Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 25 вересня 2015 року. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя не склалося, з часом між ними було втрачено почуття любові, вже протягом тривалого часу вони не розуміють один одного, мають різні бачення ролі чоловіка та дружини, адже зрозуміли, що є зовсім різними людьми, а тому за його (позивача) переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Шлюбні відносини між ним і відповідачем припинені та існують лише формально. З огляду на вказані обставини просив шлюб із [PERSON] розірвати. 26 липня 2024 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами. Сторонам роз`яснено право подати до суду заяви по суті справи та встановлені строки для їх подання. 01 серпня 2024 року до суду від відповідача [PERSON] надійшла заява, згідно з якою вона позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримала. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони з 25 вересня 2015 року перебувають в шлюбі, зареєстрованому виконавчим комітетом Клавдієво-Тарасівської селищної ради Бородянського району Київської області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 6). Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 15). Відповідно до ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Статтею 21 Сімейного кодексу України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Пунктом 9 статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування у шлюбі та у випадку його розірвання. Як зазначено у статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. За змістом ч. 2 ст. 104 та ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього кодексу. Частиною першою статті 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як убачається з позовної заяви, і відповідач заперечень щодо цього суду не надала, сімейне життя у сторін не склалося, вони не підтримують сімейно-шлюбних відносин, бажання на примирення відсутнє. За таких обставин, а також у зв`язку з визнанням відповідачем позовних вимог, суд вважає, що сім`я сторін фактично розпалась і шлюб між ними існує лише формально, подальше спільне проживання і збереження сім`ї суперечить їхнім інтересам, у зв`язку з чим, шлюб між ними повинен бути розірваний.

Outcome: approved