Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-12 00:00:00

У червні 2023 року позивач [PERSON] , від імені та в інтересах якого діє адвокат Скрицький Р.Л., звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом: -двох земельних ділянок розмірами 0,43 га для ведення особистого селянського господарства, 0,25 га для будівництва, обслуговування житлового будинку, сукупним загальним розміром 0,68 га по [ADDRESS] , що належали на праві приватної власності спадкодавцю [PERSON] , який помер [INFO] ; -житловий будинок в [ADDRESS] , інвентарна справа № 596-22-ТП, загальною площею 54,0 кв.м., що належав на праві приватної власності спадкодавцю [PERSON] , який помер [INFO] . Позов мотивовано тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] , який до дня своєї смерті проживав в [ADDRESS] . Факт родинних відносин між спадкодавцем та позивачем підтверджується свідоцтвом про народження останнього. Спадкодавець 22.03.2002 на користь позивача зробив особисте розпорядження у формі заповіту, зареєстрованого в Довгалівській сільській раді Погребищенського району Вінницької області. Крім позивача інших осіб, які б мали право на успадкування майна, немає. Після смерті спадкодавця відкрилась спадщина, яка складається з двох земельних ділянок розмірами 0,43 га - для ведення особистого селянського господарства, 0,25 га - для будівництва, обслуговування житлового будинку, сукупним загальним розміром 0,68 га, та з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Вищевказані земельні ділянки належали спадкодавцю [PERSON] на підставі рішення 9 сесії 22 скликання Довгалівської сільської ради народних депутатів Погребищенського району Вінницької області від 29.08.1997 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність і користування». Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами належав спадкодавцю на підставі запису погосподарської книги № 3 на 2001-2005 роки по Довгалівській сільській раді Погребищенського району Вінницької області. Він, як спадкоємець за заповітом на спадкове майно після смерті спадкодавця, в передбачений шестимісячний строк з часу відкриття спадщини подав заяву до нотаріального органу про прийняття спадщини. Після його звернення до нотаріального органу із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом державним нотаріусом Погребищенської державної нотаріальної контори Вінницької області прийнято рішення у формі постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30.11.2022, у зв`язку з тим, що правовстановлюючі документи, які б підтверджували право власності на житловий будинок та присадибну земельну ділянку за життя спадкодавця [PERSON] не були виготовлені, а на померлих дані документи відповідні органи не видають. За таких обставин, з метою захисту своїх спадкових прав, він змушений звернутися із цим позовом до суду. 26.06.2023 суддею ухвалено відкрити провадження у справі за вищевказаним позовом та її розгляд проводити за правилами загального позовного провадження (Т.1, а.с. 21). 29.06.2023 судом державному нотаріусу Погребищенської державної нотаріальної контори скеровано лист за вих. № 143/578/23/4567/2023 про надсилання для огляду в судовому засіданні спадкової справи [PERSON] , який помер [INFO] (Т.1, а.с. 22). 06.07.2023 до канцелярії суду з Погребищенської державної нотаріальної контори за № 365/01-16 надійшли копії матеріалів спадкової справи № 03/2006 від 10.01.2006 щодо майна [PERSON] , який помер [INFO] (Т.1, а.с. 28-40). 12.10.2023 судом ухвалено закрити підготовче провадження у справі та призначити справу до судового розгляду по суті (Т.1, а.с. 61). Згідно із інформацією Єдиного реєстру адвокатів України право на заняття адвокатською діяльністю адвоката Скрицького Романа Леонідовича зупинено згідно із п. 3 ч. 1 ст. 31 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» з 28.09.2023 по 28.09.2024 на підставі рішення дисциплінарної палати КДКА Чернівецької області (Т.1, а.с. 62). 23.10.2023 через систему «Електронний суд» до канцелярії суду від [PERSON] , від імені та в інтересах якої діє адвокат Пересунько О.В., надійшла заява про вступ у справу як третьої особи, в якій просить постановити ухвалу про вступ у справу як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору - [PERSON] , та справу в порядку ст. 52 ЦПК України почати розглядати спочатку. Також, разом із вищевказаною заявою до канцелярії суду надійшла позовна заява третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, в якій просить визнати за [PERSON] , [INFO] , в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] [PERSON] право власності на приватний будинок [ADDRESS] . Позовна заява третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, мотивована тим, що [INFO] помер [PERSON] , який являється дідом [PERSON] по материнській лінії. Дружина померлого [PERSON] померла у 1980 році. Спадкодавець [PERSON] , який помер [INFO] , мав дочку [PERSON] , яка померла [INFO] , та сина [PERSON] , на ім`я якого за життя спадкодавець залишив заповіт. Однак, на її думку, [PERSON] 10.01.2006 відкрив спадкову справу, проте, після її відкриття спадкоємцем за заповітом не вчинялось жодних дій. Після смерті діда залишився приватний будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за якою мешкає та зареєстрована третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, на теперішній час та проживала разом з матір`ю та зі своїм дідом на момент його смерті, а також здійснювала догляд за дідом та матір`ю, несла фінансові затрати з утримання будинку та присадибної ділянки. Станом на дату подання позовної заяви відповідно до витягу із реєстру нерухомого майна не зареєстровано жодного власника вказаного нерухомого майна. Стверджує, що протягом останніх 18 років вона проживала разом зі спадкодавцем [PERSON] у зазначеному приватному будинку, як і продовжує проживати в ньому зараз, здійснювала постійний догляд за дідом та вчиняла дії щодо його поховання, несла фінансові затрати щодо догляду та в подальшому і на поховання померлого, та є спадкоємцем по другій черзі, як онука померлого, та перебування на утриманні спадкодавця - померлого більше, ніж п`ять років до його смерті на її утриманні. Вважає, що є єдиним спадкоємцем по четвертій черзі за законом як особа, яка проживала із спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років до відкриття спадщини, оскільки протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини не заявила відмову від неї. Також, 25.10.2023 разом з вищевказаними заявами подала заяву про застосування строку позовної давності до вимог первісного позивача, в якій просить застосувати строк позовної давності до позовних вимог [PERSON] до Погребищенської міської ради про визнання права власності на житловий будинок, земельну ділянку в порядку спадкування за законом, у зв`язку з тим, що первісний позивач був обізнаний про його право спадкування за заповітом із 2005 року, про що свідчить відкриття спадкової справи, але не прийняв її та втратив право на спадкування за законом у продовж 3-х років із дати виникнення такого права (Т.1, а.с. 67-119). 09.11.2023 ухвалою суду відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] , від імені та в інтересах якої діє адвокат Пересунько О.В., про залучення до участі в справі в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору у справі за позовом [PERSON] до Погребищенської міської ради про визнання права власності на житловий будинок, земельні ділянки в порядку спадкування за законом (Т.1, а.с. 152-153). Постановою Вінницького апеляційного суду від 04.01.2024 вищезазначену ухвалу суду від 09.11.2023 було скасовано (Т.2, а.с. 108, 109). Ухвалою суду від 01.03.2024 задоволено клопотання [PERSON] , від імені та в інтересах якої діє адвокат - Пересунько Оксана Віталіївна, про поновлення процесуального строку; залучено [PERSON] в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору у справі №143/578/23 за позовом [PERSON] до Погребищенської міської ради про визнання права власності на житловий будинок, земельні ділянки в порядку спадкування за законом; прийнято до провадження позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору [PERSON] до [PERSON] , Погребищенської міської ради про визнання права власності; об`єднано позов [PERSON] до [PERSON] , Погребищенської міської ради про визнання права власності з позовом [PERSON] до Погребищенської міської ради про визнання права власності на житловий будинок, земельні ділянки в порядку спадкування за законом, у одне провадження; повернуто до стадії підготовчого провадження у розгляді цивільної справи №143/578/23 (Т.2, а.с. 120-122). 28.05.2024 судом ухвалено закрити підготовче провадження у справі та призначити справу до судового розгляду по суті (Т.2, а.с. 141). Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений згідно норм чинного законодавства (Т.2, а.с. 152). Однак, 11.10.2023 до канцелярії суду направив заяву, у якій вказав, що у зв`язку з черговим лікуванням хвороби фізично не спроможний особисто з`являтись до приміщення суду для участі у справі, тому просить здійснювати розгляд справи у його відсутність (Т.1, а.с. 53, 54). Представник відповідача за первісним позовом Погребищенської міської ради головний спеціаліст юрист відділу правового забезпечення Жмурчук О.М. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог первісного позивача та третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, у повному обсязі. Вважала, що позивач з первісним позовом [PERSON] та третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, [PERSON] можуть звернутися до нотаріального органу для оформлення права власності на спірне майно спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , у порядку, передбаченому п. 66 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127. Своє заперечення проти задоволення позовних вимог мотивувала тим, що щодо первісного позову позивача [PERSON] , то матеріали справи не містять доказів того, що останній прийняв спадщину після смерті спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , як спадкоємець за законом, проте, у передбачений законом строк звернувся до нотаріального органу із заявою про прийняття спадщини за заповітом. Щодо зустрічного позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, [PERSON] , вважала, що єдиним доказом проживання останньої у спірному будинку за адресою: [ADDRESS] , наданим останньою та її представником, в матеріалах справи наявна лише довідка виконавчого комітету Погребищенської міської ради від 14.08.2023 про те, що [PERSON] була зареєстрована та проживала у спірному будинку, як внутрішньо переміщена особа з 2022 року. Однак, згідно виписки з погосподарської книги № 3 на 2001-2005 роки по Довгалівській сільській раді вбачається, що за вказаний період спадкодавець [PERSON] , який помер [INFO] , проживав у спірному будинку один. Отже, вважала, що третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, [PERSON] та її покійна мати [PERSON] , яка померла [INFO] , спадщину після смерті спадкодавця [PERSON] не прийняли у встановленому законом порядку, до суду із заявою про продовження строку для прийняття спадщини не зверталися. Письмові заяви свідків, які містяться у матеріалах справи, вважала суперечливими та такими, що не доводять факт постійного проживання у спірному будинку протягом останніх п`яти років життя спадкодавця [PERSON] , третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, [PERSON] та її покійної матері [PERSON] . Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча про час і місце розгляду справи була повідомлена завчасно та належним чином (Т.2, а.с. 153). Представник третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору [PERSON] , - адвокат Пересунько О.В. в судовому засіданні просила в частині первинних позовних вимог первісного позивача [PERSON] задовольнити частково, а в частині позовних вимог третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, [PERSON] позовні вимоги задовольнити повністю. Пояснила, що третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, [PERSON] є рідною онукою спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , та є спадкоємцем за правом представлення на спадкове майно останнього, так як вона разом зі своєю покійною матір`ю [PERSON] , протягом останніх п`яти років життя спадкодавця проживали разом з ним та доглядали за спірним будинком, що підтверджується наявними у матеріалах справи письмовими заявами свідків. Також вважала, що [PERSON] має право на спадкове майно за законом по п`ятій черзі. Пояснила, що [PERSON] не претендує на визнання за нею права власності на земельні ділянки, які вказані у позові первісного позивача [PERSON] . [PERSON] вважає, що так як вона зареєстрована за місцезнаходженням спадкового майна, то вона є його власницею. Вона весь час спілкувалася з позивачем за первісним позовом [PERSON] і він жодного разу не повідомив їй, що ним подано позов до суду про визнання за ним права власності на спірне майно. Представник третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, [PERSON] - адвокат Пересунько О.В. в судовому засіданні також вважала, що позивач за первісним позовом [PERSON] втратив право на звернення до суду з вимогою про визнання за ним права власності на спірне майно саме за законом, так як ним була подана заява до нотаріального органу про прийняття спадщини за заповітом. Заслухавши думку учасників справи та дослідивши її матеріали, суд приходить до наступних висновків. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших. Суду при розгляді справ про визнання права власності на спадкове майно належить встановити: факт смерті спадкодавця, коло спадкоємців, наявність (відсутність) заповіту, факт прийняття спадщини, наявність спадкового майна. Так, судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконкомом Довгалівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області 11.07.2005 (Т.1, а.с. 6). Позивач за первісним позовом [PERSON] є сином [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно Погребищенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 03.05.2023 (Т.1, а.с. 6 на звороті), та що не заперечується третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, [PERSON] . Згідно погосподарської книги № 3 на 2001-2005 роки по Довгалівській сільській раді на день смерті спадкодавець [PERSON] був зареєстрований та проживав один за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копіями довідок виконавчого комітету Погребищенської міської ради Вінницького району Вінницької області від 30.09.2022 №№ 8-116, 8-117 (Т.1, а.с. 14, 14 на звороті). Відповідно до копії архівного витягу з рішення Довгалівської сільської ради народних депутатів Погребищенського району Вінницької області 9 сесії 22 скликання від 29.08.1997 «Про передачу земельної ділянки у приватну власність» у списку за № 206 значиться [PERSON] (так у документі): загальна площа у приватній власності та постійному користуванні - 0,68; передається у приватну власність - 0,68; для будівництва та обслуговування житлового будинку - 0,25, для особистого підсобного господарства - 0,43 (Т.1, а.с. 8). Згідно виписки з погосподарської книги № 3 на 2001-2005 роки по Довгалівській сільській раді: особовий рахунок № [NUMBER] , № за земельною кадастровою книгою 262 головою домогосподарства за адресою: [ADDRESS] був [PERSON] , який помер [INFO] , та у його приватній власності перебували житловий будинок 1958 року будування, загальною площею 66,0 кв. м, житловою площею 33,0 кв. м., та земельна ділянка загальною площею 0,68 га, у т.ч.: для будівництва, обслуговування житлового будинку - 0,25 га, для ведення ОСГ - 0,43 га (Т.1, а.с. 9). Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] за життя, користуючись своїм правом, зробив заповітне розпорядження, яким заповів на ім`я свого сина [PERSON] належний йому на праві особистої власності жилий будинок з надвірними будівлями та присадибну земельну ділянку площею 0,61 га в селі Довгалівка Погребищенського району Вінницької області та рахунок № [NUMBER] по вкладу, що знаходиться на зберіганні в касі № 2893/031 села Довгалівки. Заповіт посвідчений 22.03.2002 року секретарем Довгалівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області [PERSON] , зареєстрований в реєстрі за № 40 (Т.1, а.с. 7). Згідно з копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 7043412 від 26.10.2006 до спадкового реєстру 26.10.2006 реєстратором Вінницької філії Інформаційного центру Міністерства юстиції України Гусар Г.М. внесено реєстраційний запис про реєстрацію заповіту за № 40948437, номер у реєстрі нотаріальних дій: 40, заповідач: [PERSON] (Т.1, а.с. 7 на звороті). Відповідно до копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , виготовленого 21.11.2022 Фізичною особою-підприємцем [PERSON] за замовленням [PERSON] , домоволодіння за вищевказаною адресою складається з житлового будинку загальною площею 54,0 кв.м, житловою площею 28,3 кв.м (літера А); веранди (літера а), ганку, літньої кухні (літера Б), ганку, сараю (літера В, в), погріба з шиєю (літера Г), криниці (номер 1), огорожі (номер 2, 3), воріт (номер 4) (Т.1, а.с. 10-12). Отже, внаслідок смерті [PERSON] відкрилася спадщина, часом відкриття якої є день його смерті. До складу спадщини увійшли майнові права на майно, яке йому належало, а саме: на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, та присадибну земельну ділянку, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Право власності на дане майно не зареєстровано за спадкодавцем у встановленому законом порядку. Як вбачається із матеріалів спадкової справи № 03/2006 від 10.01.2006 щодо майна [PERSON] , який помер [INFO] , позивач за первісним позовом [PERSON] , у встановлений законом строк, спадщину після смерті [PERSON] прийняв як спадкоємець за заповітом, подавши 10.01.2006 заяву про прийняття спадщини до Погребищенської державної нотаріальної контори. Також в означеній заяві просив видати йому свідоцтво про право на спадщину за заповітом на зазначене в ньому майно. В матеріалах спадкової справи відсутні будь-які заяви про відкликання чи скасування означеної заяви (Т.1, а.с. 31). З витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 3008421 від 10.01.2006 вбачається, що до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис, параметрами якого є: реєстрація спадкової справи, номер у спадковому реєстрі 38385850, номер у нотаріуса 3, місце заведення Вінницька обл., Погребищенський район, Погребищенська державна нотаріальна контора, дата заведення 10.01.2006, спадкодавець [PERSON] , дата смерті [INFO] , дата реєстрації 10.01.2006 (Т.1, а.с. 34) Також з матеріалів вищевказаної спадкової справи встановлено, що згідно довідки № 430/02-44 від 29.11.2022, виданої державним нотаріусом Погребищенської державної нотаріальної контори Швецем О.