Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-16 00:00:00

Позивач ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 3% річних від суми боргу та інфляційні втрати. В обгрунтування позову позивач зазначив, що заочним рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 18.11.2016 р. №752/19756/15-ц, стягнуто з [PERSON] на користь\~Публічного акціонерного\~товариства "УкрСиббанк"\~заборгованість за\~договором про\~надання споживчого\~кредиту в\~розмірі 72\~863\~доларів США\~06\~центів,\~проценти в\~сумі 83\~998\~грн.\~84\~коп.\~та судові\~витрати по\~сплаті судового\~збору у\~розмірі 27\~435\~грн.\~21\~коп. 13.04.2017 р. за вказаним рішенням був виданий виконавчий лист №752/19756/15-ц стягувачу АТ «УкрСиббанк», який надіслав його на виконання до Новокодацького ВДВС у м.Дніпро Південо-Східного МУМЮ (м.Дніпро). За відповіддю Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південо-Східного МУМЮ (м.Дніпро) №14234/02-64/1357 від 30.06.2021 р. зазначений виконавчий лист не перебував та не перебуває на виконанні у територіальних відділах ДВС Південно-Східного МУМЮ (м.Дніпро). Тобто станом на 18.11.2016 р. рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 18.11.2016 р. по цивільній справі №752/19756/15-ц так і не було виконано. Через втрату відділом ДВС оригіналу виконавчого листа №752/19756/15-ц відносно боржника [PERSON] . АТ «УркСиббанк» фактично був позбавлений можливості повторно звернути рішення суду до примусового виконання та звернувся до суду про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення його до примусового виконання. Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 12.01.2023 р. зазначену заяву АТ «УкрСиббанк» задоволено. 31.08.2023 р. між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ІНКОМ-ФІНАНС» було укладено договір факторингу №3108/2023, згідно якого ТОВ «ІНКОМ-ФІНАНС» придбало право вимоги сплати заборгованості по договору про надання споживчого кредиту №11188848000 від 25.07.2007 р., укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] в розмірі: сума основного боргу 62896,52 доларів США, що складає еквівалент 2300037,68 грн. за курсом НБУ на дату укладення договору, сума відсотків 78472,99 доларів США, що складає еквівалент 2869647,38 грн., за курсом НБУ на дату укладення договору. Крім того, відбулося відступлення прав вимоги і за договором іпотеки №97325, посвідченим 24.12.2010 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим №13895, предмет іпотеки квартира [ADDRESS] , що належить [PERSON] на праві власності, підстава передачі права вимоги - договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки, що посвідчений 31.08.2023 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марченком А.В. за реєстровим №1189. Надалі, ТОВ «ІНКОМ-ФІНАНС» відступило право вимоги за зазначеним вище договором на користь ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС», на підставі договору факторингу №11425523000 від 31.08.2023 р. Крім того, відбулося відступлення на користь ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС`прав вимоги і за договором іпотеки №97325, посвідченим 24.12.2010 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим №13895, предмет іпотеки квартира [ADDRESS] , що належить [PERSON] на праві власності, підстава передачі права вимоги - договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки, що посвідчений 31.08.2023 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марченком А.В. за реєстровим №1190. Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 03.10.2023 р. стягувача Акціонерне товариство "УкрСиббанк" у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором замінено на Товариство з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС" (ЄДРПОУ 43453613). ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС», як правонаступник усіх прав та обов`язків попередніх кредиторів відповідача [PERSON] , було набуто право вимоги стягнення суми боргу з відповідача у розмірі 72863,06 доларів США основна сума боргу, 83998,84 грн. проценти за користування коштами, 27435,21 грн. судові витрати по сплаті судового збору. 26.10.2023 р. приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Солонько М.М. відкрито виконавче провадження №73160520 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» суми боргу, на підставі виконавчого листа виданого 06.09.2023 р. Голосіївським районним судом м.