). Позивач ніяких перешкод у здійсненні права користування жилим приміщенням відповідачу не чинила, за захистом порушеного права на проживання відповідач не зверталася. Конституцією (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються нею для особистого проживання, членів їх сімей, мають право розпоряджатися цією власністю на власний розсуд. Згідно ч. 2 ст. 167 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункту договір найму житлового приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. В п. 10 Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року зі змінами та доповненнями «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу\~України» роз`яснено, що по справам про визнання наймача чи членів його сім`ї такими, що втратили право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК) необхідно встановити причини відсутності відповідача вище встановленого строку. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач фактично не проживає за місцем реєстрації вже понад 5 років, житлове приміщення звільнила з власної волі, за комунальні послуги не платить, позивач позбавлена права оформити субсидію, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що реєстрація відповідача порушує майнові права позивача, а також враховуючи, що відсутній інший спосіб зняття відповідача з реєстрації, для захисту прав позивача, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved