Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-15 00:00:00

20 липня 2023 року позивач [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Кузьміних І.М., звернулася до Центрального районного суду міста Миколаєва з позовом до [PERSON] , в якому просить визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] , посилаючись на те, що вона не може дійти згоди із відповідачем щодо офіційного місця проживання їх сина, оскільки [PERSON] не надає згоди на реєстрацію місця проживання дитини разом з позивачем, хоча неповнолітній [PERSON] з 2014 року проживає разом з нею, перебуває на їх утриманні та знаходиться під її опікою. Відповідач створює їй перешкоди у реалізації батьківських прав щодо дитини та маніпулює власними правами щодо сина, зокрема, не надає згоду на реєстрацію проживання сина, хоча останнє відповідало б найкращим інтересам дитини. З врахуванням віку дитини, його індивідуальних та психологічних властивостей, вважає, що найкращим інтересам сина буде відповідати визначення місця проживання разом із нею, його матір`ю. За адресою їх спільного з сином проживання створені всі необхідні умови для його життя та гармонійного розвитку. Ухвалою судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 25 липня 2023 року позовну заяву [PERSON] про визначення місця проживання дитини з матір`ю передано на розгляд до Веселинівського районного суду Миколаївської області. Ухвалою судді Веселинівського районного суду Миколаївської області від 05 вересня 2023 року позовну заяву [PERSON] про визначення місця проживання дитини з матір`ю передано на розгляд до Жовтневого районного суду Миколаївської області. Ухвалою від 04 жовтня 2023 року позовна заява прийнята до розгляду, та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 31 січня 2024 року зобов`язано виконавчий комітет Миколаївської міської ради, як орган опіки та піклування у строк до 02 квітня 2024 року надати до Жовтневого районного суду Миколаївської області висновок щодо розв`язання спору про визначення місця проживання дитини \- [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 17 червня 2024 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. В судове засідання по розгляду справи позивач [PERSON] та її представник - адвокат Кузьміних І.М., будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи не з`явилися, подавши до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судові засідання по розгляду цієї цивільної справи жодного разу не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки в судове засідання не повідомив, відзив не подав. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - виконавчого комітету Миколаївської міської ради у судове засідання свого представника не направив, надіславши до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника третьої особи та висновок про доцільність визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] . Ухвалою суду від 16 вересня 2024 року постановлено розгляд справи здійснювати в заочному порядку за правилами загального позовного провадження. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] у період з 22 жовтня 2011 року по 27 серпня 2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 13 серпня 2014 року №477/990/14-ц (а.с.11-12). Відповідно до свідоцтв а про народження, серії [NUMBER] від 13 жовтня 2011 року, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.10). Відповідно до свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] , [PERSON] 26 грудня 2017 року зареєструвала повторний шлюб з [PERSON] та внаслідок реєстрації шлюбу змінила прізвище [PERSON] на [PERSON] (а.с.13). За змістом договору купівлі-продажу квартири від 10 червня 2016 року №659, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Грудницькою І.М., [PERSON] на підставі цивільно-правової угоди набула у власність квартиру [ADDRESS] (а.с.15-18). Згідно довідки про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні №23008-000623141-037-08 від 03 липня 2023 року, у належній [PERSON] квартирі зареєстрована безпосередньо позивач \- [PERSON] , а також неповнолітній [PERSON] , [INFO] та малолітня [PERSON] , [INFO] (а.с.14). У відповідності до висновку органу опіки і піклування Миколаївської міської ради про доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] , органом опіки та піклування на підставі ухвали Жовтневого районного суду Миколаївської області 31 січня 2024 року про зобов`язання виконавчого комітету Миколаївської міської ради, як органу опіки та піклування надати до суду висновок щодо розв`язання спору про визначення місця проживання дитини \- [PERSON] , [INFO] перевірено умови проживання малолітнього [PERSON] та встановлено, що після розірвання шлюбу між сторонами син проживає разом із матір`ю, яка належним чином піклується про його здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. У дитини гарні взаємовідносини і повне порозуміння з мамою. Під час обстеження встановлено, що створені належні умови для проживання, виховання та розвитку дитини. Під час спілкування з дитиною, останній висловив своє бажання проживати разом з матір`ю. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини 23 травня 2024 року де розглядалося дане питання, запрошувався батько дитини, однак останній на засідання комісії не з`явився, в телефонному режимі повідомив, що не заперечує проти проживання сина з його матір`ю. За повідомленням органу місцевого самоврядування за місцем реєстрації відповідача, встановлено, що останній за адресою свого місця реєстрації не проживає, що унеможливило отримання акту обстеження умов його проживання. З указаного висновку вбачається, що позивач [PERSON] належним чином виконує обов`язки по вихованню та утриманню дитини, тому з урахуванням вище наведеного, орган опіки та піклування, захищаючи інтереси дитини та рекомендації комісії з питань захисту прав дитини Миколаївської міської ради, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] . За змістом пояснень позивач, що викладені у позовній заяві, вбачається, що оскільки відповідач не надає позивачу дозволу на вчинення дій пов`язаних із реалізацією нею низки батьківських обов`язків, то вказані дій зумовили її звернення до суду з цим позовом. До виниклих між сторонами правовідносин підлягають застосуванню наступні норми права. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Згідно зі статтею 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Статтями 141, 150, 153, 155 СК України передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У відповідності до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Частиною другою статті 160 Сімейного кодексу України передбачено, що місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішено органом опіки та піклування або судом. Вирішуючи спір між сторонами, суд виходить з того, що під час вирішення спору щодо місця проживання дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дітей для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дітей. Діти, які не досягли 14 років, повинні проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з батьків. Питання про визначення місця проживання дітей має вирішуватись, насамперед, з урахуванням прав та законних інтересів дітей. Відповідно до пункту 1 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Зазначене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18). Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення пункту 1 статті 3, статті 9 Конвенції, частин другої, третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», статті 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Отже, при вирішенні питань про місце проживання дітей у випадку, коли їх батьки проживають окремо, необхідно дотримуватися принципу забезпечення найкращих інтересів дітей, обумовлених необхідністю забезпечити дітям повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Відповідно до положень частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Судом під час розгляду справи встановлено, що умови проживання позивача [PERSON] є належними для проживання дитини, остання забезпечена усім необхідним, та висловила своє бажання проживати разом з матір`ю, а обставин, що позивач зловживає спиртними напоями чи наркотичними засобами, чи веде аморальний спосіб життя, судом не встановлено. При цьому суд також враховує та, що відповідач за місцем своєї реєстрації не проживає, його місце проживання на даний час невідоме, що вказує на наявність підстав для задоволення позовних вимог, так як для реалізації батьківських прав при вихованні дитини позивач позбавлена можливості за відсутності відповідача вчиняти дій направлені на забезпечення інтересів дитини, зокрема і щодо реєстрації його місця проживання. Саме по собі проживання дитини із позивачем не є підставою для визнання позову таким, що до задоволення не підлягає, оскільки такий факт не позбавляє права позивача вимагати визначення місця проживання дитини в судовому порядку. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити та визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] . При цьому задоволення позовних вимог [PERSON] про визначення місця проживання дитини з матір`ю, не обмежує відповідача у своєму праві на спілкування з сином, турботі відносно нього та участі у його вихованні. За наявності вказаного судового рішення [PERSON] може реалізовувати свої права щодо участі у вихованні дитини, в тому числі й шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню в повному обсязі, що відповідає способам судового захисту, передбачених статтею 16 ЦК України. В силу вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved