Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про стягнення несплаченої частини страхового відшкодування, в якому просив суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 87 410,03 грн; Позовні вимоги мотивує тим, що 05.06.2022 року о 12 год. 00 хв. [PERSON] керуючи автомобілем «Citroen» р/н в м. Харкові по вул. Чернишевського, 13 при виїзді з другорядної дороги не надала переваги в русі автомобілю «Mercedes Benz» р/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] (надалі - Позивач), який рухався по головній дорозі в результаті чого скоїла з ним зіткнення. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, відтак Позивачу було завдано матеріальної шкоди. Постановою Київського районного суду м. Харкова від 25.08.2022 року у справі № 953/3659/22 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, внаслідок якого трапилась зазначена дорожньо-транспортна подія, визнано [PERSON] . На підставі огляду було складено Звіт про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власникові колісного транспортного засобу № 254/07-22 від 05.07.2022 року. Відповідно до Звіту про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 254/07-22 від 05.07.2022 року, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Mercedes Benz» р/н [NUMBER] склала 192 362,93 грн, ринкова вартість транспортного засобу складала 102 533,75 грн. Таким чином, транспортний засіб є фізично знищеним, оскільки вартість відновлювального ремонту перевищує вартість транспортного засобу до ДТП. Так, відповідно до Звіту № 254/07-22 від 05.07.2022 року вартість транспортного засобу з урахуванням аварійних пошкоджень складає 15 123,72 грн. А відтак, різниця між вартістю транспортного засобу до/та після ДТП складає: 102 533,75 грн - 15 123,72 грн = 87 310,03 грн. У зв`язку із вищезазначеним позивач звернувся до суду. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22 серпня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 02 березня 2024 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача заперечував щодо задоволення позову. Позивач у судове засідання не з`явився, у своїй позовній заяві просив суд розглядати справи за його відсутності. Відповідачі у судове засідання своїх представників не направили, про час та місце слухання повідомлені належним чином. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України). Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). За таких підстав судом визнано за можливе розглядати справу на підставі доказів, наявних у матеріалах справі, та за погодженням сторін, третіх осіб й згідно поданих ними заяв. Дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив. За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Судом встановлено, що 30.05.2022 між ПрАТ СК «ПЗУ Україна» та [PERSON] був укладений Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР.209233179 (далі - Поліс ОСЦПВВНТЗ), відповідно до якого був забезпечений транспортний засіб - легковий електромобіль CITROEN C3, номерний знак [NUMBER] , 2020 року випуску, VIN-код [NUMBER] (далі - Застрахований ТЗ). Строк дії Полісу ОСЦПВВНТЗ з 31.05.2022 по 30.05.2023, страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю - 260 000, 00 грн., за шкоду заподіяну майну - 130 000,00 грн., розмір франшизи 2 600,00 грн. Вказаний Полісу ОСЦПВВНТЗ був укладений на підставі вимог Цивільного кодексу України, Закону України «Про страхування», Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі-Закон). 05.06.2022 сталася ДТП за участю забезпеченого автомобіля CITROEN C3, н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та автомобіля MERCEDES-BENZ 300, н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] 25.08.2022 Постановою Київського районного суду м. Харкова (справа № 953/3659/22) водія забезпеченого автомобіля CITROEN C3, н.з. [NUMBER] , [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. 07.06.2022 [PERSON] звернувся до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» із Повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та Заявою про виплату страхового відшкодування від 06.06.2022. 10.06.2022, після повідомлення Позивачем про ДТП, в межах строку, встановленого ст.34 Закону, уповноваженим представником Страховика суб`єктом оціночної діяльності у присутності Позивача був здійснений огляд пошкодженого автомобіля MERCEDES-BENZ 300, н.з. [NUMBER] , та складений Протокол технічного огляду КТЗ. Протокол був підписаний Позивачем. А відтак, страховик, у строки передбачені Законом, виконав обов`язок щодо огляду пошкодженого майна. Відповідач листом від 05.08.2022 вих. № 0216662 Позивача було повідомлено про те, що власником пошкодженого транспортного засобу MERCEDES-BENZ 300, н.з. [NUMBER] є [PERSON] , а Позивачем не було надано визначений п.35.2 ст.35 Закону документ, що посвідчує право Позивача на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину). Відповідно до п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. До заяви додаються документи, визначені п.35.2 ст.35 Закону, зокрема: документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; З матеріалів справи вбачається, що Відповідач повідомив Позивача, що у разі отримання необхідних для прийняття рішення документів, ПрАТ СК «ПЗУ Україна» продовжить розгляд страхової справи та прийме рішення згідно вимог Закону. Відповідно до п.36.2 ст.36 Закону у разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування, подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення. Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що з моменту надсилання листа від 05.08.2022 і до цього часу Позивачем так і не було надано документ, що посвідчує право Позивача на отримання страхового відшкодування. Відсутній вказаний документ і серед додатків до позовної заяви, в зв`язку з чим у Страховика не має законодавчо визначених підстав для прийняття рішення про виплату та здійснення виплати страхового відшкодування Позивачу. Таким чином, ПрАТ СК «ПЗУ Україна» не порушувала прав Позивача на отримання страхового відшкодування, однак не може виконати свій обов`язок за Полісом ОСЦПВВНТЗ ЕР.209233179 внаслідок не виконання Позивачем вимог Закону. Позивач в позовній заяві зазначає, що він правомірно володіє транспортним засобом, оскільки йому було передано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, спричинення йому шкоди як користувачу майна є достатньою підставою звернення до суду за захистом свого порушеного права. Однак, суд критично ставиться до цих доводів позивача, оскільки автомобіль MERCEDES-BENZ 300, н.з. [NUMBER] , власником якого є [PERSON] є фізично знищеним, оскільки вартість відновлювального ремонту перевищує вартість транспортного засобу, на підтвердження чого позивач надав Звіт оцінювача Звіт про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 257/07-22 від 05.07.2022. Таким чином, оскільки автомобіль MERCEDES-BENZ 300, н.з. [NUMBER] , яким правомірно володів Позивач є фізично знищеним, не підлягає відновленню, то речове право Позивача - право володіння припинилось внаслідок знищення речі, якою Позивач володів. В такій ситуації збитки заподіяно безпосередньо власнику автомобіль MERCEDES- BENZ 300, а не законному володільцю, оскільки мова йде не про відновлення пошкодженого транспортного засобу, а про фактичне знищення майна власника з вини третіх осіб. Виплата в такому разі страхового відшкодування володільцю майна без відповідної правової підстави (документа, що посвідчує право Позивача на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), а не власнику, є порушенням прав власника, оскільки власник: втратив належний йому на праві власності транспортний засіб внаслідок його фізичного знищення; не отримає виплату страхового відшкодування за власний транспортний засіб, оскільки на неї заявляє право Позивач; не отримає навіть залишків пошкодженого транспортного засобу, оскільки вони, в силу Закону, належать Страхувальнику, тобто [PERSON] , водію забезпеченого автомобіля CITROEN C3, н.з. [NUMBER] , яка спричинила ДТП. А відтак, з огляду на вищевикладене, суд вважає, що позивач не має правових підстав для звернення до суду з позовними вимогами про стягнення страхового відшкодування на свою користь, оскільки його права не були порушені. Статтею 1 Закону України «Про страхування» (далі - ЗУ «Про страхування») передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до ст. 629 Цивільного Кодексу України (далі - «ЦК України») договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 16 ЗУ «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певних дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтею 11 ЦК підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти. Отже, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і факту завдання майнової шкоди іншій особі. За змістом статей 524 та 533 ЦК грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів. Статтею 979 ЦК встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхувальнику грошову суму (страхову виплату). Таким чином, правовідношення, в якому страховик у разі настання страхового випадку зобов`язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов`язанням. Позивач, хоча і не є стороною договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за цим договором, оскільки на його або третьої особи користь страховик зобов`язаний здійснити страхове відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров?ю, майну третьої особи. Так, відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм статей 11, 629 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обов?язків є, зокрема, договір, який є обов?язковим для виконання, акти цивільного законодавства, а також завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі. Положеннями статті 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. До збитків належать і витрати, яких особа зазнала зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються в повному обсязі, якщо інше не встановлено законом або договором. В Законі України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначається, що даний Закон регулює відносини у сфері обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров?ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Відповідно до статті 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов?язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі визначеній у договорі грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Інші доводи сторін, які наведені у позові, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захистити себе у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволенні позовних вимог було відмовлено, понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed