Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-10 00:00:00

До Вишгородського районного суду Київської області від представника позивача директора Наваренка В.Г. надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до [PERSON] про стягнення за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог, представник позивача зазначив, що 15.10.2020 року між АТ «Альфа-банк» та [PERSON] укладено договір про надання кредиту №500841430 відповідно до умов якого АТ «АЛЬФА-БАНК» надав позичальнику кредит у сумі 69\~636,63 гривень, строк кредиту 84 місяців з відсотковою ставкою 43,00% . Банк свої зобов`язання виконав в повному обсязі. Відповідач по справі свої кредитні зобов`язання не виконала внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 100\~178,35 гривень. 20.12.2021 між АТ «Альфа-банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 100\~178,35 грн., яка склалася з тіла кредиту в розмірі 69\~636,63 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 33\~411,72 та судові витрати. Ухвалою Вишгородського районного\~суду Київської\~області від 20.06.2024 року по справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом учасників справи та призначено судове засідання. 15.07.2024 року через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача адвоката Плахтій О.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначено, що позовні вимоги не визнає у повному обсязі, оскільки надані при позові документи не містять належних, допустимих, достовірних, достатніх доказів у розумінні ст. ст. 77-80 ЦПК України щодо укладення між сторонами кредитного договору 500841430 від 15.10.2020 року та наявності у відповідача заборгованості перед позивачем за кредитним договором станом на 30.12.2021 року у сумі 100 178,35 грн., а тому просила відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» у задоволенні позову про стягнення з відповідача боргу за кредитним договором у розмірі 100 178,35 грн. та у стягненні судових витрат. Представник позивача у судове засідання не з`явився, до суду подав клопотання, в якому зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити у повному обсязі, а також просить розглянути справу без участі їх представника, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явилася про місце, час та дату розгляду справи була повідомлена належним чином, від представника відповідача до суду надійшла заява в якій просила розгляд справи проводити за відсутності відповідача та представника відповідача, з урахуванням доводів, викладених у відзиві на позовну заяву просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог та у стягненні судових витрат. У відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Зі змісту ч.1 ст. 627 ЦК України вбачається, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Судом установлено, що 15.10.2020 року між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) укладено угоду про надання споживчого кредиту № 500841430, за яким остання отримала кредит у розмірі 69\~636,63 грн. з відсотковою ставкою 43,00% річних з терміном повернення кредиту до 16.10.2027 року. Сторонами також був підписаний додаток №1 до Угоди про надання кредиту, який є невід`ємною частиною договору, яким визначено Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, а також Паспорт споживчого кредиту. Факт отримання кредитних коштів відповідачем підтверджено випискою по особовому рахунку за період з 15.10.2020 року по 20.12.2021 року. В подальшому 20.12.2021 року між АТ «Альфа-банк» та ТОВ «ФК «Еліт фінанс» було укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача. Таким чином, ТОВ «ФК «Еліт фінанс» набуло статусу кредитора за кредитним договором № 500841430 від 15.10.2020 року, укладеним між АТ «Альфа-банк» та відповідачем. Цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України). Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і не договірних зобов`язань. Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідач, підписавши 15.10.2020 року оферту на укладення угоди про надання кредиту, паспорт споживчого кредиту, графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту, була обізнана про істотні умови кредитного договору, викладені безпосередньо у вказаних його складових. Суд не бере до уваги посилання представника відповідача на те, що паспорт споживчого кредиту не може бути прийнятий судом в якості належного доказу умов укладеного сторонами кредитного договору, оскільки вказаний документ є лише підтвердженням виконання позивачем встановленого законом для кредитодавця обов`язку з надання позичальнику, як споживачу, інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття обгрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Паспорт споживчого кредитування підтверджує підписання відповідачем цього паспорту, який має інформацію про умови кредитування, та виконання кредитором вимог ч.2 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування». Щодо набуття права вимоги позивачем за кредитним договором необхідно зазначити, що згідно з ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За приписами ч.1 ст.510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Статтею 512 ЦК України визначено, що однією з підстав заміни кредитора у зобов`язанні іншою особою є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. З Договору факторингу №4 видно, що він вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до повного виконання Сторонами зобов`язань за цим договором, якщо інше не передбачено умовами договору (п.9.1). Згідно з п.2.3 право вимоги вважається відступленим фактору з дати оплати фактором ціни права вимоги відповідно до п.4.2 цього договору. В дату здійснення оплати фактором ціни права вимоги відповідно до п.4.2 цього договору сторони підписують акт приймання-передачі реєстру боржників, за формою, встановленою в Додатку №2 до цього договору. Відповідно до розділу 1 "Тлумачення термінів" Договору факторингу №4, реєстр боржників погоджена сторонами форма реєстру боржників з переліком їх особистих даних, розмірів грошових зобов`язань кожного з боржників, а також іншої інформації. Форма реєстру боржників наведена в Додатку №1-1 та Додатку №1-2 до цього договору. Грошові кошти за відступлення права вимоги по основному договору ціна придбання Фактором у Клієнта права вимоги до конкретного Боржника, яка визначається згідно з Додатком №1-1 доданого Договору. Таким чином матеріалами справи підтверджується, що позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором № 500841430 від 15.10.2020 року. При цьому необхідно зазначити, що зміна суб`єктного складу внаслідок укладення договору про відступлення права вимоги не впливає на зміну зобов`язань боржника та не порушує його права. Разом з тим, доводи представника відповідача щодо передчасності звернення позивача до суду із цим позовом про дострокове стягнення заборгованості знайшли своє підтвердження. Як убачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором № 500841430 від 15.10.2020 року, станом на 20.12.2021 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 500841430 від 15.10.2020 року становить 35\~842,97 грн., а саме: 69\~636,63 грн. - заборгованість за кредитом, 33\~411,72 грн. - заборгованість по відсотках. Суд не погоджується з вказаною заборгованістю, оскільки відповідно до вказаного розрахунку, відповідач станом на 20.12.2021 року має заборгованість за кредитом у сумі 2\~431,25 грн., заборгованість по відсоткам 33\~411,72 грн., а тому загальний розмір заборгованості становить 35\~842,97 грн. = (2\~431,25 + 33\~411,72), а не як зазначено у розрахунку 100\~178,35 грн. Так, судом установлено, що дата повернення кредиту 16.10.2027 року. Таким чином вимоги позивача стосуються дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором. Разом з тим за приписами ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. За змістом частини четвертої статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. Крім того, відповідно до п.7 паспорту споживчого кредиту договором про споживчий кредит може бути встановлений обов`язок повідомлення кредитодавця про намір дострокового повернення споживчого кредиту з оформленням відповідного документа. Проте доказів, що між позивачем та відповідачем було укладено договір з умовами про можливість дострокового стягнення заборгованості, позивачем суду не надано. З наданих суду документів, не вбачається, що між сторонами було узгоджено та відповідача було ознайомлено з умовами договору щодо дострокового стягнення кредитної заборгованості на вимогу кредитодавця. Також суду не надано доказів виконання обов`язку кредитора щодо повідомлення відповідача про дострокове повернення кредиту, строку, протягом якого він має бути повернутий. З огляду на викладене право вимагати дострокове повернення кредиту у позивача не убачається. Таким чином, враховуючи те, що відповідач не виконувала належним чином своїх зобов`язань зі сплати обов`язкового щомісячного платежу, внаслідок чого у останньої станом на 20.12.2021 року згідно з графіком платежів утворилась заборгованість у розмірі 35\~842,97 грн., з яких: 2\~431,25 грн. заборгованість за кредитом, 33\~411,72 грн. заборгованість по відсотках, суд, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 35\~842,97 грн. В іншій частині у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. Щодо вимог про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до положень статті 265 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання про судові витрати склад та розмір яких входить до предмета доказування в справі. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки позов ТОВ «ФК «Еліт фінанс» задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1\~083,39 грн., виходячи з розрахунку: (розмір задоволених позовних вимог 35\~842,97 грн.) * 3\~028,00 грн. (сума сплаченого судового збору) / 100\~178,35 грн. (розмір заявлених позовних вимог) = 1\~083,39 грн. Згідно із частинами першою та другою статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Представник позивача\~заявив вимогу\~про стягнення\~з відповідача\~витрат на\~правову допомогу\~у розмірі\~7\~100,00\~гривень, на підставі:\~копій договору\~№ 05/10-23\~про надання\~юридичних послуг\~від 05.10.2023\~року,\~акту №\~1\~приймання \~передачі виконаних\~робіт від\~07.03.2024\~року,\~свідоцтва про\~право на\~заняття адвокатською\~діяльністю серія\~КВ №\~6126,\~платіжної інструкції\~№ 1134\~від 07.03.2024\~року. Загальна вартість витрат на правову допомогу складає 7 100 грн. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить з диспозиції частини першої статті 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так, згідно із частиною другою статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial