Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-17 00:00:00

У серпні 2024 року [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просила встановити факт належності її чоловіку [PERSON] державних актів на право власності: - на земельну ділянку площею 0,2722 га, серії ЯГ №552421 від 24.07.2009, - на земельну ділянку площею 0,2696 га, серії ЯГ №552422 від 24.07.2009, - на земельну ділянку площею 0,4246 га, серії ЯГ №552423 від 24.07.2009, - на земельну ділянку площею 0,2500 га, серії ЯГ №552424 від 24.07.2009, виданих на ім`я [PERSON] ікандровича. Необхідність встановлення даного юридичного факту мотивувала неможливістю реалізувати спадкові права після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . В судове засідання заявник не з`явилася, подала клопотання про проведення судового засідання без її участі. Заінтересовані особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, кожен зокрема, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, не заперечили проти задоволення заяви. Від представника заінтересованої особи - Ковельської міської ради Волинської області заперечень не надійшло. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України. Відповідно до частини п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, дослідивши письмові докази у справі, дійшов такого висновку. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення (пункт 5 частини другої статті 293 ЦПК України). До таких фактів законодавець у статі 315 ЦПК України відносить: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 761/16799/15-ц (провадження № 14-139цс18), у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18. У пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 „Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" міститься роз`яснення про те, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документів, відповідно до чинного законодавства. Поряд з цим, суд може встановити факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, трудової книжки, іншого документу, що посвідчує трудовий стаж. У цій справі необхідність встановлення факту належності правовстановлюючого документа пов`язана із реалізацією заявником та її дітьми спадкового права на нерухоме майно. Суд встановив, що заявник є дружиною [PERSON] , який помер [INFO] . Зазначена обставина підтверджена свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 05.02.2010. За матеріалами спадкової справи №698/2012 щодо майна померлого [PERSON] спадщину прийняла його дружина [PERSON] та діти [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] видані свідоцтва про право на спадщину в частині житлового будинку та господарських споруд за адресою: [ADDRESS] . Таким чином до складу майна, що спадкується заявницею та її дітьми, входять земельні ділянки на території села Доротище Ковельського району, які згідно з Державними актами на право приватної власності на землю належали її чоловіку. Отже встановлення юридичного факту приналежності правовстановлюючого документа спадкодавцю має для заявника юридичне значення. Розбіжність у написанні прізвища спадкодавця у різних документах не може бути виплавлена в позасудовому порядку. За викладених обставин заяву про встановлення факту належності документа належить задовольнити.

Outcome: approved