Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-17 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до суду з вищевказаною заявою, яка обґрунтована тим, що вона народилася [INFO] в сім`ї [PERSON] та [PERSON] . На даний час її прізвище змінено на [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. Вона звернулася до Тиврівської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з прибудовами, господарською будівлею та спорудами, що розташований в [ADDRESS] . В Тиврівській державній нотаріальній конторі 18.05.2012 була заведена спадкова справа №128/2012 до майна [PERSON] . Однак постановою від 22.11.2023 №685/02-14 про відмову у вчиненні нотаріальної дії їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з прибудовами, господарською будівлею та спорудами, що розташований в [ADDRESS] . Відмова нотаріуса ґрунтується на тому, що в її свідоцтві про народження серії [NUMBER] матір`ю записана [PERSON] , в свідоцтві про укладення шлюбу серії [NUMBER] її дошлюбне прізвище записано « [PERSON] ». Також нотаріус в постанові від 22.11.2023 №685/02-14 вказує, що 27.02.1974 в Тиврівському райвідділі РАГС було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] і після розірвання шлюбу дружина мала прізвище [PERSON] . Нотаріус вказує, що 18.06.1979 в Яришівській сільській раді Тиврівського району Вінницької області було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] і вже після реєстрації цього шлюбу присвоєно прізвище « [PERSON] ». Державний нотаріус в постанові від 22.11.2023 №685/02-14 зробив висновок, що на підставі вищевказаних документів в свідоцтві про народження [PERSON] від 17.08.1974 мати записана як [PERSON] , яка з 27.02.1974 носила прізвище [PERSON] . Тобто різниця в зазначенні прізвища померлої [PERSON] стала підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії. Окрім як в судовому порядку, вирішити даний юридичний факт немає можливості. Встановлення факту необхідне їй для того, щоб здійснити спадкування за законом на майно. Тому просить встановити факт родинних відносин, а саме: що [PERSON] , [INFO] , є рідною дочкою [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 14.12.2023 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд в порядку окремого провадження. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 23.01.2024 витребувано з Тиврівської державної нотаріальної контори Вінницької області копію спадкової справи №128/2012 до майна померлої [INFO] [PERSON] . 28.02.2024 на виконання вимог ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 23.01.2024 з Тиврівської державної нотаріальної контори Вінницької області надійшла копія спадкової справи №128/2012 до майна померлої [INFO] [PERSON] . Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 28.05.2024 до участі у справі № 128/5056/23 залучено в якості заінтересованої особи [PERSON] . В судове засідання 17.09.2024 учасники справи не з`явились, хоч про день, час та місце розгляду справи повідомлялись судом у встановленому законом порядку. Представник заявника [PERSON] адвокат Медончак М.М. попередньо подала до суду заяву, у якій просить розгляд справи провести за відсутності заявника, заяву задовольнити у повному обсязі, судові витрати залишити за останньою. Представник Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області Бондар В.М. попередньо подав до суду заяву, у якій просить розгляд справи здійснювати без участі представника заінтересованої особи Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області, при вирішенні справи покладаються на розсуд суду. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання 17.09.2024 не з`явився, хоч про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся судом у встановленому законом порядку. Попередньо представник заявника [PERSON] адвокат Медончак М.М. подала до суду посвідчену старостою Яришівського старостинського округу Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області заяву [PERSON] , у якій він просить розгляд справи провести за його відсутності, заяву [PERSON] задовольнити у повному обсязі. Частиною третьою\~статті 211 ЦПК України\~визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання 17.09.2024 за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши письмові докази по справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом установлено, що [INFO] померла [PERSON] в с. Студениця, Тиврівського району Вінницької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 21.11.2011 (а.с. 18). Також судом установлено, що постановою Тиврівської державної нотаріальної контори Вінницької області від 22.11.2023 №885/02-14 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з прибудовами, господарською будівлею та спорудами, розташований в [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; відмова обґрунтована тим, що в свідоцтві про народження [PERSON] від 17 серпня 1974 року мати записана як [PERSON] , котра з [INFO] носила прізвище [PERSON] (а.с.8). Згідно з Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України від 24.04.2024 №00044684350, батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 99). З копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 19.01.1996 убачається, що 19.01.1996 [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб (а.с. 19). Згідно з копією Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 26.01.2024 №00043308716, 14.07.1991 між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб; 29.01.1992 шлюб розірвано (а.с. 57, 59). Відповідно до копії свідоцтва про народження від 30.12.1950, батьками [PERSON] зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 17). 29.12.1968 між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб; 27.02.1974 шлюб розірвано, прізвище [PERSON] після розірвання шлюбу [PERSON] , що підтверджується копіями Витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 23.04.2024 №00044662913 та від 23.04.2024 №00044663072 (а.с. 96, 98). З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 30.07.1976 убачається, що батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 16). Згідно з копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 17.06.1979, 17.06.1979 [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) уклали шлюб (а.с. 15). Відповідно до копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 23.04.2024 №00044663249, 18.06.1979 між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований шлюб (а.с. 97). Згідно з копією виписки з погосподарської книги №6 за 2006-2010 роки, в житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані чотири особи: [PERSON] голова домогосподарства; [PERSON] син; [PERSON] син; [PERSON] дочка (а.с. 9). З копії витягу з Державного реєстру речових прав від 04.09.2023 №345197493 убачається, що власником житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, розташованого в [ADDRESS] , є [PERSON] (а.с. 10). Відповідно до копії довідки Тиврівської державної нотаріальної контори Вінницької області від 23.05.2023 №342/02-14, [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , є спадкоємицею [PERSON] (а.с. 12). З копії спадкової справи №128-2012 до майна померлої [INFO] [PERSON] убачається, що 18.05.2012 [PERSON] звернулася до Тиврівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [INFO] її матері [PERSON] , у заяві зазначила, що крім неї, спадкоємцем є син померлої [PERSON] (а.с. 74). Згідно з ч. 1\~ст. 293 ЦПК України, окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи немайнових прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293\~ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Юридичні факти це життєві обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. З точки зору права всі життєві факти, які так чи інакше зачіпають суспільні відносини, поділяються на юридично значущі та юридично байдужі, з якими пов`язують виникнення будь-яких юридичних наслідків. Однак не всі життєві обставини є юридичними фактами. Життєві факти (обставини) стають юридичними фактами не самі по собі або в силу якихось особливих властивостей, а внаслідок визнання їх такими державою і закріплення в законі. Закон надає юрисдикції суду встановлювати факти, що мають юридичне значення, але при певних умовах: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто, від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відмовити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Спір про право характеризує такий стан відносин, коли між сторонами існують певні розбіжності з приводу наявності, змісту та обсягу прав та обов`язків, здійснення яких неможливо без судового втручання. У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Факти, що мають юридичне значення, встановлюються в судовому порядку, коли ці факти безпосередньо породжують юридичні наслідки для заявника: право на спадщину; право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, одержання компенсації тощо. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 320/948/18 зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 16.06.2021 (справа № 643/6447/19), від 03.02.2021 (справа № 644/9753/19), від 18.11.2020 (справа № 554/3600/19), від 25.11.2020 (справа № 636/4087/19), від 19.06.2019 (справа № 752/20365/16-ц), від 05.12.2019 (справі № 750/9847/18). Судом установлено, що у свідоцтві про народження заявника її матір зазначена як « [PERSON] » (актовий запис складено 17.08.1974), однак з 27.02.1974 остання змінила своє прізвище на « [PERSON] », а в подальшому змінено на « [PERSON] ». Таким чином, прізвище матері заявника у свідоцтві про народження заявника є відмінним від прізвища, яке належало їй на час народження заявника, у зв`язку з чим заявник не може підтвердити факт родинних відносин з матір`ю [PERSON] , що перешкоджає їй оформити свої спадкові права. Тому встановлення факту, про який просить [PERSON] , породжує для останньої юридичні наслідки, від яких залежить виникнення права на спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Частиною першою статті 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Згідно з п. 7 Пленуму Верховного суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту родинних відносин, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці. Наявність факту родинних відносин можуть підтвердити наступні докази: автобіографії, фотографії, листи, як ділового так і особистого характеру, особові справи, рішення судів, ордери на вселення, господарські книги, домові книги, а також інші документи; листи органів реєстрації актів цивільного стану про неможливість поновлення втрачених записів, внесення змін і доповнень, виправлень у записи актів цивільного стану; покази свідків, котрі можуть підтвердити про взаємовідносини померлого із заявником. Заявник [PERSON] надала суду письмові пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] , які, будучи обізнаними про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань та про відмову від дачі показань, повідомили, що рідною матір`ю [PERSON] була [PERSON] , яка померла [INFO] . Дівочим прізвищем [PERSON] було [PERSON] , але в шістдесятих роках вона вийшла заміж за [PERSON] , з яким потім розлучилася. Після розлучення вона знову вийшла заміж за [PERSON] , з яким у шлюбі у них народилися [PERSON] та [PERSON] . Тобто за життя [PERSON] мала три прізвища, а саме: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, судом установлено, що заявник [PERSON] , [INFO] , дійсно являється дочкою [PERSON] , яка померла [INFO] . Під час розгляду даної заяви про встановлення\~факту родинних\~відносинспору про право виявлено не було. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010, заява № 4909/04).

Outcome: approved