Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-18 00:00:00

Сутність заявлених до суду вимог У липні 2024 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, який мотивувала тим, що вона є власником земельної ділянки площею 2,7364 га (кадастровий номер: 5923282600:02:001:0079), призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Синівської сільської ради (колишньої Колядинецької сільської ради Липоводолинського району) Роменського району Сумської області, яку успадкувала після смерті своєї матері [PERSON] . Ще за життя її мати 15 січня 2007 року уклала із СВК «Колядинець» договір оренди вказаної земельної ділянки на строк 15 років, який зареєстровано у Державному реєстрі земель 09 серпня 2007 року, строк дії якого із урахуванням особливостей правового режиму воєнного стану в Україні автоматично пролонгований на 1 рік та закінчився 07 липня 2023 року. Уважаючи, що термін дії договору закінчився 07 липня 2023 року та маючи бажання самостійно обробляти належну їй земельну ділянку, [PERSON] 08 листопада 2023 року направила відповідачу лист, яким повідомила про свій намір, вказавши про закінчення терміну дії договору оренди землі. 21 листопада 2023 року позивачка отримала від кооперативу лист, у якому зазначалося, що 10 березня 2021 року між [PERSON] та відповідачем нібито була укладена додаткова угода до основного договору оренди землі, за умовами якої строк дії договору оренди продовжено до 07 липня 2029 року та на підтвердження наведених обставин їй надано примірник додаткової угоди, де у розділі «Реквізити сторін» під особистими даними [PERSON] підпис зовсім іншої, невідомої особи та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права. Зазначила, що жодних додаткових угод із СВК «Колядинець» її мати не укладала, будь-яких доручень на укладення таких угод від її імені нікому не давала, не приймала результатів такої угоди та не бажала їх настання, підпис у цьому документі їй не належить. Уважає дії відповідача щодо самовільного використання її земельної ділянки незаконними та такими, що створюють їй суттєві перешкоди у користуванні та розпорядженні успадкованим нею майном, оскільки вказаний правочин її матір`ю не вчинявся, не приймався та він не відповідав її волі. Також посилається на правову позицію Великої Палати Верховного суду, викладену у постанові від 16 червня 2020 року по справі № 145/2047/16-ц, згідно із якою, у тому випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. Крім того, у вказаній постанові суд касаційної інстанції відступив від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15, зазначивши, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено) не підлягає визнанню недійсним. У такому випадку власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсного змісту правовідносин, які склалися у зв`язку із фактичним використанням земельної ділянки. Посилаючись на зазначені обставини, позивачка просила суд усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою загальною площею площею 2,7376 га (кадастровий номер: 5923282600:02:001:0079), призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Синівської сільської ради (колишньої Колядинецької сільської ради Липоводолинського району) Роменського району Сумської області, шляхом витребування і повернення її власнику із незаконного користування СВК «Колядинець», скасувавши державну реєстрацію речового права - права оренди зазначеної земельної ділянки, яке вчинено на підставі додаткової угоди від 10 березня 2021 року. Позиція позивача, відповідача по даній справі Позивачка у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у своїй заяві позов підтримала, просила розглянути справу без її присутності. Представник СВК «Колядинець» у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Від представника відповідача за посадою [PERSON] надійшла заява про визнання позову, у якій зазначено, що керівництвом СВК «Колядинець» проведено службову перевірку щодо обставин, викладених у позовній заяві, за результатами якої встановлено, що у відповідний період часу в СВК «Колядинець» на посаді фахівця з договірної роботи відділу земельних ресурсів працювала особа, яка під час виконання своїх посадових обов`язків допускала грубі порушення порядку укладення договорів оренди земельних ділянок та додаткових угод до них, самостійно власноручно підписуючи вказані договори від імені власників земельних ділянок, як орендодавців. Ураховуючи викладене та з метою недопущення стягнення судових витрат у справі, що становлять близько 20000,00 грн, СВК «Колядинець» підтверджує викладені у позовній заяві обставини, визнає пред`явлений позов у повному обсязі та не заперечує проти його задоволення. Розгляд справи просив провести без присутності представника відповідача. Процесуальні дії суду у даній справі Ухвалою Липоводолинського районного суду Сумської області від 01 серпня 2024 року у даній справі відкрито спрощене позовне провадження, призначено судове засідання на 19 вересня 2024 року о 15 год 00 хв з викликом сторін. 19 вересня 2024 року ухвалено рішення суду по суті спору. Установлені судом фактичні обставини даної справи [PERSON] народилася [INFO] у с.Беєве Липоводолинського району району Сумської області, є громадянкою України (а.с.8,9). [PERSON] 17 травня 2004 року отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії CМ № 108557, відповідно до якого на підставі розпорядження голови Липоводолинської районної державної адмінстрації від 20 квітня 2004 року № 141, їй передана у власність земельна ділянка площею 3,243 га, яка розташована на території Колядинецької сільської ради, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з визначеними в її структурі трьох окремих земельних ділянок: площею 2,736 га (кадастровий номер: 5923282600:02:001:0079), площею 0,310 га (кадастровий номер: 5923282600:01:002:0285), площею 0,196 га (кадастровий номер: 5923282600:03:001:0505) (а.с.10). 15 січня 2007 року між СВК «Колядинець» та [PERSON] укладено договір оренди землі, на підставі якого орендодавець передав зазначеному кооперативу в користування строком на 15 років земельну ділянку загальною площею 3,243 га (із них, рілля 2,738 га, сінокоси 0,310 га, пасовища 0,196 га). Згідно з п.43 договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (а.с.11-12). Відповідно до додаткової угоди до договору оренди землі від 15 січня 2007 року, яка датована 10 березня 2021 року, сторонами зазначено [PERSON] та СВК «Колядинець». Зазначений правочин викладає основний договір оренди у новій редакції, у пункті 9 якого встановлено новий строк дії договору оренди на 22 роки без визначення точної дати закінчення строку дії зазначеного правочину. Додаткова угода має розділ реквізити сторін та підписи (а.с.13-14). Рішеннями державного реєстратора КП «Реєстраційно-інвентаризаційна служба» Вязівської сільської ради Сумської області від 16 жовтня 2017 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за СВК «Колядинець» зареєстровано право оренди земельної ділянки площею 2,7376 га (кадастровий номер: 5923282600:02:001:0079), номер запису 37580585, підставою вчинення реєстраційної дії був укладений між [PERSON] та СВК «Колядинець» договір оренди землі від 15 січня 2007 року, додаткова угода до договору оренди землі від 10 березня 2021 року (а.с.17,18). [PERSON] 04 грудня 2023 року отримала у спадщину за законом після смерті [PERSON] земельну ділянку загальною площею 2,7376 га (рілля, кадастровий номер: 5923282600:02:001:0079), призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Синівської сільської ради Роменського району Сумської області, про це відповідні відомості внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом, який оформляв спадщину (а.с.15,16). 08 листопада 2023 року [PERSON] звернулася до СВК «Колядинець» із заявою про повернення належної їй земельної ділянки із незаконного користування у зв`язку з закінченням строку дії договору оренди землі. 21 листопада 2023 року СВК «Колядинець» надав [PERSON] письмову відповідь про те, що 10 березня 2021 року між сторонами спору укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 15 січня 2007 року, якою строк дії договору продовжено до 07 липня 2029 року, а тому зазначалося про відсутність підстав для повернення зазначеної вище земельної ділянки (а.с.20,21). Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 13 вересня 2024 року вбачається належність на праві власності позивачу з жовтня 2017 року земельної ділянки площею 2,7376 га (кадастровий номер: 5923282600:02:001:0079), право власності на інші земельні ділянки за позивачем на зареєстровано (а.с. 31-32). Норми права, які підлягають застосуванню у даній справі щодо двох позовних вимог За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. Частина 1 статті 202 ЦК України вказує, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Частиною 3 статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. У тому випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. Згідно з частиною 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Статтею 207 ЦК України встановлено загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною 2 цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст.638 ЦК України). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина 5 статті 1268 ЦК України). Згідно з статтею 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Стаття 1 Закону України «Про оренду землі» вказує, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно з частинами 1, 5 статті 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Відповідно до частини 1 статті 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Згідно з статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Висновки суду по суті заявлених вимог а) щодо вимоги про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою у спосіб її витребування та повернення власнику Обґрунтовуючи заявлену позовну вимогу, позивачка посилалася на те, що додаткова угода від 10 березня 2021 року до договору оренди землі від 15 січня 2007 року із відповідачем її матір`ю не укладалася, підпис, який міститься у цій додатковій угоді їй, не належить, а тому вказаний правочин не відповідав її волі за її життя. Відповідач у свою чергу не спростовує викладені у позовній заяві обставини та визнає позов у повному обсязі. Таким чином, суд щодо позовної вимоги про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою зазначає про її обґрунтованість з урахуванням того, що 15-річний строк дії договору оренди землі від 15 січня 2007 року, укладеного між [PERSON] та СВК «Колядинець», слід обраховувати відповідно до пункту 43 договору з дня його державної реєстрації, тобто з 07 липня 2007 року. Отже, договір оренди землі від 15 січня 2007 року, укладений між [PERSON] та СВК «Колядинець», діяв до 07 липня 2022 року та із урахуванням особливостей правового режиму воєнного стану в Україні строк дії договору був автоматично пролонгований на 1 рік і закінчився 07 липня 2023 року. Однак, на даний час відповідач неправомірно чинить перешкоди у користуванні успадкованою позивачем земельною ділянкою, не повертаючи її після закінчення строку дії договору оренди землі від 15 січня 2007 року, а тому суд убачає наявну підставу для усунення перешкод для позивача, як власника нерухомого майна, у користуванні зазначеною вище земельною ділянкою, які наявні у бездіяльності відповідача щодо неповернення земельної ділянки позивачу, на підставі ст.391 ЦК України, застосувавши ефективний спосіб захисту право позивача на вільне володіння та користування зазначеним майном у межах заявленого негаторного позову. На думку суду, позивачем ініційовано перед судом одночасне застосування двох способів захисту порушеного права шляхом заявлення у цій частині позову віндикаційної і негаторної вимоги, які за своєї сутністю є взаємовиключними, а тому суд обрав до застосування належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача. Такий висновок суду узгоджується із наближеними правовими позиціями, викладеними у п.70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі N 359/3373/16-ц, у п.61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі N 477/2330/18 та у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі N 504/2864/13-ц (п. 71), від 4 липня 2018 року у справі N 653/1096/16-ц (пункт 96), від 12 червня 2019 року у справі N 487/10128/14-ц (пункт 81), від 11 вересня 2019 року у справі N 487/10132/14-ц (пункт 97), п.114 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18. Також як установлено судом визнання позову відповідачем у цій частині вимог не суперечить вимогам закону, не порушує прав та інтересів інших осіб, при наявності законних підстав для задоволення заявлених вимог, а тому на підставі ч.4 ст.206 ЦПК України суд приймає визнання позову відповідачем та ухвалює рішення про його задоволення щодо цієї вимоги. б) щодо вимоги про скасування державної реєстрації речового права Також визнання позову в частині скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки, що вчинена на підставі додаткової угоди між СВК «Колядинець» та [PERSON] від 10 березня 2021 року, на переконання суду, не лише не суперечить закону та не порушує прав та інтересів орендодавця, а й сприяє їх відновленню. Відповідач не був позбавлений можливості надати суду докази виконання вказаного договору оренди, у разі їх наявності. Оцінка відповідності дій голови СВК «Колядинець» [PERSON] інтересам кооперативу, що виявились у наданні заяви про визнання позову із відповідним її обґрунтуванням, знаходиться поза межами предмету дослідження у даній справі. Судом установлено, що волевиявлення матері позивачки на укладення додаткової угоди до договору оренди землі у встановлений законом спосіб не відбулося, оскільки правочин не був нею підписаний, тобто є неукладеним, а відповідач не спростував цієї обставини, а навпаки - визнав цей факт. Права та обов`язки сторін на підставі додаткової угоди від 10 березня 2021 року не виникли через її неукладеність, реєстрація неукладеної сторонами договору оренди додаткової угоди порушує права та законні інтереси позивачки на розпорядження своєю власністю - земельною ділянкою. Отже, реєстрація права оренди за орендарем на земельну ділянку, у той час коли додаткову угоду, якою змінено термін дії основного договору оренди, орендодавець фактично не підписував (правочин є неукладеним), не відповідає вимогам закону. У розумінні положень статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» належними способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав для задоволення заявленої позовної вимоги про скасування державної реєстрації права оренди на підставі додаткової угоди від 10 березня 2021 року. Наведений висновок суду також узгоджується із правовими позиціями сформульованими у постановах Касаційного цивільного суду від 09 вересня 2020 року в справі № 572/2515/15, від 15 листопада 2023 у справі № 130/2703/20 про те, що визнання позову відповідачем може бути підставою для задоволення позову за сукупності умов: визнання усіма учасниками справи обставин, що мають значення для вирішення спору та не підлягають доказуванню відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України; відсутності в суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин; якщо таке визнання відповідачем позову не суперечить закону та/або не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Усі зазначені процесуальні умови для прийняття судом визнання позову відповідачем у цій частині позову у даній справі є дотриманими, узгоджуються із установленими обставинами справи та відповідають дійсному волевиявленню відповідача в особі керівника СВК «Колядинець». Розподіл судових витрат по справі Оскільки позивачка у позовній заяві не порушує питання про відшкодовування судових витрат, суд уважає можливим не вирішувати це питання при ухваленні даного рішення.

Outcome: approved