Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-08 00:00:00

На розгляді в Ананьївському районному суді Одеської області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу обґрунтовані тим, що 27 серпня 2022 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюбу, який зареєстрований Любашівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №100. Від вказаного шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, рішення про розірвання шлюбу вона прийнята через те, що між нею та відповідачем різні погляді на сімейне життя та різні характери. Разом вони не проживають вже більше трьох місяців, шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам. З урахуванням наведених вище обставин позивач звернулася до суду з даною позовною заявою та просить задовольнити позовні вимоги, шлюб між нею та відповідачем розірвати, судові витрати у вигляді сплаченого нею судового збору в розмірі 1073 гривні 60 копійок стягнути з відповідача на її користь. Ухвалою суду від 22 березня 2024 року було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників. Крім того, в ухвалі про відкриття провадження у справі роз`яснено відповідачу про його процесуальні права, а саме подати відзив на позовну заяву, пред`явити зустрічний позов та подати заяву із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, що передбачено вимогами ст.178, ст.193, та ч.4, ч.5 ст.277 ЦПК України. З матеріалів справи вбачається, що відповідач своїми процесуальними правами передбаченими ст.178, ст.193, та ч.4, ч.5 ст.277 ЦПК України не скористався та у встановлені строки в ухвалі про відкриття провадження у справі відзив на позовну заяву до суду не подав, з зустрічним позовом та з заявою із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до суду не звертався. Розгляд справи неодноразово призначався, зокрема на 29 квітня 2024 року, 21 травня 2024 року, 17 червня 2024 року, 09 вересня 2024 року. При цьому у вказані судові засідання, сторони не з`являлись, однак в матеріалах справи міститься письмова заява позивача від 21 грудня 2023 року, в якій вона просить справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі (а.с.10). Також 03 вересня 2024 року позивач подала до суду письмову заяву, в якій просить судове засідання по справі, призначене на 09 вересня 2024 року, розглянути у її відсутність, просить стягнути з відповідача на її користь судові витрати в розмірі 1073 гривні 60 копійок, що складають сплачений нею судовий збір за подання позову до суду (а.с.48). Відповідач в судові засідання не з`являвся, причину неявки не повідомляв. Про дату, час та місце проведення судових засідань повідомлявся належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями, які повернулися до суду (а.с.46-47), а тому відповідач відповідно до вимог ст.128 ЦПК України є таким, що був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судових засідань. У відповідності до положень ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому, з наведених вище обставин вбачається, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце судових засідань, при цьому у судові засідання не з`явився без повідомлення причин неявки, водночас позивач у свої заяві від 21 грудня 2023 року не заперечила проти заочного розгляду справи, що відповідає передумовам заочного розгляду справи, передбаченим пунктами 1, 2, 4 частини 1 статті 280 ЦПК України. З матеріалів справи вбачається, що відповідач відзив на позовну заяву не подав, що відповідає умові визначеній п.3 ч.1 ст.280 ЦПК України. Враховуючи викладене, суд вважає що існують визначені ч.4 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК України підстави та умови для здійснення заочного розгляду справи, про що у відповідності до положень ч.1 ст.281 ЦПК України без виходу до нарадчої кімнати постановлено відповідну ухвалу. Частиною 1 статті 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. При цьому, у відповідності до положень частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши і оцінивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, з наступних підстав. Позивачем у справі є [PERSON] , [INFO] , мешкає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту громадянина України № [NUMBER] , виданого 21 жовтня 2022 року органом 5138 (а.с.5, 25). Відповідачем у справі є [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується, витягом з реєстру територіальної громади, виданим Відділом надання адміністративних послуг Ананьївської міської ради за №2415 від 28 грудня 2023 року (а.с.16). При розгляді справи встановлено, що 27 серпня 2022 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюбу, який зареєстрований Любашівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №100, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 27 серпня 2022 року Любашівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)(а.с.7, 27). Позивач та відповідач мають спільну неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 28 вересня 2022 року Любашівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)(а.с.8, 28). Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу. Згідно зі статтею 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Аналогічні положення містить і Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року). Так, відповідно до ст.12 зазначеної Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права. Крім того, ст.5 Протоколу №7 зазначеної конвенції встановлено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно частини 2 статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з частини 3 статті 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. З позовної заяви вбачається, що сімейні стосунки в позивача та відповідача не склалися, тож позивач прийняла рішення про розірвання шлюбу у зв`язку з тим, що між нею та відповідачем повністю відсутнє взаєморозуміння в зв`язку з різними поглядами на життя та на сімейні стосунки. В зв`язку з повною несумісністю характерів сім`я розпалася. Шлюбні стосунки не підтримують та разом не проживають. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають. Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України. Таким чином, суд приймаючи до уваги те, що позивач та відповідач не підтримують шлюбних стосунків, та те що їх шлюб носить лише формальний характер, вважає можливим шлюб між ними розірвати. Частиною 1 статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позивачем було сплачено судовий збір за подання позовної заяви про розірвання шлюбу в розмірі 1073 гривні 60 копійок, суд вважає за необхідне судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору, покласти на відповідача. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути судовий збір на користь позивача у сумі 1073 гривні 60 копійок.

Outcome: approved