Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: виконавчий комітет Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, як орган опіки і піклування про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини. Просить суд: 1)\~ розірвати шлюб між ним, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований 14.04.2018 року у Жовківському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 33; 2) визначити місце проживання малолітньої дитини, а саме сина [PERSON] , [INFO] разом з ним, його батьком, [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] ,\~ за адресою: [ADDRESS] на його повному, самостійному вихованні та утриманні, з підстав зазначених у позові, 3) судові витрати з відповідача просить не стягувати. Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 27.08.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак подав на адресу суду письмову заяву, у якій просить справу розглядати у його відсутності. Зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить такі задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак подала на адресу суду письмову заяву, у якій просить справу розглядати у її відсутності. Наголосила, що дійсно з кінця 2023 року стосунки між нею та позивачем почали погіршуватися. Часто виникали сварки та непорозуміння, що призвело до того, що вона перейшла проживати за іншою адресою, а нещодавно взагалі виписалась із місця реєстрації та проживання чоловіка та сина, і зареєструвалась за іншою адресою, де фактично проживає з початку 2024 року. Тому, щодо розірвання шлюбу зареєстрованого між нею та позивачем 14.04.2018\~року у\~Жовківському районному\~відділі державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~Головного територіального\~управління юстиції\~у Львівській\~області не\~заперечує.\~Просить такий\~розірвати.Щодо визначення місця проживання їхньої спільної дитини сина, [PERSON] , [INFO] , то зазначила таке. ЇХ з позивачем спільний син [PERSON] , [INFO] дійсно проживає та зареєстрований із батьком, позивачем по справі [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] та знаходяться повністю на його самостійному утриманні і вихованні. Вона проживає та зареєстрована окремо від дитини, а саме за адресою: [ADDRESS] .\~Наголосила,\~що на\~даний час\~вона не\~працює та\~жодних доходів\~не отримує,\~а тому\~дійсно не\~може забезпечити\~належний рівень\~утримання та\~виховання сину.\~ До\~подачі позовної\~заяви позивачем\~до суду\~вони з\~ним дійсно\~не могли\~дійти згоди\~щодо визначення\~місця проживання\~їхнього сина,\~однак станом\~на сьогодні\~вона зрозуміла,\~що немає\~можливості утримувати\~дитину,\~а тому\~не заперечує\~щодо того,\~щоби суд\~залишив малолітнього\~сина на\~повному самостійному\~утриманні та\~вихованні батька\~ позивача\~у справі,\~ [PERSON] ,\~так як\~він працює,\~отримує стабільний\~дохід,\~а тому\~станом на\~сьогоднішній день,\~в \~впершу чергу\~в інтересах\~їхньої спільної\~дитини,\~ вважає,\~що це\~буде найкращий\~варіант.У зв`язку із вищенаведеним, просить суд: 1)заяву [PERSON] задоволити в повному обсязі. 2)справу слухати у її відсутності. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: виконавчого комітету Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, як органу опіки і піклування, в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника, зазначив, що не заперечує проти задоволення позовних вимог, при вирішенні справи покладається на думку суду. А тому, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі позивача, відповідача та представника третьої особи,які не з`явилися в підготовче судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення такого, зважаючи на подані ними заяви про розгляд справи у їх відсутності, висловлені позиції у справі. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Ч. 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так як відповідач не заперечує проти позовних вимог, фактично визнала їх, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено,\~що позивач, [PERSON] , [INFO] зареєстрував шлюб з відповідачкою [PERSON] у Жовківському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про що цього ж дня було складено запис за № 33. Наведене підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , яке видане Жовківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області 14.04.2018 року (а.с.39). У шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видане Жовківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області 28.03.2019 року (а.с.15). З витягу з реєстру територіальної громади (Жовківської територіальної громади) від 04.07.2024 року за № 2024/007902407 (а.с. 11) видно, що [PERSON] , [INFO] з 23.01.2007 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Їх з відповідачкою син [PERSON] , [INFO] зареєстрований (і фактично проживає) за адресою: [ADDRESS] . Даний факт підтверджується витягом з реєстру територіальної громади (Жовківської територіальної громади) від 04.07.2024 року за № 2024/007884988 (а.с.16). В той же час, відповідач [PERSON] , зареєстрована та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Даний факт підтверджується витягом з реєстру територіальної громади (Жовківської територіальної громади) від 04.07.2024 року за № 2024/007886725 (а.с. 14), тобто окремо від позивача і їхнього малолітнього сина. Також вищенаведене підтверджується витягом № 778/05-23 від 08.07.2024 року про осіб місце проживання яких зареєстровано або було зареєстровано в період з 01.01.2024 року по 08.07.2024 року, яка видана Жовківською міською радою Львівського району Львівської області (а.с.18) з якої видно, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані та проживають: 3) [PERSON] , [INFO] ; 4) [PERSON] , [INFO] (син); 5) [PERSON] , [INFO] (батько); 6) [PERSON] , [INFO] (мати) 7) [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що батьки позивача є пенсіонерами за віком та перебувають на його утриманні, оскільки постійно хворіють та потребують додаткової матеріальної допомоги. Дані факти підтверджуються копіями пенсійних посвідчень батьків (а.с.19) та виписками із медичних карт амбулаторного (стаціонарного) хворого за №№ 339, 340 (а.с. 20-21). Оскільки мати малолітнього сина [PERSON] - відповідачка по справі [PERSON] протягом тривалого часу проживає окремо від сина, його вихованням та утриманням фактично не займається, а тому дитина перебуває виключно на повному утриманні та вихованні позивача по справі. Той факт, що позивач працює підтверджується довідкою з місця праці від 08.07.2024 року за № 14 (а.с.22). \~ \~ Судом\~встановлено,\~що приблизно з кінця 2023 року стосунки між сторонами погіршилися., що було зумовлено тим, що у\~сторін різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Вони часто сварилися, між ними виникали непорозуміння. Відповідач не працювала, сиділа дома на позивача утриманні і це ще більше призводило до сварок. Факт того, що відповідач не отримувала за останні роки жодних доходів підтверджується довідкою з пенсійного фонду України (а.с.24-25). Всі спроби налагодити стосунки, обговорити спільні проблеми не дали жодного результату. Конфлікти, які між сторонами виникали, негативно впливали на позивача та їхнього малолітнього сина психоемоційний стан. Ставлення відповідачки до позивача остаточно вбили у ньому почуття до неї любові. Як наслідок, вони з початку 2024 року почали проживати окремо. Згідно зі\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. У відповідності із ч. 1\~ст. 110 Сімейного кодексу України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною 2\~ст.\~112\~Сімейного кодексу\~України передбачено, що \~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно п. 10\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~практику застосування\~судами законодавства\~при розгляді\~справ про\~право на\~шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя»\~№11\~від 21.12.2007\~року проголошена\~Конституцією України\~охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Статтею 55\~Конституції України передбачено, що\~права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовна вимога позивача про розірвання шлюбу підлягає до задоволення. Щодо позовної вимоги про визначення місця проживання малолітньої дитини, то суд приходить до наступного висновку. Згідно ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Їх спільна із відповідачкою дитина не досягла десяти років. Водночас сторони на час звернення до суду з даним позовом, не досягли згоди щодо місця проживання їхнього малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що фактично їх син на даний момент зареєстрований та проживає разом з батьком, позивачем по справі. Ним створені всі належні умови для проживання малолітнього сина, що видно з акту обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства за № 309 від 11.07.2024 року. Тобто, будинок, в якому позивач зареєстрований, має всі умови для проживання, а саме: світло, теплопостачання, воду, ванну кімнату, туалет, інтернет, окрему кімнату для дитини. Як встановлено, відповідачка на даний момент не працевлаштована, додаткових доходів немає, що позбавляє її можливості здійснювати догляд за дитиною сином в обсязі, який необхідний для його належного розвитку. Утриманням сина займаюся виключно позивач, оскільки відповідачка не несе жодних витрат для забезпечення добробуту дитини. Тобто, у відповідачки на даний час немає можливості забезпечувати належний рівень утримання, виховання та проживання малолітньому сину. Дитина не має проблем із здоров`ям, а тому позивач, як батько, в повному обсязі має можливість здійснювати його виховання та забезпечувати йому всі належні умови для проживання поряд з ним. Станом на 04.07.2024 року до кримінальної відповідальності позивач не притягувався, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває, про що свідчить витяг з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» (а.с.26). Суд враховує, що [PERSON] є в цілому власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується відповідними документами (а.с. 27-29). Тобто, у позивача на даний час є всі можливості забезпечувати належний рівень утримання, виховання та проживання малолітньому сину, а тому саме в його інтересах необхідно визначити місце проживання сина разом зі ним за зареєстрованою адресою його проживання. Згідно ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 8 Закону України Про охорону дитинства передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статями 18, 27 "Конвенції ООН про права дитини" від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789- XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У зв"язку із вищенаведеним, суд приходить до висновку, що позовна вимога позивача про визначення місця проживання дитини підлягає до задоволення. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Однак, п. 4 прохальної частини позовної заяви позивач просить суд судові витрати покласти на нього, а тому незважаючи на те, що позовні вимоги позивача задоволені повністю та визнання відповідачем позову, питання стягнення з відповідача судового збору та повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору,\~сплаченого позивачем\~при поданні\~позову,\~не підлягає\~вирішенню,\~не є\~предметом розгляду\~справи,\~оскільки суд\~розглядає справу\~лише в\~межах заявлених\~вимог.

Outcome: approved