Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вищезазначеним позовом. Позивач посилається на те, що 12 травня 1990 року зареєструвала шлюб із [PERSON] . В шлюбі [INFO] народився син [PERSON] , який є інвалідом 2 групи з дитинства. 12 березня 2003 року шлюб між сторонами було розірвано. Вказує, що у зв`язку з хворобою сина потребує значних коштів для лікування, проживання та підтримання належного рівня життя. Зазначає, що відповідач жодним чином не бажає приймати участі в утриманні сина, не дивлячись на його стан про який йому достеменно відомо, мотивуючи тим, що він вже повнолітній, а тому він не повинен надавати йому будь-яку допомогу. Стверджує, що відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, тому позивачка прохає суд стягнути з нього на її користь аліменти на його утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 гривень щомісячно на час встановлення сину інвалідності. Позивачка, представник позивачки позовні вимоги підтримали та зіслались на обставини викладені в позові. Представник відповідача позовних вимог не визнав та у відзиві на позовну заяву зазначив, що для виникнення обов`язку матері, батька утримувати повнолітніх дочку, сина необхідна сукупність таких умов: повнолітні дочка, син є непрацездатними, тобто особами з інвалідністю І, ІІ чи ІІІ групи; потребують матеріальної допомоги: під якою розуміється неможливість самостійно забезпечити своє існування та недостатність державної допомоги, пенсії та допомоги у зв`язку з інвалідністю; матір, батько здатні утримувати повнолітніх дочку, сина, тобто їхній заробіток (доходи) дозволяють їм здійснювати таке утримання. Враховуючи, що [PERSON] створив нову сім`ю, має на утриманні дитину та не має заробітку, що не дозволяє йому сплачувати аліменти. В зв`язку з викладеним просить у задоволенні позову відмовити. Свою позицію підтримав у судовому засіданні. Суд, дослідивши матеріали справ вважає, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 5 листопада 1990 року (а. с. 9) З довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії ТЕР № 156505 від 07 жовтня 2008 року (а. с. 12) вбачається, що [PERSON] , [INFO] з 07.10.2008 року встановлено ІІ групу інвалідності довічно, причина інвалідність з дитинства. Відповідно до посвідчення № [NUMBER] (а. с. 8), [PERSON] має право на пенсію, як особа з інвалідністю ІІ групи. Дитина проживає разом з позивачкою, що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади № 2024/001071133 від 01 лютого 2024 року (а. с. 7). Відповідно до вимог\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з вимогами ст. ст.\~15,\~16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1\~ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до вимог ст.\~ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Нормами ст.89ЦПК України\~визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з вимогами ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, інваліда ІІ групи, суд зазначає наступне. Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та його виконання регулюються\~главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина. Так, відповідно до вимог ст.198СК України\~батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Згідно з вимогами\~ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»\~непрацездатними є особи, які досягли встановленого цим Законом віку, що дає право на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, та дострокової пенсії, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні» особа з інвалідністю - повнолітня особа зі стійким обмеженням життєдіяльності, якій у порядку, визначеному законодавством, встановлено інвалідність. Приписами ст.141СК України\~встановлено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з вимогами ст.200 СК України\~суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів із урахуванням обставин, зазначених у\~статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів із одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Так,\~статтею 182СК України\~передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, закон покладає на батьків обов`язок утримувати свою повнолітню дочку (сина) при наявності одночасно трьох умов: дочка (син) є непрацездатними; дочка (син) потребує матеріальної допомоги; батько (мати) мають матеріальну можливість утримувати дочку (сина). Тобто, для виникнення обов`язку матері, батька утримувати повнолітніх дочку, сина необхідна сукупність таких умов: повнолітні дочка, син є непрацездатними, тобто особами з інвалідністю І, ІІ чи ІІІ групи; потребують матеріальної допомоги: під якою розуміється неможливість самостійно забезпечити своє існування та недостатність державної допомоги, пенсії та допомоги у зв`язку з інвалідністю; матір, батько здатні утримувати повнолітніх дочку, сина, тобто їхній заробіток (доходи) дозволяють їм здійснювати таке утримання. Так, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, а відповідачем не спростовано того, що повнолітній син відповідача [PERSON] є особою з інвалідністю ІІ групи з дитинства, страждає на відповідне захворювання та є таким, що через порушення функцій організму не може самостійно самообслуговуватися, у зв`язку із чим потребує догляду, який здійснює за ним його мати. При цьому, відповідач є особою працездатного віку, який має матеріальну можливість утримувати свого сина. Рішенням Зборівського районного суду від 28 листопада 2023 року визнано недієздатним [PERSON] [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрована адреса місця проживання: [ADDRESS] . Встановлено опіку над недієздатним, призначивши [PERSON] опікуном [PERSON] . З огляду на викладене, враховуючи принцип розумності і справедливості, суд приходить висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] [INFO] у твердій грошовій формі у розмірі 1500 гривень, щомісячно, на період встановлення останньому ІІ групи інвалідності, починаючи стягнення з 25 липня 2024 року, тобто з дати звернення із вказаним позовом до суду. Крім цього з відповідача в користь держави відповідно до ст.141 ЦПК України слід стягнути 1211,20 грн. судового збору.

Outcome: partial