Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-10 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом в якому вказали, що 17.11.2022 державним нотаріусом Зачепилівської державної нотаріальної контори Терещенко Л.О. їм видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті їхнього батька [PERSON] , померлого [INFO] . Спадщина складається з частки (кожному) права на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Росія» с. Леб`яже Зачепилівського району Харківської області, розміром 7,7 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Це право на земельну частку (пай) на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0128425 від 30.06.1997, що належала [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкоємцем якої був син [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцем якого був син [PERSON] , який прийняв спадщину, але не дооформив своїх спадкових справ (с/с 58/2011). У серпні 2023 року позивачі звернулися до Зачепилівської селищної ради із заявою про виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. На вказану заяву згідно рішення сесії № 4063 від 17.08.2023 позивачі отримали відмову у виділенні земельної ділянки у зв`язку з тим, що у колишньому реформованому КСП «Росія» відсутні незатребувані земельні частки (паї) та рекомендували звернутися по даному питанню після припинення воєнних дій в Україні. Таку відмову позивачі вважають незаконною, тому просять суд зобов`язати Зачепилівську селищну раду Красноградського району Харківської області виділити їм із земель резервного фонду комунальної власності на території селищної ради в натурі (на місцевості) по частці земельної ділянку відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0128425 від 30.06.1997, розміром 7,7 умовних кадастрових гектари. Від представника позивачів [PERSON] до суду надійшла письмова заява, в якій він просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] просив суд задовольнити в повному обсязі. Ухвалою судді від 21.08.2024 дану справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (без виклику) за наявними у справі матеріалами. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін. Відповідач відзив на позовну заяву не надав. Беручи до уваги, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0128425, виданого Зачепилівською РДА Харківської області 30.06.1997, [PERSON] та [PERSON] належить право на частину земельної частки (паю) розміром 7,7 умовних кадастрових гектарів із земель колективної власності колишнього реформованого КСП «Росія» Зачепилівського району Харківської області, після смерті [INFO] [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом НСЕ № 030296 від 17.11.2022. У серпні 2023 року позивачі звернулися до Зачепилівської селищної ради Красноградського району Харківської області із заявою про виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. На вказану заяву згідно рішення сесії № 4063 від 17.08.2023 позивачі отримали відмову у виділенні земельної ділянки, у зв`язку з тим, що у колишньому реформованому КСП «Росія» відсутні незатребувані земельні частки (паї) та рекомендували звернутися по даному питанню після припинення воєнних дій в Україні. Відповідно до ч.1 ст.81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Як роз`яснено в пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками, особливості розпорядження землями та використання земель, що залишилися у колективній власності після розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) визначає Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». Згідно ст.ст. 1, 2, 3, 5 зазначеного закону, право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є свідоцтво про право на спадщину. Підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), серед іншого розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості). Відповідно до п.17 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України, сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Зазначеною правовою нормою встановлено відсутність будь-яких строків для звернення із сертифікатом для виділення земельної ділянки в натурі та визначено, що сертифікат є правовстановлюючим документом при реалізації права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства та таке право повинно бути реалізовано відповідним державним органом. Пунктом 21 Розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України установлено, що з 01.01.2019 - дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні», землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності. Частиною першою статті 122 ЗК України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Передача земель сільськогосподарського призначення з державної власності у комунальну власність об`єднаних територіальних громад відбувається відповідно до Указу Президента України від 15.10.2020 № 449/2020 «Про деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин» та Постанови Кабінету Міністрів України від 16.11.2020 № 1113 «Деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин». У рамках проведення земельної реформи, відповідно до ст.ст. 15-1,117,122 ЗК України,

Outcome: approved