Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-15 00:00:00

В січні 2024р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив суд: - стягнути з відповідача на свою користь у відшкодування матеріальної шкоди 38724,79 грн.; у відшкодування моральної шкоди 20000,0 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 22 жовтня 2021р. о 13 год. 30 хв. в м. Києві, на вул. Дегтярівській, 51, мала місце дорожньо - транспортна пригода (далі по тексту - ДТП), за участі автомобілів: «Renault» д.н.з. [NUMBER] , власником якого є позивач та «Skoda» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням відповідача. Внаслідок даної ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, відтак позивачеві було заподіяно майнової шкоди. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 січня 2022р. у справі № 761/39457/21, відповідача [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. На час ДТП, цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована. Разом з тим, ПрАТ «Страхова компанія «АРКС», на виконання укладеного з позивачем договору добровільного страхування наземного транспорту № 145328а0к від 23 листопада 2020р., було сплачено позивачу страхове відшкодування, внаслідок зазначеної вище ДТП у розмірі 188482,72 грн. Проте, згідно звіту № 1010/12-21 від 05 січня 2022р. вартість відновлювального ремонту його автомобіля «Renault» д.н.з. [NUMBER] становить 213245,3 грн. Таким чином, різниця між фактичним розміром шкоди (повна вартість відновлювального ремонту) і отриманою страховою виплатою становить 24762,58 грн. Окрім цього, у зв`язку з пошкодженням належного йому на праві власності транспортного засобу, позивач був вимушений понести витрати у розмірі 11962,21 грн. на послуги «таксі», а також витрати зі сплати вартості звіту автотоварознавчого дослідження - 2000,0 грн. Також позивач вказував, що з вини відповідача [PERSON] , він зазнав також і моральної шкоди, яку за своїми внутрішнім переконанням, з урахуванням принципів розумності і справедливості, оцінив у 20000,0 грн., й просив відшкодувати шляхом стягнення на свою користь із відповідача, наголошуючи, що у зв`язку з ушкодженням майна позивач протягом тривалого часу зазнавав незручностей, обумовлених необхідністю проведення ремонту пошкодженого майна. При цьому, як позивач вказує, замість того, щоб займатися особистими справами, він вимушений був витрачати час не лише на проведення необхідного ремонту, а на пошук способів отримання відшкодування від відповідача. Оскільки в досудовому порядку вирішити спір не можливо позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22 березня 2024р. відкрито провадження у справі, за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників процесу. До судового засідання представником позивача було подано до суду заяву про розгляд справи у відсутність сторони позивача, яка заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, з підстав, наведених у позові, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] , про час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку, в судові засідання не з`являвся, поважність причин неявки не повідомив, у встановлений судом строк, відповідач відзив на позов до суду не подавав. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи, і відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 22 жовтня 2021р. о 13 год. 30 хв. в м. Києві, на вул. Дегтярівській, 51, мала місце ДТП, за участі автомобілів: «Renault» д.н.з. [NUMBER] , власником якого є позивач та «Skoda» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням відповідача. Внаслідок даної ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, відтак позивачеві було заподіяно майнової шкоди. Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 18 січня 2022р. у справі № 761/41445/19, яка набрала законної сили, відповідача [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом вставнолено, що на момент ДТП, цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ч. 2 цієї статті, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За змістом п. 2 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Звертаючись до суду з вимогами про відшкодування матеріальної шкоди, позивач наголошував, що ПрАТ «Страхова компанія «АРКС», на виконання укладеного з ним договору добровільного страхування наземного транспорту № 145328а0к від 23 листопада 2020р., йому було сплачено страхове відшкодування, внаслідок зазначеної вище ДТП у розмірі 188482,72 грн. Проте, згідно звіту № 1010/12-21 від 05 січня 2022р. вартість відновлювального ремонту його автомобіля «Renault» д.н.з. [NUMBER] становить 213245,3 грн. Частиною 1 ст. 990 ЦК України, передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Частиною 2 ст. 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Положення ч. 1 ст. 1194 ЦК України, визначають, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Таким чином, страховик здійснив на користь потерпілого належну виплату страхового відшкодування у розмірі визначеної вартості відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням зносу. А тому відшкодуванню з боку фактичного заподіювача шкоди на користь потерпілої особи підлягає різниця між фактичним розміром шкоди (повною фактичною вартістю відновлювального ремонту автомобіля) та здійсненою виплатою страхового відшкодування у розмірі вартості відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням зносу. Вирішуючи питання про належність і допустимість доказу - звіту № 1010/12-21 від 05 січня 2022р., суд звертає увагу на те, що зазначений звіт не є процесуальним доказом, в силу правових висновків Великої Палати від 18 грудня 2019р. по справі № 522/1029/18; зокрема особа, яка складала звіт не була попереджена про кримінальну відповідальність, відсутні відомості у звіті для подання до конкретного суду, відсутні відомості, що огляд пошкодженого автомобіля позивача та складання протоколу огляду цього транспортного засобу відбувся за участі представника винної особи чи страхової компанії. Крім того, оцінка вартості відновлювального ремонту проведена не на час ДТП, а на момент проведення цього дослідження. Звертаючись до суду з вимогами, в порядку ст. 22 ЦК України, про стягнення на свою користь з відповідача витрат, які поніс позивач, у зв`язку з послугами «таксі» - 11962,21 грн., при цьому протягом всього часу розгляду справи в суді стороною не було надано жодного належного доказу, на підтвердження цих витрат, посилання сторони, в якості письмового доказу на виписку з банківського рахунку позивача, не свідчить, що саме позивачем були замовлені послуги «таксі», і такі послуги, були викликані саме пошкодженням автомобіля позивача. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення вимог позивача про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 38724,79 грн. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, внаслідок порушення її прав. особа має право на відшкодування моральної шкоди, внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України, в п. 3 Постанови від 31 березня 1995р. за № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пунктом 5 цієї Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що діями відповідача позивачу завдано моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, які вимагають від останнього, додаткових зусиль для організації свого життя, відчуття ним негативних емоцій, перебування у стресовій ситуації, неможливість користуватися автомобілем, при цьому судом встановлено, що ДТП мала місце з вини відповідача, тому суд вважає вірним, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню у відшкодування моральної шкоди - 20000,0 грн., Відповідно до ст. ст. 137, 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,2 грн.; витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,0 грн.

Outcome: partial