Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-19 00:00:00

Позивачка звернулась до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. У своєму позові позивачка просить суд: стягнути з відповідача на свою користь аліменти у твердій грошовій сумі на утримання дитини в розмірі 4000,00 грн., починаючи з дня пред`явлення даного позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з осені 2017 року сторони проживали спільно, однією сім`єю без реєстрації шлюбу. [INFO] у сторін народилася спільна дитина - син [PERSON] . З моменту початку війни в 2022 році сторони мають різні погляди на життя. Відповідачка евакуювала дитину до Бельгії, де зараз проживає з нею. У зв`язку із вказаними подіями сторони перестали підтримувати сімейні стосунки, вести спільне господарство, подальше спільне сімейне життя між ними неможливе, водночас, батько дитини не сплачує регулярно кошти на утримання сина. Дитина проживає разом із матір`ю. Таким чином, оскільки сторони не досягнули згоди щодо розміру аліментів на утримання спільного з відповідачем сина, позивачка звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 17 травня 2024 року вказану справу прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (а.с.9) відповідачу направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які двічі повернулися з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання» (а.с.23,26). Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, судом приходить до наступних висновків. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився син - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 19 жовтня 2018 року Подільським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №2720 (а.с.4). Так, згідно вимог ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною другою статті 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Як зазначила позивачка, шлюб між сторонами не був зареєстрований офіційно, та сторони наразі проживають окремо. Як встановлено судом, їх спільна дитина проживає разом з матір`ю у Herenthout Molenstraat 13A, 2270, Belgium, про що свідчать копія паспорта дитини та матері (а.с.15,16,17,18). Судом встановлено, що на момент подачі позовної заяви до суду домовленість між позивачем та відповідачем про сплату аліментів на утримання дитини була відсутня. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. В той же час, положеннями ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За нормами вказаної статті обов`язок доказування покладається на сторін. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 83 ЦПК України). Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 7 ст. 81 ЦПК України). Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Так, відповідно до ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В силу ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період (частина 2 ст. 184 СК України). Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року та яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Таким чином, з огляду на наведені положення закону, враховуючи те, що відповідач та позивачка проживають окремо, при цьому домовленість між ними про сплату аліментів на утримання дитини відсутня та, водночас, дитина перебуває на утриманні матері, з урахуванням того, що відповідач є особою працездатного віку та не надав відповідних доказів, які б свідчили, що за станом здоров`я він позбавлений можливості працевлаштуватися та має на утриманні інших дітей або непрацездатних батьків чи дружину, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання дитини у твердій грошові сумі, в розмірі 4000 грн., щомісяця, починаючи з дня пред`явлення до суду даного позову і до досягнення дитиною повноліття. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. В той же час, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved