Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-09 00:00:00

07\~травня 2024\~року ТОВ\~«ФК «ЄАПБ»\~звернулося до\~суду із\~позовом до\~відповідача [PERSON] \~із вимогою\~про стягнення\~заборгованості за кредитним договором № 2735091 у розмірі 102204 гривні, яка складається із заборгованості за основною сумою боргу 20000 гривень та 82204 гривні суми заборгованості за процентами (а. с. 1-3 та на звороті). В обґрунтування позовних вимог вказано, що 25 грудня 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2735091. Вказує, що 19 жовтня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 19102023, за умовами якого ТОВ «Лінеура Україна» передала (відступила) ТОВ «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ЄАПБ» прийняло належні ТОВ «Лінеура Україна» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, в тому числі і до відповідача у сумі 102204 гривні, яка складається із заборгованості за основною сумою боргу 20000 гривень та 82204гривні суми заборгованості за процентами та, яку останнє прохає стягнути з відповідача разом із судовими витратами по справі у сумі 3028 гривень. Ухвалою суду від 03 червня 2024 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 14 годину 40 хвилин 30 липня 2024 року (а. с. 41), копія якої надіслана сторонам у справі за вихідним № 14201/24-вих/2/204/2492/24 від 03 червня 2024 року (а. с. 42). Представник позивача у судове засідання не з`явився, в позовній заяві прохав суд про розгляд справи за його відсутності (а. с. 3 на звороті). Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності (а. с. 54), оскільки не зможе прийняти участь у судовому засіданні у зв`язку із проходженням військової служби за мобілізацією. З-поміж іншого, в указаній заяві прохав ухвалити рішення із урахуванням ч. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 25 грудня 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено договір № 2735091 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (а. с. 4-11). Відповідно до умов, вищевказаного договору, ТОВ «Ленеура Україна» надало відповідачу кредит на споживчі потреби у сумі 20000 гривень, строком на 360 днів, зі сплатою пр оцентів кожні 30 днів, за стандартною ставкою за весь строк кредиту 10887,69 % річних, за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 10887,69 %; орієнтовною загальною вартістю кредиту за стандартною ставкою 163280 гривень та за стандартною процентною стовкою з урахуванням періоду застосування зниженої ставки 155519 гривень. Також, 25 грудня 2021 року відповідачем підписано паспорт споживчого кредиту (а. с. 12-13 та на звороті). 19 жовтня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 19102023, за умовами якого ТОВ «Лінеура Україна» передала (відступила) ТОВ «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ЄАПБ» прийняло належні ТОВ «Лінеура Україна» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників (а. с. 14-16). Відповідно до вимог п. 1.2 вказаного договору факторингу, перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно з додатком № 2, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. Як вбачається з матеріалів справи, такий Акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 19102023 від 19 жовтня 2023 року підписаний та скріплений печатками сторін 19 жовтня 2023 року (а. с. 17). З витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 19102023 від 19 жовтня 2023 року вбачається, що позивач за вказаним договором факторингу набув право вимоги, в тому числі, і до [PERSON] у сумі 102204 гривні, яка складається: із заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 20000 гривень та суми заборгованості за процентами у розмірі 82204 гривні (а. с. 18). Довідкою № 3043 від 29 серпня 2024 року, підтверджується, що [PERSON] перебуває на військовій службі за мобілізацією у військовій частині [NUMBER] з 05 травня 2022 року по теперішній час (а. с.55). Згідно з вимогами ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Нормами ст.\~89\~ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Приписами п. 1 ч. 2 ст.\~11\~ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Вимогами ч.\~2\~ст. 207 ЦК України, встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з вимогами ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Положеннями ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Отже, передумовою для виникнення у позичальника обов`язку повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування ними має бути встановлений факт отримання і використання кредитних коштів відповідачем. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 623 ЦК України, боржник, що порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно з вимогами ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Так, позивач, прохає суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 2735091 у розмірі 102204 гривні, яка складається із заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 20000 гривень та суми заборгованості за процентами у розмірі 82204 гривні. Однак, суд зазначає про те, що оскільки відповідач у період спірних правовідносин з позивачем перебував на військовій службі, то до вказаних правовідносин слід застосувати спеціальні норми, які передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Так, приписами ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. З огляду на викладене, зважаючи на те, що відповідач з 05 вересня 2022 року перебуває на військовій службі, то на нього розповсюджуються вимоги ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а відтак нарахування таких відсотків у зазначений період часу є безпідставним та незаконним, а отже позовні вимоги в частині стягнення відсотків за користування кредитними коштами не підлягають задоволенню. Водночас, суд вказує на те, що приписи ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» жодним чином не звільняють відповідача від виконання зобов`язань щодо сплати заборгованості по тілу кредиту. Так, відповідно до наданого позивачем витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 19102023 від 19 жовтня 2023 року (а. с. 18) вбачається, що за відповідачем рахується сума заборгованості за наданим тілом кредиту у сумі 20000 гривень. З огляду на викладене, враховуючи те, що заявлений позивачем розмір заборгованості за тілом кредиту є таким, що відповідає дійсним обставинам справи, суд доходить висновку про те, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що стаття 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Отже, при ухваленні рішення по суті, суд повинен вживати всіх заходів задля того, щоб судове рішення було не лише законним, але й справедливим. Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому, виходячи із наведеного вище, суд доходить висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню в частині стягнення на користь ТОВ «ЄАПБ» із [PERSON] на підставі кредитного договору № 2735091 від 25 грудня 2021 року заборгованості (за тілом кредиту) в розмірі 20000 гривень. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, у розмірі 19,57 % від заявленої суми, виходячи із розрахунку 20000*100/102204, при цьому, відповідно до приписів ст. 5 Закону України «Про судовий збір», відповідач не звільнений від сплати судового збору, то з останнього на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 592 гривні 58 копійок, виходячи із розрахунку (3028*19,57)/100. На підставі викладеного,

Outcome: partial