В., після смерті [PERSON] , померлого [INFO] заведена спадкова справа № 3/2006 від 10.01.2006, на підставі поданих заяв спадкоємцями за заповітом є: [PERSON] , 1963 року народження, який проживає [ADDRESS] (Т.1, а.с. 34 на звороті). Разом з тим, з матеріалів спадкової справи № 03/2006 від 10.01.2006 щодо майна [PERSON] , який помер [INFO] , вбачається, що 30.11.2022 позивач за первісним позовом [PERSON] звернувся до Погребищенської державної нотаріальної контори із заявою, в якій просить видати на його ім`я свідоцтво про право на спадщину за законом (Т.1, а.с. 36). 30.11.2022 державним нотаріусом Погребищенської державної нотаріальної контори Швецем О.В. була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 436/02-31, якою [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на житловий будинок та присадибну земельну ділянку, що розташовані по [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки на житловий будинок та присадибну земельну ділянку відсутні правовстановлюючі документи, які б підтверджували право власності на них спадкодавця [PERSON] (Т.1, а.с. 39). Судом також встановлено, що спадкодавець [PERSON] , який помер [INFO] , крім сина позивача за первісним позовом [PERSON] , мав дочку [PERSON] , яка являється матір`ю третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, [PERSON] . Факт родинних відносин між спадкодавцем [PERSON] та третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] (Т.1, а.с. 83), копією свідоцтва про одруження між [PERSON] та [PERSON] серії [NUMBER] , з якого вбачається, що після реєстрації одруження присвоєно прізвище дружині « [PERSON] » (Т.1, а.с. 82), копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] (Т.1, а.с. 84), копією свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] серії [NUMBER] , з якого вбачається, що після укладення шлюбу присвоєне присвоєно прізвище дружині « [PERSON] » (Т.1, а.с. 86). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (Т.1, а.с. 80). Згідно копії відповіді від 14.08.2023 № 8-23 старости Довгалівського старостинського округу Томчука О.М. на адвокатський запит адвоката Пересунько О.В. вбачається, що [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] , як внутрішньо переміщена особа з 2022 року. Старостою [PERSON] на вказаний запит надано витяг з по господарської книги № 3 на 2001-2005 роки по Довгалівській сільській раді, згідно якого [PERSON] , який помер [INFO] , у спірному домогосподарстві був зареєстрований та проживав один. Також у вказаній відповіді зазначено, що Довгалівський старостат не є організацією, яка приймає оплату за комунальні послуги, тому надати інформацію з цього приводу не можуть (Т.1, а.с. 88-90). Відповідно до частин 1-4 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частинами 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У статтях 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. В роз`ясненнях, наданих Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Інформаційному листі №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», зазначено, що Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Як визначено частинами 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з вимогами ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особі, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до частин 1-3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1234 ЦК України передбачено, що право на заповіт має фізична особа з повною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. За змістом ч.1 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Частиною другою статті 1247 ЦК України передбачено, що заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Згідно з частиною третьою статті 1247 ЦК України, заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. За частиною четвертою вказаної статті, заповіти посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до вимог статті 1251 Цивільного кодексу України, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Разом з тим, якщо фізична особа не залишила заповіту, або заповіт виявився недійсним, або відсутні умови, які зазначені у заповіті з умовою, або спадкоємці за заповітом не прийняли спадщину, або фізична особа розпорядилася лише частиною свого майна настає спадкування за законом. Отже, спадкування за законом має місце тоді, коли і оскільки не існує заповіту. Судом встановлено, що померлим [PERSON] 22.03.2002 було складено заповіт, відповідно до якого належне йому майно він заповів [PERSON] , тобто позивачу за первісним позовом по справі. Позивач за первісним позовом [PERSON] спадщину за заповітом у передбачений законом строк прийняв, шляхом подання 10.01.2006 відповідної заяви про прийняття спадщини за заповітом до Погребищенської державної нотаріальної контори. Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Як визначено ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з частиною другою статті 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту такої реєстрації. Слід врахувати, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту та застосовується лише якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Пунктом шостим постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності щодо нерухомого майна у встановленому законом порядку. Як слідує із матеріалів справи, позивач за первісним позовом [PERSON] 30.11.2022 звернувся до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину за законом, яку він у встановлений законом строк, а саме 10.01.2006 прийняв після смерті свого батька [PERSON] за заповітом, на що державний нотаріус Погребищенської державної нотаріальної контори Вінницької області [PERSON] відмовив йому у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом на житловий будинок та присадибну земельну ділянку, у зв`язку з відсутністю документів, які б підтверджували право власності померлого [PERSON] на дане нерухоме майно. Однак, заява первісного позивача [PERSON] від 30.11.2022 про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом не є заявою про прийняття спадщини за законом, у ній лише констатується факт прийняття, який відбувся за заявою від 10.01.2006 про прийняття спадщини за заповітом, у відповідності до ст. 1268 ЦК України. Отже, при прийнятті такої заяви нотаріус мав би виходити з вимог законодавства щодо належного заявника, тобто такого, що спадщину прийняв за законом та має право бути закликаним до спадкування за законом. Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Частиною 4 статті 1 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що у населених пунктах, де немає нотаріусів, нотаріальні дії, передбачені статтею 37 цього Закону, вчиняються уповноваженими на це посадовими особами органів місцевого самоврядування. Статтею 5 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус зобов`язаний сприяти громадянам, підприємствам, установам і організаціям у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз`яснювати права і обов`язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду. Згідно зі статтею 34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють певні нотаріальні дії, в т.ч. видають свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Статтею 66 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, нотаріусом або в сільських населених пунктах - посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину у строки, встановлені цивільним законодавством України. Порядок видачі свідоцтва про право на спадщину визначений статтею 67 Закону України «Про нотаріат», згідно з якою свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Статтею 68 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. Спадкоємці за законом, які позбавлені можливості подати документи, що підтверджують наявність підстав для закликання до спадкоємства, можуть бути за письмовою згодою всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину і подали докази родинних, шлюбних чи інших відносин із спадкодавцем, включені до свідоцтва про право на спадщину. Приписами статті 69 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом перевіряє факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна. Нотаріус або посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також перевіряє коло осіб, які мають право на обов`язкову частку в спадщині. Також, при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту, крім випадків, передбачених підпунктом 2.5 цього пункту (пункт 2.2. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджено наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5). Отже, закон пов`язує виникнення у нотаріуса обов`язку вчиняти дії щодо сповіщення спадкоємців, перевіряти наявність заповіту. Такий правовий висновок викладений у Постанові Верховного суду від 22.11.2023 у справі № 333/8115/21. Разом з цим, у цій справі, суд встановив, що у зв`язку відкриттям спадкової справи № 03/2006 від 10.01.2006 щодо майна [PERSON] , який помер [INFO] , за зверненням позивача за первісним позовом [PERSON] із заявою про прийняття спадщини за заповітом, державним нотаріусом Погребищенської державної нотаріальної контори Швецем О.В. 10.01.2006 були сформовані: витяг зі Спадкового реєстру (спадкові справи) за № 3008377, згідно якого вбачається що за вказаними параметрами запиту « [PERSON] » (замість вірного прізвища заповідача « [PERSON] ») у Спадковому реєстрі інформація відсутня (Т.1, а.с. 33) та зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за № 3008358, згідно якого вбачається, що за вказаними параметрами запиту « [PERSON] » (замість вірного прізвища заповідача « [PERSON] ») у Спадковому реєстрі інформація відсутня (Т.1, а.с. 33 на звороті). Однак, у матеріалах вищевказаної спадкової справи наявний заповіт спадкодавця [PERSON] складений на ім`я його сина [PERSON] , який посвідчений 22.03.2002 року секретарем Довгалівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області [PERSON] , зареєстрований в реєстрі за № 40. Також вказаний заповіт містить відмітку від 26.08.2002, зроблену секретарем Довгалівської сільської ради [PERSON] про те, що заповіт заповідачем не змінений і не відмінений (Т.1, а.с. 32). Також судом встановлено, що при винесенні постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30.11.2022 № 436/02-31 державний нотаріус Погребищенської державної нотаріальної контори Швець О.В., вивчивши пред`явлені йому [PERSON] документи для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, встановив, що останній претендує на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на підставі свідоцтва про народження [PERSON] , виданого с. Довгалівка Погребищенського району Вінницької області від 22.05.1963 (Т.1, а.с. 39). Однак, судом встановлено, що позивач за первісним позовом 10.01.2006 прийняв спадщину за заповітом, подавши відповідну заяву до нотаріального органу, та відповідно до приписів статті 69 Закону України «Про нотаріат» нотаріус повинен був розглянути заяву спадкоємця про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом та перевірити факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна. Однак, суд не може зобов`язувати нотаріуса вчиняти дії щодо вирішення питань, які безпосередньо належать до його компетенції. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 473/1878/19 (провадження № 61-20469сво19). Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Нотаріус чи інша посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, наділена повноваженням відмовити у вчиненні нотаріальної дії. Нотаріус повинен викласти причини відмови у письмовій формі (на прохання особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії) і у триденний строк винести мотивовану постанову про таку відмову і роз`яснити порядок її оскарження в суді (ст. 50 Закону). Підстави відмови нотаріуса або посадової особи у вчиненні нотаріальних дій визначаються ст. 49 Закону України «Про нотаріат». На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. Відповідно до п. 4.18 Глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22.02.2012 № 296/5, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Як роз`яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до положень частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. ЦПК України не надає суду такого права, як вихід за межі позовних вимог з власної ініціативи, оскільки норми матеріального права не повинні суперечити нормам процесуального права, якими суд керується при вирішенні спору (стаття 3 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Зважаючи на те, що позивачем за первісним позовом [PERSON] заявлені позовні вимоги про визнання за ним права власності на житловий будинок та земельні ділянки в порядку спадкування за законом, однак належних та допустимих доказів того, що він як спадкоємець на спадкове майно спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , прийняв спадщину саме в порядку спадкування за законом суду не надано, а тому суд не вправі виходити за межі цих вимог. Зазначене унеможливлює задоволення позову первісного позивача [PERSON] , в зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог останнього необхідно відмовити у повному обсязі. Щодо вирішення позовних вимог третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною першою статті 1221 ЦК України визначено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до частин 1, 2 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкування за правом представлення врегульовано положеннями статті 1266 ЦК України, частиною першою якої передбачено, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Під спадкуванням за правом представлення розуміють особливий порядок закликання до спадкування спадкоємців за законом, коли одна особа у випадку смерті іншої особи, яка є спадкоємцем за законом, до відкриття спадщини ніби заступає на її місце і набуває право спадкування тієї частки у спадковому майні, яку отримав би померлий спадкоємець, якби він був живий на момент відкриття спадщини. Отже, спадкування за правом представлення це такий порядок набуття права на спадкування за законом, при якому спадкоємці п`ятої черги включаються до складу першої, другої чи третьої черги замість спадкоємця, що помер до відкриття спадщини. Тобто суб`єктами спадкування за правом представлення є спадкоємці за законом. Спадкування за правом представлення надає можливість спадкоємцям п`ятої черги за законом переміститися у вищу чергу (першу, дугу або третю чергу). Згідно з частинами 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. З аналізу цих норм права можна дійти висновку, що прийняття спадщини є особистісним правом особи, яке вона реалізує шляхом вчинення одностороннього правочину у вигляді звернення з відповідною заявою, який здійснюється за певних умов і тягне за собою певні юридичні наслідки. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 Кодексу). Згідно з частинами першою, третьою статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно пп. 4.10 п. 4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п. 2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року). Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. З пп. 3.22 п. 3 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України вбачається, що у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Звертаючись до суду із зустрічним позовом про визнання права власності на спадкове майно за законом, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, [PERSON] , посилалася на те, що вона є єдиним спадкоємцем четвертої черги після смерті свого діда [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а також спадкоємцем останнього за правом представлення після смерті своєї матері - рідної дочки спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] . Також вважає, що спадкоємець за заповітом - рідний син спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , позивач за первісним позовом - [PERSON] спадщину в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця не прийняв та пропустив строк позовної давності щодо звернення до суду із позовною заявою щодо визнання за ним права спадкування за законом. У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном з використанням способів, визначених главою 29 розділу І книги ІІІ ЦК України, в тому числі шляхом витребування спадкового майна у порядку статті 388 ЦК України (постанова Верховного Суду від 22 березня 2023 року в справі № 463/6829/21-ц (провадження № 61-12264св22)). Так, судом встановлено, що рідна дочка спадкодавця [PERSON] - мати третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, - [PERSON] , яка померла [INFO] , тобто після смерті свого батька - спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , після смерті останнього спадщину не прийняла, оскільки на момент його смерті не була зареєстрована та не проживала у господарстві спадкодавця, також у встановлений законом шестимісячний строк не зверталася до нотаріальної контори із заявою про прийняття такої спадщини. До суду із позовом ні про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, ні про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, ні визнання недійсним заповіту, складеного її батьком [PERSON] від 22.03.2002 на ім`я її рідного брата [PERSON] , посвідченого секретарем Довгалівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області Козоріз С.В., зареєстрованого в реєстрі за № 40, не зверталася. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких,що не суперечать моральним засадам суспільства. Постанова Верховного Суду від 08 травня 2024 року у справі № 216/5984/21. Однак, належних та допустимих доказів проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом) третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, [PERSON] суду не надала. Суд не бере до уваги письмові заяви від 17.07.2023 громадян [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , оскільки в них зазначено, що [PERSON] та її покійна мати [PERSON] на постійній основі приїздили доглядати спадкодавця [PERSON] , а після смерті останнього приїздили доглядати за будинком останнього та на теперішній час [PERSON] проживає у вказаному будинку. Однак, відомостей про те, що [PERSON] чи її покійна мати [PERSON] проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини означені заяви не містять (Т.1, а.с. 99-104). Також, як вбачається з копії відповіді від 14.08.2023 № 8-23 старости Довгалівського старостинського округу Томчука О.М. на адвокатський запит адвоката Пересунько О.В. [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] , як внутрішньо переміщена особа лише з 2022 року (Т.1, а.с. 88). Враховуючи вищезазначене, оцінивши в сукупності досліджені докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що позовні вимоги є недоведеними, а тому у задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, слід відмовити.

Outcome: dismissed