Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-08 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 13 березня 2024 року [PERSON] отримав в борг від позивача грошові кошти в сумі 8047 євро, про що свідчить письмова розписка від 13 березня 2024 року. Вказує, що відповідач зобов`язувався повернути вказані кошти до 15 квітня 2024 року. Зазначає, що відповідач своє зобов`язання не виконав і борг позивачу у зазначений в розписці строк не повернув, чим порушив виконання зобов`язання. На прохання позивача повернути грошові кошти відповідач не реагує, чим ухиляється від виконання свого зобов`язання. З урахуванням викладеного, просить стягнути з відповідача на свою користь борг в сумі 8047 євро та судові витрати по справі. Відповідачу було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такий не було подано. Заяви, та клопотання учасників справи. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилися. 23 серпня 2024 року представник позивача на електронну адресу суду надіслав заяву в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив розгляд справи проводити у його та позивача відсутності. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Будь-яких заяв/клопотань на адресу суду не подавав Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 29 квітня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено 29 травня 2024 року о 11 год 00 хв. Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 29 травня 2024 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті 21 червня 2024 року о 11 год 00 хв. Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 04 червня 2024 року відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 21 червня 2024 року у зв`язку з відсутністю відомостей про вручення відповідачу повідомлення про дату, час та місце розгляду справи судове засідання відкладено на 16 год 00 хв 13 серпня 2024 року. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд ухвалив розглядати справу за відсутності учасників справи. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом за відсутності учасників справи, які беруть участь у справі не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить такого висновку. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що згідно боргової розписки від 13 березня 2024 року [PERSON] отримав від [PERSON] у борг грошові кошти в сумі 8047 євро строком до 15 квітня 2024 року. На день розгляду даної справи відповідач [PERSON] борг позивачу не повернув. Наявність у кредитора (позикодавця) оригіналу боргової розписки доводить невиконання відповідачем своїх зобов`язань. Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням позичальником ( [PERSON] ) взятих на себе зобов`язань перед позикодавцем ( [PERSON] ) згідно укладеної сторонами боргової розписки. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- або багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Такі правові висновки про застосування ст. 1046, 1047 ЦК України викладені в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17. Суд зауважує, що письмова форма договору позики внаслідок її реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й факту передачі грошової суми позичальнику. Оригінал боргової розписки наданої суду стороною позивача, доводить невиконання відповідачем своїх зобов`язань. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці. Згідно з ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання(неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 524 цього Кодексу грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Згідно з ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно з ст. 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності підстав для задоволення позову. Судом на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів встановлено, що [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти в сумі 8047 євро, які зобов`язувався повернути до 15 квітня 2024 року. Факт отримання [PERSON] грошових коштів, підтверджується власноруч написаною борговою розпискою, оригінал якої було надано позивачем до матеріалів справи. Надаючи оцінку аргументам позивача, суд зауважує, що за своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Аналізуючи наявну в матеріалах справи боргову розписку, суд зазначає, що в такій чітко визначені її сторони позикодавець та позичальник, предмет позика грошових коштів, сума грошових коштів та їх грошова одиниця євро, а також терміни, до яких ця сума позики повинна бути повернута. Відтак, суд доходить переконання, що справжньою природою цієї розписки є саме отримання позики грошових коштів. Наявність оригіналу боргової розписки від 13 березня 2024 року, яка міститься в матеріалах справи, підтверджують факт невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань. Щодо валюти позики, суд зазначає, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Такий висновок повністю відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, зробленого 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц). З огляду на викладене, укладення зазначеного договору позики у іноземній валюті (євро) не суперечить чинному законодавству і повернути отриману позику позичальник зобов`язаний саме у тій валюті, у якій її отримав. В обґрунтування розміру заборгованості за договором позики грошей від 13 березня 2024 року позивач надав відповідну боргову розписку, заперечень щодо якої відповідачем не надано, доказів часткового повернення коштів матеріали справи не містять. Враховуючи вищенаведене у своїй сукупності, а також те, що оскільки грошові кошти в сумі 8047 євро [PERSON] не були повернуті у строк, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] необхідно задовольнити. Розподіл між сторонами судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з позовом, згідно квитанції від 22 квітня 2024 року позивач сплатив судовий збір у розмірі 3410,50 грн, виходячи з ціни позову 341048,76 грн. Ціна позову була визначена позивачем виходячи із суми 8047 євро, в гривневому еквіваленті станом на дату подання позову. З урахуванням викладеного, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати у в розмірі 3410,50 грн. Разом з цим, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (ст. 15 ЦПК України). Згідно з ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України). На виконання вимог ч. 3 ст. 137 ЦПК України позивачем до позову додано: договір № 17/04/24-1 про надання правничої допомоги від 17 квітня 2024 року, укладений із адвокатським об`єднанням «Преміум сервіс» в особі голови Тарана О. П., ордер, акт приймання-передачі наданих послуг від 18 квітня 2024 року за вказаним договором, з якого вбачається види юридичних послуг, наданих позивачу та їх вартість, а саме: надання правничої інформації, консультацій, роз`яснень щодо правового регулювання можливості стягнення боргу за розпискою - 3000 грн та підготовка та формування позовної заяви - 7000 грн, сплата коштів за правничу допомогу підтверджується рахунком-фактурою № 18/04/24-1 від 18 квітня 2024 року та копією квитанції на суму 10000 грн. Клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, які підлягають розподілу відповідачем суду не подавалося. Ураховуючи вищенаведене з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути 10000 грн витрат на правничу допомогу. На підставі наведеного,

Outcome: approved