Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-10 00:00:00

24.05.2024 року представник органу опіки та піклування Новобузької міської ради Баштанського району Миколаївської області голова Новобузької міської ради Лагодієнко М.О., в інтересах малолітнього [PERSON] , звернувся до Новобузького районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] та [PERSON] , у якому просила позбавити батьківських прав відповідачів по відношенню до малолітнього сина [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] та [PERSON] , аліменти на користь того закладу, де в подальшому будуть перебувати діти, або особи, яка буде опікуватись дітьми, в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку; подальше влаштування малолітнього [PERSON] , [INFO] передати органу опіки та піклування Новобузької міської ради. Свої позовні вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що на обліку у службі у справах дітей Новобузької міської ради перебуває малолітній [PERSON] , [INFO] , як такий, що потрапив в складні життєві обставини через ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків. Мати дітей - [PERSON] , [INFO] та батько - [PERSON] , [INFO] , перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15.07.2022 року. Батьки дитини ухиляються від виконання батьківських обов`язків відносно свого сина, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не спілкуються з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не створюють умов для нормального утримання сина. Зловживають спиртними напоями, при цьому не дбали про зовнішній вигляд дитини, його добробут. Часто залишали дитину без нагляду дорослих. Відповідачі по справі разом не проживають, постійного місця проживання не мають, ніде не працюють. [PERSON] проживає за рахунок соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства. У зв`язку з відсутністю умов проживання, дитина за заявою обох батьків була влаштована до КНП «Миколаївський обласний будинок дитини» на період подолання батьками складних життєвих обставин, де дитина перебуває по теперішній час. За період перебування дитини в закладі батько відвідував дитину один раз, мати - жодного. Батьки самоусунулись від виконання своїх батьківських обов`язків, не покращили своє матеріальне становище не мають постійного місця проживання та проботи. За неналежне виконання батьківських обов`язків [PERSON] притягувався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП. [PERSON] на даний час проживає із співмешканцем: [ADDRESS] . Оскільки відповідачка виховувалась в родині, де батьки ухилялись від виконання своїх батьківських обов`язків, свого житла вона не має. Аналогічно і батько дитини [PERSON] проживає у орендованому житлі де умови для проживання дитини не створені. Тобто батьки самоусунулись від виховання та утримання свого сина. За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.05.2024 року матеріали справи передані до провадження судді Уманській О.В. Ухвалою судді Новобузького районного суду Миколаївської області від 07.06.2024 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі і справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження до підготовчого судового засідання на 04.07.2024 року, яке відкладене до 31.07.2024 року. Ухвалою суду від 31.07.2024 року закрите підготовче провадження, а справа призначена до розгляду на 03.09.2024 року, а потім відкладено судовий розгляд по справі на 11.09.2024 року о 09:15 год. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила справу слухати без її участі, проти винесення заочного рішення, у разі неявки відповідачів, не заперечувала. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду жодне судове засідання на виклик не з`явився, про причину неявки не повідомили, відзив на позов не подавали, тому суд відповідно до ст. 280 ЦПК України розглянув справу заочно за їх відсутності на підставі наявних у ній доказів. Суд, розглянувши матеріали справи, дав оцінку зібраним доказам, вважає, що неявка відповідача не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін і позов слід задовольнити повністю, ухваливши заочне рішення. Судом встановлено, що батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження, серії [NUMBER] , видане Новобузьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) 02.12.2022 року (а.с.9). Також судом встановлено, що відповідачі ухиляються від виконання батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дитини. Як видно із доповідної сімейного лікаря [PERSON] від 19.05.2023 року дитина [PERSON] не доглянутих, має неналежне харчування, знаходиться в антисанітарних умовах ( а.с.15) Відповідачка [PERSON] та [PERSON] подали заяви про тимчасове влаштування [PERSON] , [INFO] , в будинок дитини до шести місяців ( а.с.10, 11) Рішенням Новобузької міської ради Баштанського району Миколаївської області від 24.05.2023 року № 89 [PERSON] влаштовано до КНП «Миколаївського обласного будинку дитини» (а.с.13) Рішенням Новобузької міської ради Баштанського району Миколаївської області від 18.01.2024 року № 29 було продовжено термін перебування [PERSON] , [INFO] у КНП «Миколаївський обласний будинок дитини», до шести місяців 9 а.с.12) Дитина [PERSON] , [INFO] знаходиться на повному державному забезпечені, що підтверджується довідкою управління праці та соціального захисту населення ДСП Чернівецької міської ради ( а.с.14) Як видно із листів КНП «Миколаївський обласний будинок дитини» від 23.10.2023 року № 477-03-04, від 23.11.2023 року № 554-03-04, від 27.05.2024 року № 313-03-04, за час перебування [PERSON] у даному закладі батьки жодного разу не відвідали дитину ( а.с.16, 17, 18) Як видно із актів обстеження умов проживання [PERSON] та [PERSON] , складених комісією служби у справах дітей Новобузької міської ради Баштанського району Миколаївської області 20.11.2023, 06.03.2024, 19.05.2023, 15.05.2023, сімя не має постійного місця проживання, стосунки в сім`ї складні, дитина не доглянута ( а.с.19, 20, 21, 22) [PERSON] та [PERSON] станом на 20.05.2024 року на обліку у Новобузькому відділі Баштанської філії Миколаївського ОЦЗ не перебувають ( а.с.24) Із листа КУ «Центр надання соціальних послуг» Зачепилівської селищної ради Зарківської області від 16.11.2023 року № 01-16/216 судом встановлено, що із [PERSON] було проведено бесіду з приводу повернення її сина [PERSON] , однак мати рішучості не виявила ( а.с.26,27) Постановою Новобузького районного суду Миколаївської області від 22.12.2023 року [PERSON] був визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП та притягнутий до адміністративної відповідальності ( а.с.29) Згідно висновку органу опіки та піклування Новобузької міської ради Баштанського району миколаївської області про доцільність позбавлення батьківських прав, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав громадянина [PERSON] та [PERSON] , відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.30). Згідно з ч.1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст.55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до положень ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Відповідно до ст.18 Конвенції, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав та обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний та духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від батьківських обов`язків відповідно до закону. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. При цьому, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Саме батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, згідно з законами України і на кожного з них покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інший осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо. Згідно вимог ст.ст.150, 155 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Пунктами 1, 2 ч.1 ст.164 СК України передбачено, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 165 СК України правом на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Таким чином, після повно, всебічно та об`єктивно встановлених обставин справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, та враховуючи, що відповідачі не цікавиться життям та розвитком дитини, не виконують обов`язки по утриманню дитини, її матеріальному забезпеченню, не вчиняють будь-яких дій, спрямованих на забезпечення фізичного і духовного розвитку дитини, його навчання, підготовки до самостійного життя, не виявляють інтересу до його внутрішнього світу, суд вважає необхідним позбавити відповідачів батьківських прав щодо неповнолітньої дитини. Суду також не надано будь-яких доказів на підтвердження здійснення перешкод відповідачу у реалізації батьківських прав та обов`язків щодо дитини. При цьому, суд приймає до уваги висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав, оскільки, на думку суду, він складений з урахуванням усіх конкретних обставин справи та не суперечить інтересам дитини. Суд роз`яснює, що згідно ч.1 ст.166 СК України, особа, яка позбавлена батьківських прав, втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам по справі, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Крім того, стаття 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої Верховною Радою України 27.09.1991 року, та положення Декларації прав дитини регламентують, що інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч.2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві. Зокрема, статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно до закону обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Відповідно, невиконання зазначеного обов`язку тягне за собою встановлену законом відповідальність. Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 СК України визначено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Виплачуються аліменти до повноліття дитини. Оскільки позивач звернувся до суду із позовом 24.05.2024 р., то аліменти слід стягувати з цієї дати. За наслідками розгляду справи встановлено, що відповідачі є особами працездатного віку, а тому, враховуючи об`єктивні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення аліментів підлягає задоволенню.

Outcome: approved