Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживачів, відповідно до якого просить стягнути з АТ «Ідея Банк» на користь [PERSON] три процентирічних у розмірі 2299,46 грн. та інфляційні втрати за період прострочення у розмірі 11498,83 грн., на підставі статті 625 ЦК України, що разом становить 13798,29 грн.; стягнути з АТ «Ідея Банк» на користь [PERSON] пеню у розмірі трьох відсотків вартості послуги за кожний день прострочення, на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у розмірі 839528,23 грн.; стягнути з АТ «Ідея Банк» на користь [PERSON] завдану моральну шкоду у розмірі 23 450,35 грн. Свої вимоги\~мотивує наступним. 30.04.2020 між АТ «ІДЕЯ БАНК», як кредитодавцем, ТОВ «Нью Файненс Сервіс» (страховий агент) та [PERSON] , як позичальником, укладено договір кредиту та страхування № Z06.00615.006679585 (далі - договір) про надання кредиту у сумі 89600,00 грн, на строк 24 місяці, зі сплатою 21.99 % річних за користування кредитом (п. 1.1.-1.4. договору). Позивач зазначає, що на виконання умов договору вчасно та регулярно вносив щомісячні платежі, які включали у себе тіло кредиту, проценти та плату за обслуговування кредитної заборгованості. 01.04.2021 позивачем проведено повний розрахунок з АТ «ІДЕЯ БАНК» за його зобов`язаннями за договором. При цьому, АТ «ІДЕЯ БАНК» нарахував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за обслуговування банком кредитної заборгованості за період з 30.04.2020 (дата укладення договору) по 01.04.2021 (дата повного розрахунку/повернення кредиту) у розмірі 23450,35 грн. 19.05.2021 позивач звернувся у АТ «ІДЕЯ БАНК» з проханням повернути кошти, які сплачені, як плата за обслуговування кредитної заборгованості за договором за період з 30.04.2020 по 01.04.2021, враховуючи нікчемність умов означеного договору у цій частині. Тобто, умовами договору та ДКБОФО фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». У відповідь на звернення АТ «ІДЕЯ БАНК» надіслав лист від 24.05.2021 №21.2/41842, яким повністю відмовлено у задоволенні вимог позивача. 08.11.2021 [PERSON] звернувся до Галицького районного суду м. Львова з позовом до АТ «ІДЕЯ БАНК», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ТОВ «Нью Файненс Сервіс» про захист прав споживача, у якому просив: 1. визнати недійсним, з моменту укладення договору, пункт 1.5 Договору кредиту та страхування № Z06.00615.006679585 від 30.04.2020), укладеного між АТ «ІДЕЯ БАНК», ТОВ «Нью Файненс Сервіс» та ним, у частині встановлення плати з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим договором та договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата, відповідно до п. 5 додатку № 1 як «Плата за обслуговування кредитної заборгованості». 2. стягнути з АТ «ІДЕЯ БАНК» на мою користь сплачені кошти у сумі 23450,35 грн., як плату за обслуговування кредитної заборгованості за період з 30.04.2020 (дата укладення договору) по 01.04.2021 (дата повного розрахунку/повернення кредиту). Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 11.01.2022 у справі № 461/9367/21 позивачу відмовлено в задоволенні позову. Разом з тим, 19.12.2023 Львівським апеляційним судом винесено постанову у справі № 461/9367/21, якою скасовано рішення Галицького районного суду м. Львова від 11.01.2022 та ухвалено у справі нове рішення, яким позов до АТ «ІДЕЯ БАНК», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ТОВ «Нью Файненс Сервіс» про захист прав споживача задоволено частково. Стягнуто з АТ «ІДЕЯ БАНК» на користь позивача сплачені кошти у сумі 23450,35 грн., як плату за обслуговування кредитної заборгованості за період з 30.04.2020 по 01.04.2021. В задоволенні решти позову відмовлено. Вказана вище постанова набрала законної сили 19.12.2023 року. Вважає, що зайво сплачені ним кошти у розмірі 23450,35 грн., як плата за обслуговування кредитної заборгованості за період з 30.04.2020 по 01.04.2021, у розумінні положень ст. 1212 ЦК України, одержані та збережені відповідачем без достатньої правової підстави. Позивач зазначає, що вказані кошти відповідач не повернув у добровільному порядку. Лише після набрання законної сили постановою суду апеляційної інстанції у справі № 461/9367/21, 25.01.2024 на банківську карту позивача зараховано кошти у розмірі 23400,35 грн. (коментар: АТ «ІДЕЯ БАНК» повернення плати за обслуговування кредиту за постановою Львівського апеляційного суду від 19.12.2023 у справі № 461/9367/21), тобто, частину коштів, які стягнуто з АТ «ІДЕЯ БАНК» на його користь, як плату за обслуговування кредитної заборгованості за період з 30.04.2020 по 01.04.2021. Також позивач зазначає, що на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», до стягнення з АТ «ІДЕЯ БАНК» на його користь підлягає пеня у розмірі трьох відсотків від суми, належної до повернення за період з 02.06.2020 (дата першого платежу) по 25.01.2024 (дата повернення коштів), що складає: (3 % від суми боргу х кількість днів прострочення), а саме - 839528,23 грн. Крім того, у зв`язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання з повернення безпідставно набутих/збережених грошових коштів до стягнення вважає, що з відповідача підлягає три проценти річних у розмірі - 2299,46 грн. та інфляційні втрати за період прострочення у розмірі - 11498,83 грн., на підставі статті 625 ЦК України. Позивач зазначає,\~що АТ\~«ІДЕЯ БАНК»\~своїми діями\~завдав йому\~значної моральної\~шкоди,\~оскільки внаслідок\~зазначених вище\~дій [PERSON] \~переніс негативні\~емоції та\~переживання,\~зазнав значних\~душевних страждань,\~у нього\~порушився сон\~і самопочуття,\~піднявся тиск,\~мали місце\~випадки синкопального\~стану,\~відбулися порушення\~звичного способу\~життя.\~Враховуючи характер\~порушення його\~прав,\~глибину його\~душевних страждань,\~позивач вважає,\~що наявні\~підстави для\~стягнення з\~відповідача на\~його користь\~23\~450,35\~грн.\~в якості\~компенсації завданої\~моральної шкоди. Тому просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою Галицького районного м. Львова суду від 11.04.2024 року у справі відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження. 19.04.2024 року на адресу Галицького районного суду м. Львова надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Свої вимоги обгрунтовує тим, що кошти у розмірі 23450,35 грн. як плата за обслуговування кредитної заборгованості були повернуті на рахунок позивача. Вважає, що з моменту припинення кредитних правовідносин на такі правовідносини дія Закону України «Про захист прав споживачів» не поширюється. 30.04.2024 року на адресу Галицького районного суду м. Львова надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої просить позовні вимоги задовольнити. Позивач в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Згідно з позовною заявою просить суд проводити розгляд справи у його відсутності. Заявлені вимоги підтримує та просить задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Згідно з відзивом на позовну заяву просить суд проводити розгляд справи у його відсутності. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ст. 3 ч. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 30.04.2020 між АТ «ІДЕЯ БАНК», як кредитодавцем, ТОВ «Нью Файненс Сервіс» (страховий агент) та [PERSON] , як позичальником, укладено договір кредиту та страхування № Z06.00615.006679585 (далі - договір) про надання кредиту у сумі 89600,00 грн, на строк 24 місяці, зі сплатою 21.99 % річних за користування кредитом (п. 1.1.-1.4. договору). З доводів позивача вбачається, що на виконання умов договору ним вчасно та регулярно вносилися щомісячні платежі, які включали у себе тіло кредиту, проценти та плату за обслуговування кредитної заборгованості. 01.04.2021 позивачем проведено повний розрахунок з АТ «ІДЕЯ БАНК» за його зобов`язаннями за договором. [PERSON] стверджує, що АТ «ІДЕЯ БАНК» нарахував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за обслуговування банком кредитної заборгованості за період з 30.04.2020 (дата укладення договору) по 01.04.2021 (дата повного розрахунку/повернення кредиту) у розмірі 23450,35 грн. 19.05.2021 позивач звернувся у АТ «ІДЕЯ БАНК» з проханням повернути кошти, які сплачені як плата за обслуговування кредитної заборгованості за договором за період з 30.04.2020 по 01.04.2021, враховуючи нікчемність умов означеного договору у цій частині. Відповідно до листа від 24.05.2021 №21.2/41842 АТ «Ідея Банк» відмовив у задоволенні вимог позивача. Встановлено, що [PERSON] звернувся до Галицького районного суду м. Львова з позовом до АТ «ІДЕЯ БАНК», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача, ТОВ «Нью Файненс Сервіс» про захист прав споживача. Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 11.01.2022 у справі № 461/9367/21 у задоволенні позову [PERSON] ( [INFO] , адреса реєстації: [ADDRESS] , проживаючого за адресою: [ADDRESS] , паспорт серії [NUMBER] , РНОКПП [NUMBER] ) до Акціонерного товариства «Ідея Банк» (адреса: 79008, м.Львів, вул. Валова, буд.11, Ідентифікаційний код 19390819), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс» (адреса: м.Київ, вул. Велика Васильківська, буд.15/2, Ідентифікаційний код 39691431) про захист прав споживачів - відмовлено. Судові витрати залишено за позивачем. 19.12.2023 Львівським апеляційним судом винесено постанову у справі № 461/9367/21, якою скасовано рішення Галицького районного суду м. Львова від 11.01.2022 та ухвалено у справі нове рішення, яким позов до АТ «ІДЕЯ БАНК», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ТОВ «Нью Файненс Сервіс» про захист прав споживача задоволено частково. Стягнуто з АТ «ІДЕЯ БАНК» на користь позивача сплачені кошти у сумі 23450,35 грн., як плату за обслуговування кредитної заборгованості за період з 30.04.2020 по 01.04.2021. В задоволенні решти позову відмовлено. Відповідно до матеріалів справи, 25.01.2024 на банківську карту позивача зараховано кошти у розмірі 23400,35 грн., сплачені АТ «Ідея Банк» за обслуговування кредиту за постановою Львівського апеляційного суду від 19.12.2023 у справі № 461/9367/21. Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Пеня, передбачена частиною 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», застосовується в разі порушення виконання договірного зобов`язання на користь споживача. Судом було встановлено, що між позивачем та АТ «Ідея Банк» було укладено договір кредиту та страхування № Z06.00615.006679585 (далі - договір) про надання кредиту у сумі 89600,00 грн, на строк 24 місяці, зі сплатою 21.99 % річних за користування кредитом. Між сторонами виникли правовідносини. Постановою Львівського апеляційного суду від 19.12.2023 року у справі № 461/9367/21 було встановлено, що 01.04.2021 [PERSON] достроково проведено повний розрахунок з АТ «Ідея Банк» за своїми зобов`язаннями за договором кредиту та страхування № Z06.00615.006679585 від 30.04.2020. Таким чином, кредитні зобов`язання були виконані позивачем. Відтак, договірні відносини між сторонами були припинені. Після припинення кредитного договору між сторонами не існує споживчих правовідносин. А тому на вказані правовідносини не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів. Відтак пеня відповідно до частини 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів не нараховується. Аналогічні висновки викладені у постанові Віерховного Суду від 09.11.2021 року у справі №320/5115/17. З урахуванням наведеного та беручи до уваги той факт, що АТ «Ідея Банк» виконав постанову Львівського апеляційного суду від 19.12.2023 року та сплатив позивачу кошти у сумі 23450,35 грн. як плату за обслуговування кредитної заборгованості за період з 30.04.2020 по 01.04.2021 року, що підтверджується матеріалами справи, суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача трьох процентів річних та інфляційних втрат. Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Статтею 23 ЦК України\~передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами\~статті 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У пунктах 3, 5\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Таким чином, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковими умовами для відшкодування шкоди є наявність таких елементів: 1.наявність шкоди; 2.протиправність діяння її заподіювача; 3.наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача; 4.наявність вини заподіювача. Відсутність одного з зазначених елементів виключає можливість покладення відповідальності на суб`єкта. З матеріалів справи не вбачається факт заподіяння моральної шкоди діями відповідача, а тому суд приходить до висновку, що у задоволенні позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди слід відмовити. Згідно із частиною шостою\~статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою\~статті 76 ЦПК України\~передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша\~статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Таким чином, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed