Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький І.В., приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Скрипник В.Л., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 09.01.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. було вчинено виконавчий напис №1513 про стягнення з неї на користь ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» заборгованості за кредитним договором №3626626 від 31.08.2019 укладеним з ТОВ «Мілоан», правонаступником усіх прав та обов`язків якого за договором відступлення права вимоги №43-МЛ від 13.12.2019 є ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» на загальну суму 21202, 50 грн. На підставі даного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Скрипником В.Л. 19.05.2021 було відкрито виконавче провадження №65492020. Позивач вважає, що вчинений виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з тим, що лише в безспірному порядку нотаріус міг би видати виконавчий напис і направити його до виконання. Позивач заперечує борг перед відповідачем. Позивач посилаючись на порушення її прав та інтересів, просить суд визнати виконавчий напис №1513 від 09.01.2021 приватного нотаріуса Баршацького І.В. таким, що не підлягає виконанню. 19.02.2024 судом відкрито загальне позовне провадження по справі, підготовче засідання було призначено на 18.03.2024, відповідачу та третім особам роз`яснено порядок та строки подання відзиву та письмових пояснень по справі. Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, 29.03.2024 на адресу суду від відповідача надійшло клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, у якому відповідач просив відмовити у стягненні судових витрат та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 12.04.2024 від представника позивача адвоката Цокало Т.М. надійшли заперечення на клопотання про зменшення витрат на правову допомогу. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору письмових пояснень щодо предмету спору на адресу суду не подали. 17.04.2024 судом було закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду. Розгляд справи неодноразово відкладався, з поважних причин. У судове засідання 18.09.2024 усі учасники судового розгляду не з`явилися, про місце, дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Від представників сторін на адресу суду надійшли заяви про розгляд справи без їхньої участі (а.с. 96-97, 116-117, 147, 161; 107). Суд, дослідивши матеріали справи, в їх сукупності та взаємозв`язку, приходить до наступних висновків. Судом установлено, що згідно виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баршацького І.В. від 09.01.2021 громадянка України [PERSON] є боржником за Кредитним договором № 3626626 від 31.08.2019, укладеним з ТОВ «Мілоан», правонаступником якого є ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ». Сума заборгованості складає 21202 грн. 50 коп., у тому числі: 7500 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту; 3750 грн. заборгованість за комісією; 9022, 50 грн. заборгованість за несплаченими відсоткам за користування кредитом; крім того, 930 грн. плата за вчинення виконавчого напису нотаріусом (а.с. 22). На підставі вищевказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Скрипником В.Л. 19.05.2021 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №65492020 (а.с. 26-27). Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5 та 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису (постанова Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 299/1160/16-ц, провадження № 61-22900св18). Крім цього, слід зазначити, що оскільки у нотаріальному процесі бере участь одна сторона правочину, то нотаріус оцінює документи як докази лише однієї заінтересованої сторони - стягувача, який звернувся до нотаріуса за захистом своїх цивільних прав, при цьому, останній повинен здійснити перевірку всіх документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії - виконавчого напису, які, зокрема, підтверджують наявність зобов`язання та їх безспірність. Безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору, зокрема, щодо її розміру, строків, за яких вона нарахована тощо, а відтак, і документів, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріус вчиняє виконавчий напис. Документи, що встановлюють заборгованість, насамперед мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05 липня 2017 року по справі №754/9711/14-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. З наданих позивачем документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису, а саме станом на 09.01.2021 боржник [PERSON] мала безспірну заборгованість перед стягувачем ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі. Відповідач, заперечуючи заявлені позовні вимоги, жодних доказів для спростування доводів позивача, зазначених у позовній заяві, суду не надав. За таких обставин, враховуючи те, що відповідачем не було подано у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву та не додано відповідних доказів, які б підтверджували їх заперечення, як і не надано іншими учасниками справи, документів на підставі яких було вчинено виконавчий напис, для з`ясування наявності безспірності заборгованості, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи ( ч. 1\~ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Отже, враховуючи, що позовні вимоги [PERSON] задоволені в повному обсязі, з відповідача підлягають до стягнення на користь позивача 968 грн. 96 коп. судового збору, сплаченого при зверненні з позовом до суду та 605 грн. 60 коп. - за подання заяви про забезпечення позову, а всього 1574 грн. 56 коп. Крім того, позивач просила стягнути з відповідача на свою користь судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10500 грн. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 3\~ст. 137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Ті самі критерії застосовує Європейський\~\~суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського\~\~суду з прав людини, яку згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають відшкодуванню незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено (постанова Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19). У позовній заяві під час звернення до суду позивач посилалася на те, що орієнтовний розмір витрат на правову допомогу, які вона очікує понести у зв`язку зі зверненням до суду з позовом складає 10500 грн. До позову було додано: копію ордеру про надання правничої (правової) допомоги від 25.01.2024, копію договору №837 від 08.12.2023 про надання правової допомоги, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю; акт приймання-передачі наданої правової допомоги №1 до Договору №837 про надання правничої допомоги від 08.12.2023, детальний опис робіт ( наданих послуг). Так, згідно умов договору про надання правової допомоги №837 від 08.12.2023, укладеного між [PERSON] та адвокатом Цокало Т.М., остання взяла на себе обов`язок надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності Клієнта; складення заяв, у тому числі: позовних заяв, процесуальних та інших документів правового характеру, представництво інтересів Клієнта у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного судочинства, в справах про адміністративні правопорушення, також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, в приватних виконавців, приватних нотаріусів та в державній виконавчій службі. Пунктом 3.3 Договору визначено порядок обчислення гонорару та вартість правової допомоги. Пунктом 4.3 Договору визначено строк його дії до 01.01.2026. Згідно детального опису робіт (наданих послуг) та акту приймання-передачі наданої правової допомоги №1 до Договору про надання правової допомоги №837 від 08.12.2023 від 25.01.2024 адвокатом Цокало Т.М. були надані позивачу [PERSON] послуги за договором на загальну суму 10500 грн., а саме: надання усної консультації 1500 грн.; надання повторної усної консультації 1000 грн.; підготовка та написання позовної заяви - 6000 грн., підготовка та написання заяви про забезпечення позову 2000 грн. Відповідно до\~статті 59 Конституції України\~кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокату діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до\~ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"\~гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Невичерпний перелік видів адвокатської діяльності наведений у\~ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", серед яких, у тому числі:\~\~надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Відповідач подав клопотання про зменшення судових витрат на правову допомогу, посилався на неспівмірність заявленого до відшкодування розміру судових витрат зі складністю справи, вважає, що позивачем не доведено, що такі витрати були фактичними та неминучими, їх розмір вважав необґрунтованим. Представник позивача у запереченнях на клопотання відповідача про зменшення витрат на правову допомогу посилався на те, що клопотання є безпідставним. \~ \~ \~ \~Суд вивчивши та проаналізувавши в сукупності всі докази надані стороною позивача в обґрунтування понесених витрат на правову допомогу, оцінюючи їх щодо співмірності зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, часом витраченим на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, вважає, що заявлена позивачем сума є необґрунтованою, а заявлені вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Суд враховує те, що дана справа є справою незначної складності, існує стала судова практика щодо вирішення подібних спорів. Отже, оцінивши подані позивачем докази на підтвердження понесених ним витрат, враховуючи обставини справи, складність справи та обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), суд приходить до висновку, що розмір заявлених [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10500 грн. не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, такі витрати не мають характеру необхідних і вони не співмірні з виконаною роботою. З урахуванням вищевикладеного, виходячи з принципу диспозитивності, суд приходить до переконання, що вимоги позивача [PERSON] підлягають до часткового задоволення та підлягає стягненню з відповідача ТОВ «ФК\~«КРЕДИТ-КАПІТАЛ»на її користь 3000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, що об`єктивно підтверджується матеріалами справи. В іншій частині заявлених вимог слід відмовити. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial