Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-16 00:00:00

14.10.2022 року представник позивача [PERSON] адвокат Левицький Вячеслав Ігорович звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, у якій прохав: визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку зі спорудами, розташованих по [ADDRESS] , укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Ганночкою В.М. за №573 та скасувати запис про державну реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно, здійснений приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Ганночкою В.М., номер запису про право власності 47345300 від 16 липня 2022 року; визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 5,48 га, кадастровий номер 5320680400:00:012:0057, розташованої на території Глобинської міської ради, Кременчуцького району, Полтавської області, укладеного між [PERSON] та [PERSON] від 27 вересня 2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Ганночкою В.М. за №705 та скасувати запис про державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку, здійснений приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Ганночкою В.М., номер запису про право власності 47976866 від 27 вересня 2022 року. В обґрунтування наданих позовних вимог вказав, що 07.05.2022 року між [PERSON] та [PERSON] досягнуто домовленості щодо позики останньому коштів в сумі 300 000 (триста тисяч) грн. строком до 15.05.2022 року. Про отримання коштів [PERSON] власноручно написав розписку. Станом на 15.05.2022 року [PERSON] зобов`язання не виконані, жодної суми боргу [PERSON] не повернув. З метою досудового врегулювання спору, [PERSON] 29.06.2022 року надіслав на адресу [PERSON] листа з вимогою повернути борг упродовж 5 днів, а у разі неповернення коштів попередив про звернення до суду з відповідною заявою. Станом на 12.07.2022 року вказана сума боргу повернута не була, ще й до того ж в додаток Вайбер встановленого у телефоні [PERSON] з невідомого номеру [NUMBER] , що належить [PERSON] , надійшла фотографія із зображенням його листа до [PERSON] та конверту, а нижче текст із погрозами притягнення до відповідальності за начебто вимагання коштів. Також вказав, що 12.07.2022 року [PERSON] звернувся до Глобинського районного суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу в сумі 316 454,79 грн. Після подачі позову до суду, [PERSON] , з метою неповернення боргових зобов`язань, передбачаючи можливість накладення арешту на нерухоме майно з його подальшою реалізацією органами виконавчої служби, 16.07.2022 року уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу житлового будинку та споруд, які розташовані в [ADDRESS] , посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Ганночкою В.М. Крім цього, у серпні 2022 року [PERSON] успадкував після смерті свого брата земельну ділянку (пай), площею 5,48 га, кадастровий номер 5320680400:00:012:0057, яка перебуває в оренді [PERSON] за договором від 05.03.2019 року. Однак, з метою неповернення боргу, та запобігаючи накладення арешту на вказану земельну ділянку [PERSON] , 27.09.2022 року уклав з [PERSON] договір її дарування, який посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького і районного нотаріального округу Ганночкою В.М. Також вказав, що інше нерухоме майно, яке б забезпечувало виконання зобов`язань по поверненню боргу [PERSON] у [PERSON] відсутнє, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №311613605 від 05.10.2022 року. Тобто [PERSON] , після пред`явлення до нього позову про стягнення заборгованості, діяв очевидно недобросовісно та зловживав правами, оскільки уклав договори купівлі-продажу житлового будинку та дарування земельної ділянки з метою порушення майнових інтересів кредитора, направлених на недопущення звернення стягнення на майно боржника, а тому такі договори повинні бути визнані недійсними. Ухвалою судді Глобинського районного суду Полтавської області від 15 листопада 2022 року відкрито провадження у даній справі, яку вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області від 16 лютого 2023 року зупинено провадження у даній справі до розгляду цивільної справи за позовом\~ [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсними договорів позики. Ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області від 15 листопада 2022 року відновлено провадження у даній цивільній справі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] відзиву на позовну заяву не подали. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Левицький В.І. підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, прохав їх задовольнити та додатково зазначив, що рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 12 жовтня 2023 року, яке набрало законної сили, задоволено позов\~ [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 316454,79 грн. Також зазначав, що оскаржувані договори відповідачем [PERSON] були укладені у той час, коли вже був винен кошти позивачеві за договором позики, що був укладений між [PERSON] та [PERSON] , тому відноситись до цих угод слід критично, оскільки останні є фраудаторними, спрямованими виключно на шкоду кредитору, для того, щоб зробити неможливим чи суттєво утрудненим виконання рішення у справі про стягнення коштів. Крім цього пояснив, що по виконавчому провадженню з [PERSON] на користь [PERSON] здійснюється відрахування із суми доходу боржника у розмірі 20% на погашення суми заборгованості 351919,34 грн., однак якщо підрахувати кошти які стягуються за цим виконавчим провадженням, то таким чином [PERSON] буде повертати заборгованість на протязі 30 років, тому прохав задовольнити заявлені позовні вимоги, бо іншим способом вирішити це питання не можливо. У судовому\~засіданні представник\~відповідачів [PERSON] \~та [PERSON] \~ адвокат\~Шевцова Л.В.\~позовні вимоги\~не визнала,\~прохала відмовити\~в їх\~задоволенні та\~вказала,\~що спірні договори укладені між [PERSON] та\~ [PERSON] \~ніяким чином\~не порушують\~інтереси позивача\~та укладені\~згідно закону.\~Крім того, за рішенням суду з [PERSON] стягнуто суму позики на користь [PERSON] і дане рішення суду виконується. Третя особа приватний нотаріус\~Кременчуцького районного\~нотаріального округу\~Ганночка Валентина\~Михайлівна до суду не прибула, про дату час та місце судового розгляду справи повідомлялась належним чином. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи,\~подані сторонами документи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Відповідно до ст.ст.\~2,\~12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За змістом статті\~13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею\~77 ЦПК України\~предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно зі ст. 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.\~Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею\~89 ЦПК України\~встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України. Як встановлено\~судом, 07.05.2022 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики шляхом оформлення розписки про отримання грошових коштів в розмірі 300000,00 грн. з терміном повернення позики до 15.05.2022 року. Строк повернення позики та правова природа отриманих [PERSON] коштів як боргу встановлена у тексті розписки. [PERSON] у визначений строк позичені кошти не повернув. 16.07.2022 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] , який посвідчено приватним нотаріусом Кременчуцького районного\~нотаріального округу\~Ганночкою В.М. та зареєстровано в реєстрі за №573 (т.1 а.с.76-77). Відповідно до умов договору, продавець передає у власність покупця об`єкт нерухомого майна житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться по [ADDRESS] та в цілому складається з житлового будинку літера А., а, а1, а2, загальною площею 50,9 кв., житловою площею 26,6 кв.м., сараю літера Б, вбиральню літера "В", огорожі 1, воріт 2. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 05.10.2022 року, встановлено, що 16.07.2022 року внесено запис про право власності №47345300 на житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться по [ADDRESS] , власник [PERSON] (т.1 а.с.22-23). 27.09.2022 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування земельної ділянки площею 5,48 га, кадастровий номер 5320680400:00:012:0057, розташованої на території Глобинської міської ради, Кременчуцького району, Полтавської області, який посвідчено приватним нотаріусом Кременчуцького районного\~нотаріального округу\~Ганночкою В.М. та зареєстровано в реєстрі за №705 (т.1 а.с.104-105). Відповідно до умов договору, дарувальник передає безоплатно у власність обдарованому майно земельну ділянку загальною площею 5,48 га, кадастровий номер 5320680400:00:012:0057, розташованої на території Глобинської міської ради, Кременчуцького району, Полтавської області. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 05.10.2022 року, встановлено, що 27.09.2022 року внесено запис про право власності №47976866 на земельну ділянку кадастровий номер 5320680400:00:012:0057, розташовану на території Глобинської міської ради, Кременчуцького району, Полтавської області, власник [PERSON] (т.1 а.с.24-25). Згідно актового запису про шлюб №178 від 24.09.2022 року, між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб у Глобинському відділі ДРАЦС Кременчуцького району Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) (т.1 а.с.67). Як встановлено судом, на момент отримання коштів від [PERSON] у позику [PERSON] , станом на 07.05.2022 року, останньому належала низка об?єктів нерухомого майна, а саме: житловий будинок, з господарськими будівлями, який знаходиться по [ADDRESS] та земельна ділянка кадастровий номер 5320680400:00:012:0057, розташована на території Глобинської міської ради, Кременчуцького району, Полтавської області. 12.07.2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за позикою. Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 12 жовтня 2023 року, яке залишено без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 30 травня 2024 року, позов\~ [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 316454,79 грн., а також судові витрати в сумі 3164,54 грн. У задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсними договорів позики відмовлено. Рішення набрало законної сили (т.1 а.с.180-186). На виконання вказаного рішення суду державним виконавцем Глобинського ВДВС у Кременчуцькому районі Полтавської області відкрито виконавче провадження № 75419259 від 03.07.2024 року (т.1 а.с.251). Постановою державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 25.07.2024 ВП №75419259 встановлено, що згідно відповіді ДПС боржник [PERSON] отримує дохід у ПАТ «Племсервіс». Заборгованість з урахуванням виконавчого збору та витрат виконавчого провадження становить 351919,34 грн. Постановлено звернути стягнення на доходи боржника [PERSON] та здійснювати відрахування із суми доходів боржника у відповідності до вимог чинного законодавства (т.1 а.с.252). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 05.10.2022 року, встановлено, що відомості права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження на нерухоме майно за власником РНОКПП [NUMBER] ( [PERSON] ) відсутні (т.1 а.с.26). Як на підставу задоволення своїх вимог позивач посилається на те, що договори вчинено з метою ухилитись від виконання судового рішення, без наміру створення правових наслідків, обумовлених цими договорами, з направленням дій сторін договорів з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок грошового зобов`язання, шляхом звернення стягнення на майно в порядку виконання судового рішення про стягнення грошових коштів. Спір виник з приводу фіктивності укладеного між відповідачами договору купівлі-продажу та договору дарування, укладення якого спрямоване на шкоду кредитору, оскільки боржник не є абсолютно вільним у обранні варіантів власної поведінки, його дії не повинні призводити до такого стану, у якому він ставатиме неплатоспроможним перед своїми кредиторами. Згідно зі статтею\~5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті\~203 ЦК України. Підстави недійсності правочину визначені у статті\~215 ЦК України. Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Відповідно до статті 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір купівлі-продажу та договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення. Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. До обставин, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору, зокрема, належать: момент укладення договору; контрагент, з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника. Приватноправовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу, що набрало законної сили. При кваліфікації дій як таких, що свідчать про зловживання правом, суд надає оцінку наявності негативних наслідків для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувати); правовому статусу особи/осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та і здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах, або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин). Фраудаторні правочини у цивілістичній доктрині - це правочини, які вчиняються сторонами з порушенням принципів доброчесності та з метою приховування боржником своїх активів від звернення на них стягнення окремими кредиторами за зобов`язаннями боржника, завдаючи тим самим шкоди цьому кредитору. У ЦК України немає окремого визначення фраудаторних правочинів, їх ідентифікація досягається через застосування принципів (загальних засад) цивільного законодавства та меж здійснення цивільних прав. Спільною ознакою таких правочинів є вчинення сторонами дій з виведення майна боржника на третіх осіб з метою унеможливлення виконання боржником своїх зобов`язань перед кредиторами та з порушенням принципу добросовісності поведінки сторони у цивільних правовідносинах. Учинення власником майна правочину на шкоду своїм кредиторам може полягати як у виведенні майна боржника власником на третіх осіб, так і у створенні преференцій у задоволенні вимог певного кредитора на шкоду іншим кредиторам боржника, внаслідок чого виникає ризик незадоволення вимог інших кредиторів. У разі невідповідності фраудаторного правочину загальним принципам цивільного права та його вчинення з виходом за межі цивільних прав суди можуть визначити юридичну кваліфікацію такого правочину із застосуванням загальних положень\~ЦК України. Як наслідок, може бути визнаний недійсним договір, спрямований на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті\~3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина\~третя\~статті\~13 ЦК України). Відповідно до частини п`ятої статті 203\~ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті\~203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті\~234 ЦК України. Позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті\~3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина\~третя\~статті\~13 ЦК України), і послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею\~234 ЦК України, так і інша підстава, наприклад, передбачена статтею\~228 ЦК України. Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 317/3272/16-ц (провадження № 61-156св17), від 07 жовтня 2020 року у справі № 755/17944/18 (провадження № 61-17511св19), від 24 лютого 2021 року у справі № 757/33392/16 (провадження № 61-10541св19), від 14 грудня 2022 року у справі № 372/437/20 (провадження № 61-7390св22). Необхідно розмежувати конкурсне оспорювання та позаконкурсне оспорювання фраудаторних правочинів. Недійсність фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні має гарантувати інтереси кредитора (кредиторів) «через можливість» доступу до майна боржника», навіть і того, що знаходиться в інших осіб. Метою поза конкурсного оспорювання є повернення майна боржнику задля звернення на них стягнення, тобто, щоб кредитор опинився в тому положенні, яке він мав до вчинення фраудаторного правочину (див. постанову Верховного Суду від 05 квітня 2023 року в справі № 523/17429/20 (провадження № 61-2612св23)). Таким чином, суд приходить висновку, що в даному випадку [PERSON] як боржник (дарувальник), який відчужує майно на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку (16.07.2022 року) та безвідплатного договору дарування земельної ділянки (27.09.2022 року) на користь [PERSON] після пред?явлення до нього позову про стягнення боргу (12.07.2022 року), діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки уклав договір купівлі-продажу та договір дарування, які порушують майнові інтереси кредитора і направлені на позбавлення позивача в майбутньому законних прав на виконання рішення суду про стягнення заборгованості за рахунок належного [PERSON] нерухомого майна. При цьому матеріалами справи підтверджено, що у [PERSON] відсутнє інше майно, за рахунок якого може бути виконане судове рішення у справі про стягнення боргу за договором позики. Разом з цим, висновок щодо можливості визнання недійсним правочину як фраудаторного, вчиненого до звернення із відповідним позовом до суду, у зв`язку із обізнаністю особи про її зобов`язання щодо повернення грошових коштів міститься у постанові Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі №372/437/20. З огляду на наведене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову як такого, що ґрунтується на вимогах закону, а тому договір купівлі-продажу житлового будинку та договів дарування земельної ділянки укладений між [PERSON] та [PERSON] слід визнати недійсними на підставі статті\~234 ЦК України. Інші доводи\~та заперечення сторони відповідачів фактично зводяться до незгоди із позовними вимогами [PERSON] \~та\~не впливають на висновки суду. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.\~Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права\~. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини перша, друга та п`ята статті 263 ЦПК України). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. Понесені позивачем судові витрати підтверджуються квитанціями №0.0.2705282769.1 від 14.10.2022 року у розмірі 1984,80\~грн. та №0.0.3753333604.1 від 10.07.2024 року про сплату судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1984,80 грн., а всього у розмірі 3969,60 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України суд стягує на користь позивача по 1984,80 грн. з кожного з відповідачів. На підставі викладеного і

Outcome: approved