Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-11 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з останнього на свою користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 38 797,39 грн. та судові витрати. В обгрунтування позову посилається на те, що 23.08.2021 р. між ТОВ "МІЛОАН" та [PERSON] було укладено Договір про споживчий кредит № 4417664, відповідно до якого Кредитодавець надав Позичальнику грошові кошти в розмірі 5 000 грн., а Позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк до 22.09.2021 р. та сплатити проценти за користування кредитними коштами на умовах визначених умовами Договору кредиту. 15.12.2021 р. між ТОВ "МІЛОАН" та ТОВ "Вердикт Капітал" було укладено Договір факторингу № 15/12-2021-22, відповідно до якого ТОВ "МІЛОАН" відступило на користь ТОВ "Вердикт Капітал" права грошової вимоги за відповідним Договором. У свою чергу, ТОВ "Вердикт Капітал" відступило право вимоги за Договором про надання споживчого кредиту № 4417664 до позичальника ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 р. Відповідно до Реєстру боржників до Договору № 10-01/2023 про відступлення прав вимоги від 10.01.2023 р. ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 38 797,39 грн., з яких: 4 850,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 33 447,39 грн. сума заборгованості за відсотками; 500 заборгованість за комісіями. [PERSON] зобов`язання за кредитним договором не виконує. Тому позивач змушений звернутися за захистом своїх прав до суду. Ухвалою суду від 31.07.2024 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у зв`язку з віднесенням даної категорії справ до малозначних. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив проводити розгляд справи за його відсутністю, позов підтримує у повному обсязі. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить особистий підпис від 23.08.2024 р. у зворотньому рекомендованому поштовому повідомленні про отримання позовної заяви з додатками та копії ухвали про відкриття провадження у справі. Відзив до суду не надходив. Крім того, відповідач повідомлявся належним чином шляхом розміщення оголошення про виклик відповідача на веб-сайті "Судова влада" 06.08.2024 року в судове засідання призначене на 12.09.2024 року. В судове засідання призначене на 12.09.2024 року не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив до суду не подав, із заявами та клопотаннями до суду не звертався. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 23.08.2021 р. між [PERSON] та ТОВ "МІЛОАН" укладено Договір № 4417664 про надання споживчого кредиту, підписаний відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором F98121. Загальний розмір кредиту складає 5 000 грн., які Позичальник зобов`язався повернути в строк до 22.09.2021 р. та сплатити проценти за користування кредитними коштами. Кредитні кошти надаються Позичальнику шляхом переказу на Картковий рахунок (а.с. 6-10). Довідкою про ідентифікацію підтверджено, що [PERSON] 23 серпня 2021 року відправлено одноразовий ідентифікатор F98121. Відповідно до п. 2.2.1. Договору Позичальник сплачує Кредитодавцю комісію за надання кредиту у розмірі 500 грн., яка нараховується за ставкою 10.00 % від суми кредиту одноразово та проценти за користування кредитом - 1 875 грн., які нараховуються за ставкою 1.25 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Кількість та розмір патежів, періодичність внесення визначається графіком платежів згідно додатку № 1 (зв. а.с. 18). Отримання [PERSON] кредитних коштів у сумі 5 000 грн. підтверджується платіжним дорученням від 23.08.2021 р. (зв.а.с. 13). 15.12.2021 р. ТОВ "МІЛОАН" відступило на користь ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" права вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за договором про споживчий кредит № 4417664, що підтверджується Договором факторингу № 15/12-2021 (а.с. 18-19). На виконання умов зазначеного Договору Факторингу укладено Акт про те, що фактор прийняв Реєстр боржників в електронному вигляді наданий на флеш-носії, у розмірі 1 342 Кбайт (зв.а.с. 20). Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" прийняв право вимоги заборгованості до [PERSON] відповідно до кредитного договору № 441764 від 23.08.2021 р. в загальному розмірі 21 579,89 грн., яка складається з: 4 850 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 16 229,89 грн. - заборгованість по процентам; 500 грн. - заборгованість по комісії (а.с. 23). 10.03.2023 р. між ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" та ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" було укладено Договір № 10-03/2023/01, відповідно до якого останній набув право грошової вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4417664 (а.с. 24-26). Відповідно до Реєстру боржників до зазначеного Договору ТОВ "КОЛЛЕКТ-ЦЕНТР" прийняв право вимоги заборгованості до [PERSON] відповідно до кредитного договору № 441764 від 23.08.2021 р. в загальному розмірі 38 797,39 грн., яка складається з: 4 850 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 33 447,39 грн. - заборгованість по процентам; 500 грн. - заборгованість по комісії (а.с. 30). Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до ч. 3 ст. 207 ЦК України, використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно Закону України «Про електронну комерцію», на правовідносини стосовно кредитного договору № 101339731 від 20.10.2022 поширюється дія цього закону. У відповідності до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного «повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею». Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Ст. 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором. У відповідності до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту. Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у свої сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Наявність або відсутність обставин та фактів встановлюється на підставі доказів сторін, якими відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показання свідків. Положеннями ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідачем в свою чергу жодних належних доказів на спростування позовних вимог суду не надано, правом на подачу відзиву відповідач також не скористалася. Оскільки відповідач умови договору про споживчий кредит № 4417664 від 23.08.2021 року своєчасно і в повному обсязі не виконав, кредит не сплатив, в результаті чого виникла заборгованість, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «КОЛЛЕКТ-ЦЕНТР» щодо стягнення заборгованості за зазначеним договором в розмірі 38 797,39 грн., з яких: 4 850 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 33 447,39 грн. - прострочена заборгованість за відсотками підлягає задоволенню. Щодо вимог про стягнення комісії, суд зазначає наступне. П. 1.5.1 Договору про споживчий кредит № 4417664 від 23.08.2021 року передбачено комісію за надання кредиту: 500 грн., яка нараховується за ставкою 5.00 % від суми кредиту одноразово. 16 жовтня 2011 року набрав чинності Закон України № 3795-VI від 22 вересня 2011 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», яким частину четверту статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» доповнено нормою наступного змісту: кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Виходячи зі змісту вказаних норм, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Частиною першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18) дійшла висновку про те, що положення кредитного договору про сплату позичальником на користь банку комісій є в силу статті 228 ЦК України нікчемними. У той же час Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 дійшла висновку, що визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. Отже, суд приходить до висновку, що положення п. 1.5.1 спірного кредитного договору про сплату комісії за надання кредиту є нікчемними в силу ст. 228 ЦК України, а тому в задоволенні вимог про стягнення з відповідача комісії за надання кредиту в сумі 500 грн. слід відмовити. Враховуючи викладене, позовна заява підлягає частковому задоволенню. З приводу витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Позивачем надано докази витрат на правову допомогу, відповідно до яких витрати на професійну правничу допомогу складають 13 000,00 грн, На обгрунтування витрат на правову допомогу, понесених при розгляді справи, представником позивача подано наступні документи: договір про надання правової допомоги № 07-06/2024 від 07.06.2024 року, укладеного між директором ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" [PERSON] та керуючим Адвокатським об`єднанням "ЛІГАЛ АССІСТАНС" Бурдюг Т.В., заявка на надання юридичної допомоги № 346 від 01.07.2024 р., витяг з Акту № 2 про надання юридичної допомоги від 05.07.2024 р. та платіжне доручення № 0446770000 про оплату наданих послуг від 12.07.2024 р. Відповідно до позиції висловленої у постанові КАС ВС від 15 квітня 2021 року у справі № 160/6899/20, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог. Суд не наділений повноваженням, а відповідно - не вправі, зменшити розмір витрат на правничу допомогу з власної ініціативи, виключно за клопотанням іншої сторони (постанова Верховного Суду від 08.04.2019 року у справі №922/619/18). Відповідач з заявою про зменшення судових витрат не звертався. З урахуванням викладеного, враховуючи характер виконаної представником позивача роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, зокрема, тієї обставини, що представник позивача не приймала участь в судових засіданнях, враховуючи, що стороною відповідача не заявлено клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 13 000 гривень Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в сумі 2 988 грн. 23 коп. (38 297,39 х 100 : 38 797,39 = 98,71 %, 3 028,00 х 98,71 % = 2 988 грн. 93 коп.). На підставі викладеного,

Outcome: partial