Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-22 00:00:00

Представник позивача Витрикуш Н.І. звернулася з позовною заявою про стягнення з відповідачів заборгованості в розмірі 57 549,32 грн. за кредитним договором № 244 від 09 квітня 2022 року та сплачений позивачем судовий збір в сумі 3028 грн. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 09 квітня 2022 року між кредитною спілкою "Тайстра" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 244. Остання отримала кредит в сумі 36 000, 00 грн. на термін 24 місяці, тобто до 09 квітня 2024 року зі сплатою відсотків за користування кредитом 50 % річних. Для забезпечення зобов`язання по даному кредитному договору між КС «Тайстра» та [PERSON] 09 квітня 2022 року укладено договори поруки № 244-1, згідно якого поручитель взяв на себе обов`язок відповідати за зобов`язання боржника, що випливають із даного кредитного договору, укладеного [PERSON] . Відповідач порушувала зобов`язання щодо своєчасності та повноти повернення отриманих коштів, зокрема, провела тільки чотири рази оплату, а саме: 30 квітня 2022 року в сумі 500,00 грн., 01 грудня 2022 року - 2000,00 грн., 02 березня 2024 року -10 000, 00 грн. та 30 березня 2024 року - 2000,00 грн., внаслідок чого і виникла заборгованість. Для врегулювання спору мирним способом спілка неодноразово зверталася з повідомленням про погашення заборгованості, однак відповідачі не реагували, що свідчить про відмову від добровільного повернення боргу, що стало причиною для звернення до суду. Ухвалою суду від 15 серпня 2024 року відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом до суду сторін по справі. Будь - яких інших процесуальних дій не проводилося. Представник позивача в судове засідання не з`явилася. Надіслала на адресу суду заяву, в якій просить справу розглядати без її участі. Позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені в передбаченому законом порядку, про що свідчить отримання судових повісток. Про причини неявки суд не повідомили, заперечень з приводу поданого позову не надали. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою якого є не відсутність в судовому засіданні учасників справи (їх представників), а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідачів. Водночас, будь-яких нових доказів або обставин по справі останніми не надано, клопотань про їх витребування/долучення тощо не заявлено. У протилежному випадку відкладення розгляду справи без відповідних об`єктивних підстав та пошуку реальних можливостей здійснювати правосуддя, може бути розцінено як самоусунення від виконання обов`язку по здійсненню розгляду справи. Суд враховує, що відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; 4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки суду, а й учасників справи. Так, Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) 07.07.1989р. у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження. У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. З урахуванням завдань цивільного судочинства та розумних строків розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутність відповідачів. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки судочинство здійснюється на засадах змагальності, неявка до суду, незалежно від причин, вказує на те, що відповідачі фактично відмовилися надавати докази на захист своїх прав у суді. В зв`язку із чим, суд розглядає справу за наявних у справі доказів у їх відсутності, оскільки, в справі є достатньо матеріалів та доказів для розгляду спору та постановлення рішення у відповідності до ст. 280 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Оскільки відповідачі не скористалися процесуальними правами подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасником розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши матеріали справи, докази, надані представником позивача, приходить до висновку про задоволення позовних вимог з слідуючих підстав. Згідно зі ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ч.1, 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Ч.1 ст.1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Встановлено, що 09 квітня 2022 року між КС "Тайстра" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 244, згідно з яким позивач надав відповідачу кредит в сумі 36 000,00 грн. строком на 24 місяці з 09 квітня 2022 року по 09 квітня 2024 року з погашенням кредиту та процентів за користування у розмірі 50 % річних згідно з графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною кредитного договору (а.с.7-9). Про те, що [PERSON] отримала кредит в загальному розмірі 36000,00 грн. свідчить видатковий касовий ордер від 09 квітня 2022 року, в якому наявний підпис останньої, відтак КС "Тайстра" виконала умови договору (а.с.12). Натомість, як вбачається з особової картки по розрахунках, заборгованість [PERSON] становить: 36 000,00 грн. - залишок тіла, 21 549,32 грн. - борг по процентах. Остання сплата по погашенні відсотків мала місце 30 березня 2024 року в сумі 2000,00 грн. Ця ж особова картка підтверджує, що [PERSON] не виконувала взяті на себе обов`язки за кредитним договором та у встановлені строки, передбачені графіком місячних платежів, кредит не сплачувала, відсотки не погашала (а.с.11). В забезпечення виконання позичальником умов цього договору, укладено 09 квітня 2022 року договір поруки № 244-1 (а.с.10). Згідно з вищевказаного договору поруки, обов`язок вiдповiдати за зобов`язаннями [PERSON] , що виникли за кредитним договором №244 від 09 квітня 2022 року, взяла на себе [PERSON] - відповідач по справі. Відповідно до п.п. 4.1,4.2,4.3,6.1 договорів поруки - поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник. Боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель зобов`язаний виконати за боржника зобов`язання останнього перед кредитором на умовах, в порядку та в строки, встановлені цим договором. Строк дії даної поруки встановлюється з моменту укладення цього договору, протягом трьох років від дня настання строку виконання кредитного договору. У відповідності до вимог ч.1 ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Згідно ч.1 ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Як вбачається з матеріалів справи заборгованість складає 57 549,32 грн., з них: 36 000,00 грн. - залишок основної суми кредиту, 21 549,32 грн. - проценти за користування кредитом. Відповідачі не скористалися своїми правами, передбачені ст. 76-83, 174, 191 ЦПК України та не надали суду заперечень щодо вимог позивача та доказів на їх спростування. Не здобуто таких доказів і під час розгляду справи судом. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Таким чином, враховуючи те, що відповідачі, будучи ознайомленими з умовами кредитування, уклавши кредитний договір та договір поруки, не виконують їх істотні умови щодо порядку та строків погашення кредиту, хоча взяли на себе зобов`язання їх виконувати та вчасно відповідно до графіку погашати заборгованість, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Як встановлено в судовому засіданні, позивач поніс судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 3028,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією від 12 серпня 2024 року, а тому суд у відповідності ст. 141 ЦПК України стягує його з відповідачів. На підставі вище викладеного,

Outcome: approved