Києва у справі №752/19756/15-ц. Починаючи з 18.11.2016 р. відповідачем не було сплачено на користь кредитора за відповідним грошовим зобов`язанням жодних сум коштів, рішення суду про стягнення суми боргу з відповідача не виконане як добровільно, так і в примусовому порядку. Просить стягнути з [PERSON] на\~користь ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» 3% річних від суми боргу у розмірі 11515,64 доларів США, що за курсом НБУ становить 440872,83 грн., а також стягнути 3% річних від суми боргу у розмірі 17611,59 грн. та інфляційні втрати від суми боргу у розмірі 62119,49 грн. та судові витрати. Представник позивача [PERSON] , що діє на підставі ордеру, надав суду клопотання, згідно якого позовні вимоги підтримав, просив розглянути справу у його відсутності, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] повідомлялася про розгляд справи у спрощеному провадженні, а також про необхідність у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, надати відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують її відзив. У відповідності до ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач [PERSON] своєчасно і належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду справи у спрощеному порядку, не використала наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду представника позивача, відповідно до положень частини першої\~статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що заочним рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 18.11.2016 р. №752/19756/15-ц, стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" заборгованість за договором про надання споживчого кредиту в розмірі 72 863 доларів США 06 центів, проценти в сумі 83 998 грн. 84 коп. та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 27 435 грн. 21 коп. Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 12.01.2023 р. видано дублікат виконавчого листа № 752/19756/15-ц виданого Голосіївським районним судом м. Києва 13.04.2017 року на підставі рішення суду від 16.11.2016 року про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" заборгованість за договором про надання споживчого кредиту в розмірі 72 863, 06 дол. США, проценти в сумі 83 998, 84 грн. та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 27 435, 21 грн. Поновлено Акціонерному товариству «Укрсиббанк» строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа № 752/19756/15-ц виданого Голосіївським районним судом м. Києва 13.04.2017 року на підставі рішення суду від 16.11.2016 року про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" заборгованість за договором про надання споживчого кредиту в розмірі 72 863, 06 дол. США, проценти в сумі 83 998, 84 грн. та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 27 435, 21 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 03.10.2023 р. стягувача Акціонерне\~товариство "УкрСиббанк"\~у справі\~за позовом\~Публічного акціонерного\~товариства «УкрСиббанк"\~до [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості за\~кредитним договором\~замінено на\~Товариство з\~обмеженою відповідальністю\~«ЦИКЛ ФІНАНС"\~(ЄДРПОУ\~43453613). 26.10.2023 р. приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Солонько М.М. відкрито виконавче провадження №73160520 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту в розмірі 72 863 доларів США 06 центів, проценти в сумі 83 998 грн. 84 коп. та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 27 435 грн. 21 коп., на підставі виконавчого листа, виданого 06.09.2023 р. Голосіївським районним судом м.Києва у справі №752/19756/15-ц. З матеріалів справи вбачається, що рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 18.11.2016 р. №752/19756/15-ц на даний час не виконано. Відповідно до частини першої\~статті 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу\~(частина друга\~статті 509 ЦК України). Згідно із положеннями частини другої\~статті 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зобов`язання, яке виникло із рішення суду про стягнення заборгованості, є грошовим. Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з ч.1\~ст. 267 ЦК України\~особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Тлумачення частини першої статті\~509, частини першої статті\~267, статті\~625 ЦК України\~свідчить, що: (1) натуральним є зобов`язання вимога в якому, не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном; (2) конструкція\~статті 625 ЦК України\~щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку; (3) кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року в справі № 757/44680/15-ц (провадження № 61-32171сво18) зроблено висновок, що «натуральним є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Конструкція\~статті 625ЦК України\~щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку». Аналогічна позиція Верховним Судом висловлена у постановах по справах №569/12918/16-ц від 02 вересня 2020 року, №442/398/15-ц від 18 березня 2020 року, №390/880/16-ц від 11 грудня 2019 року, №554/9126/20 від 13 березня 2023 року. У постанові від 13 березня 2023 року по справі №554/9126/20 Верховний Суд також вказав, що пред`явлення кредитором, при існуванні задавненої вимоги, тільки позову про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються три проценти річних та інфляційні втрати, дозволяє кредитору обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності, і досягнути результату, який недоступний кредитору при пред`явленні позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, і яка забезпечує можливість боржнику заявити про застосування до неї позовної давності. Тобто складається доволі нерозумна ситуація: зі спливом позовної давності і неможливістю захисту задавненої вимоги кредитор зберігає можливість постійно подавати вимоги про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих на задавнену вимогу, що означає по суті виконання задавненої вимоги і без можливості боржнику заявити про застосування позовної давності до задавненої вимоги. Тому кредитор, для охорони інтересів боржника, може пред`явити позов про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 листопада 2018 року у справі № 372/1036/15-ц (провадження № 14-252цс18) зробила висновок про те, що «виходячи з вимог\~статті 261ЦК України\~позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права із зазначенням в якості додаткової підстави для відмови в задоволенні позову спливу позовної давності, не відповідає вимогам закону». Враховуючи, що судовими рішеннями у даній справі, які набрали законної сили, стягувачу видано дублікат виконавчого документа та поновленні строку для пред`явлення його до виконання, тобто його вимоги, які виникли на підставі рішення суду, можуть бути захищені в судовому (примусовому) порядку, між сторонами виникло грошове зобов`язання, до якого застосовуються положення\~статті 625 ЦК України. Отже, факт перебування виконавчого листа за основним борговим зобов`язанням на примусовому виконанні у приватного виконавця в сукупності із задоволенням судом заяви позивача про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання уможливлює застосування до спірних правовідносин положень ч.2\~ст.625 ЦК України, оскільки вказана норма підлягає застосуванню лише за грошовим зобов`язанням, яке підлягає виконанню. У зв`язку із цим вимоги про стягнення з відповідача за період з 18.11.2016 р. по 23.02.2022 р.: 3 % річних від суми боргу у розмірі 11515,64 доларів США (з 18.11.2016 до 31.12.2016 р.р. 72863,06х3%х44:366:100 = 262,78 доларів США; з 01.01.2017 до 31.12.2019 р.р. 72863,06х3%х1095:365:100= 6557,68 доларів США; з 01.01.2020 до 31.12.2020 р.р. 72863,06х3%х366:366:100=2185,89 доларів США; з 01.01.2021 до 23.02.2022 р.р. 72863,06х3%х419:365:100=2509,28 доларів США), що за курсом НБУ (38,2847 грн. за 1 долар США та 1,5 % від даної суми становить відповідно 6613,90 грн., станом на 20.02.2024 р. дату звернення до суду із позовом) становить 440872,83 грн., а також 3% річних від суми боргу у розмірі 17611,59 грн. (з 18.11.2016 до 31.12.2016 р.р. 27435,21х3%х44:366:100=302,95 грн., з 01.01.2017 до 31.12.2019 р.р. 83998,84х3%х1095:365:100= 7559,90 грн., з 01.01.2020 р. до 31.12.2020 р.р. 83998,84х3%х366:366:100= 2519,97 грн., з 01.01.2021 до 23.02.2022 р.р. 83998,84х3%х419:365:100=2892,78 грн.; з 18.11.2016 до 31.12.2016 р.р. 27435,21х3%х44:366:100=98,95 грн., з 01.01.2017 до 31.12.2019 р.р. 27435,21х3%х1095:365:100= 2469,17 грн., з 01.01.2020 р. до 31.12.2020 р.р. 27435,21х3%х366:366:100= 823,06 грн., з 01.01.2021 до 23.02.2022 р.р. 27435,21х3%х419:365:100=944,82 грн.) та інфляційні втрати від суми боргу у розмірі 62119,49 грн. (ІІС=(ІІ1:100) х (ІІ2:100) х (ІІ3:100) х ...(ІІZ:100) - 83998,84х1,55745522-83998,84=46825,59 грн., 27435,21х1,55745522-27435,21=15293,90 грн.) ґрунтуються на вимогах закону, а відтак підлягають задоволенню. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 9641,09 гривень. Відповідно до ч. 1\~ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3\~\~ст. 133 ЦПК України\~визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 1\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з вимогами ч.8\~ст.141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому\~законом\~порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Пунктом 3.2\~рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 вересня 2019 року у справі №810/3806/18, від 31 березня 2020 року у справі №726/549/19.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ В обґрунтування витрат на професійну правничу допомогу стороною позивача було подано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та ордер на надання правничої допомоги серії АА № 1353209 від 20.02.2024р. Документу, що свідчить про оплату витрат на правову допомогу адвокатом та договору про надання правової допомоги з відповідними умовами надано не було. Таким чином документально не підтвердженими є витрати на правничу допомогу адвоката Ліндаєва О.С. у розмірі 70000,00 грн., який не позбавлений права звернутися до суду з заявою про винесення додаткового рішення, за умови надання належних доказів, які підтверджують сплату витрат на правничу допомогу. На підставі ст. ст.\~509, 526, 625, ЦК України,\~

Outcome: partial