Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-10 00:00:00

У квітні 2024 року представник Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з [PERSON] на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 24 695,27 грн. та судові витрати. В обґрунтування позову вказано, що 12.02.2021 о 13:55 год. в м. Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого за договором добровільного страхування № FО-00871596 ТЗ Audi Q5, д.н. [NUMBER] з ТЗ Асиrа, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , в результаті якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 26.03.2021 відповідача визнано винним у вчиненні зазначеного ДТП. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП не була застрахована, тому позивач звернувся до Моторного (транспортне) страхового бюро України (МТСБУ) із заявою на виплату страхового відшкодування в порядку суброгації. Витрати позивача на виплату страхового відшкодування складають 106 496,35грн., при цьому МТСБУ покрито частину шкоди на суму 81 801,08 грн., тому залишок шкоди, що підлягає стягненню з відповідача складає: 24 695,27 грн. = 106496,35 грн. 81 801,08 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 22.04.2024 ухвалою судді відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні 29.05.2024. 11.06.2024 від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначає, що відсутні правові підстави для задоволення заявлених позовних вимог, оскільки суб`єктом виплати відшкодування з урахуванням статусу відповідача ветеран війни та інвалід війни, має бути Моторне (транспортне) страхове бюро України, оскільки покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах визначеного порядку відшкодування з МТСБУ на відповідача суперечить положенням Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вказано також про пропуск строку звернення до суду з даним позовом. Просить в задоволенні позовної заяви відмовити повністю. 18.06.2024 на адресу суду надійшло заперечення на клопотання про застосування строку позовної давності, в якому вказано про зупинення такого строку у зв`язку з військовим станом. В матеріалах справи міститься заява представника позивача [PERSON] , в якій просить розгляд справи здійснювати без участі представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, щодо винесення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача адвокат Вдовика О.М., в судовому засіданні позов не визнала, вказала про невірний спосіб захисту, оскільки має бути регрес, а належним відповідачем МТСБУ, позивач не звертався до МТСБУ з заявою про виплату іншої частини відшкодування. Просить суд відмовити в задоволенні позову. Вислухавши позицію представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, проаналізувавши обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 12.02.2021 о 13:55 год. в м. Києві по вул. Дмитрівська, 80 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю ТЗ Audi Q5, д.н. [NUMBER] та ТЗ Асиrа, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, в тому числі ТЗ Audi Q5, д.н. [NUMBER] . Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 26.03.2021 у справі № 761/6778/21 відповідача визнано винним у вчиненні зазначеного ДТП. Транспортний засіб Audi Q5, д.н. [NUMBER] застрахований за договором добровільного страхування наземного транспорту№ FО-00871596 від 20.12.2020, укладеним між АТ «СГ «ТАС» з [PERSON] , франшиза за вказаним договором складає 12 000 грн. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП не була застрахована. 25.03.2021 водій пошкодженого автомобіля ТЗ Audi Q5, д.н. [NUMBER] [PERSON] звернувся до позивача з заявою про виплату страхового відшкодування. З метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля Audi Q5, д.н. [NUMBER] проведено його огляд, про що складено акт огляду ТЗ (дефектна відомість) та ремонтну калькуляцію № 04320_42 від 18.03.2021, відповідно до якої вартість ремонту склала 118 496,35 грн. Позивачем на підставі заяви на виплату страхового відшкодування від власника та зібраних документів складено розрахунок страхового відшкодування та страховий акт № 09844/42/921 від 05.04.2021 на суму 106 496,35 грн., з якої 28 560 грн. зараховано до суми несплачених страхових платежів страхувальника, а 77 936,35 грн. виплачено [PERSON] , що підтверджується платіжними дорученнями № 173365 від 07.04.2021. Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) покрито частину шкоди на суму 81 801,08 грн. (77 936,35 + 3864,73), що підтверджується платіжними дорученнями № 1030716 від 28.05.2021 та № 1031954 від 30.06.2021. Позивач вказує, що оскільки розмір витрат позивача на виплату страхового відшкодування складає 106 496,35 грн., при цьому МТСБУ покрито частину шкоди на суму 81 801,08 грн., то залишок шкоди, що підлягає стягненню з відповідача, складає: 24 695,27 грн. = 106 496,35 грн. 81 801,08 грн. В матеріалах справи міститься безтермінове посвідчення УСЗН БМР серії [NUMBER] від 22.02.2012, видане [PERSON] , відповідно до якого він є інвалідом ІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни, а також довідка МСЕК серії КИО-І від 0397139 про встановлення [PERSON] з 29.12.2011 ІІ групи інвалідності за захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби. При вирішенні справи, суд виходить з наступного. Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Законом України «Про страхування», Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Цивільний кодексом України. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV). Страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу (пункт 1.1). Страховики - страхові організації, що мають право на здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до вимог, встановлених цим Законом та Законом України «Про страхування» (пункт 1.2 Закону № 1961-IV). Потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу (пункт 1.3 Закону № 1961-IV). Позивач просить стягнути з відповідача, як з особи винної у завданні шкоди, завдані збитки в порядку суброгації та зазначає, що відповідач є завдавачем шкоди, тому у розумінні статей 993, 1166 ЦК України у нього виникло зобов`язання відшкодувати завдані збитки в межах сплаченого страхового відшкодування. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що отримала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Аналогічні вимоги містить ст. 993 ЦК України, згідно якої до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, спричинена джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій основі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання чи утримування якого створює підвищену небезпеку; особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як роз`яснив Верховний Суд у постанові від 30.01.2019 в справі № 755/9320/15 згідно зі статтями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. Таким законом, зокрема, є норми статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Такий перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією. Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає, відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Натомість регрес - це право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. Регрес характеризується тим, що правовідношення, за яким особа здійснила відшкодування, припинилося, у зв`язку з чим виникло нове правовідношення, пов`язане саме з регресною вимогою. Суброгація допускається у договорах майнового страхування, правовою підставою її застосування є стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування». Право регресу регулюється частиною першою статті 1191 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до пункту 2.1 статті 2 Закону № 1961-ІV відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України (далі-ЦК), Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Згідно із Законом № 1961-ІV МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (пункт 39.1 статті 39). МТСБУ має ряд важливих завдань, до яких належить, у тому числі, здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених Законом № 1961-ІV (підпункт 39.2.1 пункту 39.2 статті 39). Законом № 1961-ІV чітко визначено умови, за яких МТСБУ здійснює відшкодування страхових коштів. Відповідно до підпункту 43.1.2 пункту 43.1 статті 43 Закону № 1961-ІV для забезпечення виконання зобов`язань членів МТСБУ перед страхувальниками і потерпілими при ньому, крім інших, створено фонд захисту потерпілих у ДТП (фонд захисту потерпілих), призначений для здійснення розрахунків з потерпілими у випадках, передбачених цим Законом. Відповідно до підпункту "а" пункту 41.1 статті 41 Закону № 1961-ІV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі (положення пункту 1.7 стосуються будь-яких наземних транспортних засобів, отже, винятком є ті види транспортних засобів, які неможливо визнати наземними). Відповідно до пункту 13.1 статті 13 Закону № 1961-ІV від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України звільняються учасники бойових дій та інваліди війни, що визначені законом, інваліди ІІ групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним інваліду ІІ групи, у його присутності. Так, згідно із п. 36.4 ст. 36 цього Закону прямо передбачено, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої пп."а" п. 41.1 ст. 41 цього Закону, лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків. Тобто вказана норма Закону містить обмеження щодо регламентних виплат зазначених в пп."а" п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», положення якого виключає можливість компенсації МТСБУ витрат страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування, за шкоду, заподіяну з вини осіб, які на дату дорожньо-транспортної пригоди не застрахували цивільно-правову відповідальність, а вказані витрати повинна компенсувати особа, яка винна у вчиненні ДТП. Аналогічне правило викладено і в п. 3.6 Положення про централізований резервний фонд захисту потерпілих у ДТП (затвердженого ще протоколом Координаційної ради МТСБУ від 06 грудня 2012 року № 31/2012), за змістом якого МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих компенсує витрати страховика за договором майнового страхування в межах здійсненого ним страхового відшкодування виключно у разі настання ДТП з вини осіб, які звільнені від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів згідно з пунктом 13.1 ст. 13 Закону та у разі, коли відповідальною за шкоду, спричинену внаслідок ДТП, є особа, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності іншим страховиком - членом МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований. До того ж, МТСБУ не відшкодовує шкоду потерпілим, якщо вони можуть задовольнити вимоги на підставі договорів інших видів страхування, що передбачено п. 41.3 ст. 41 Закону. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України при перегляді судового рішення по справі № 910/1439/16 у постанові від 26.10.2016. Враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що страховиком у порядку та в межах визначених Законом було здійснено страхову виплату, спрямовану на відшкодування майнової шкоди, заподіяної потерпілій особі, а також те, що виплаченої МТСБУ шкоди недостатньо для покриття збитків, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову. Положеннями ст. 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що при суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Вищезазначене положення, яке закріплене в п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України стосується і права на подання позову, у тому числі щодо часу виникнення права на позов, а саме при суброгації з моменту ДТП, в результаті якого заподіяно шкоду (аналогічний висновок викладений в постановах Верховного Суду у справах № 521/16989/13-ц від 28 лютого 2018 року, № 199/1848/16 від 23 травня 2018 року, № 373/2348/16-ц від 27 грудня 2018 року, № 200/13392/13-ц від 10 січня 2019 року). Так, дорожньо-транспортна пригода сталася 12.02.2021, що підтверджується матеріалами справи, та дійсно від ДТП до подачі позову до суду пройшло більше трьох років. Разом з тим, відповідно до пункту 19 розділу Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який діє на день винесення судового рішення\~ в даній справі. Судом враховуються вказані обставини, тому позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в межах строку позовної давності. Згідно вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). Пунктом 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що особи з інвалідністю I та II груп звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. З огляду на зазначене та приймаючи до уваги наявність у відповідача ІІ групи інвалідності, суд вважає за необхідне судовий збір за подання позовної заяви компенсувати позивачу за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved