Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про скасування арешту. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що після смерті його батька відкрилась спадщина на частину квартири за адресою: [ADDRESS] . Позивач зазначає, що звернувшись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, отримав відомості щодо наявності арешту на спадкове майно, що відповідно унеможливлює отримання свідоцтва про право на спадщину. Позивач зазначає, що встановити на підставі якого виконавчого документа було відкрито виконавче провадження не можливо, та зазначає, що дата народження його батька та дата народження особи на майно якої накладено арешт не співпадає з даними власниками майна, що свідчить про помилку при накладенні арешту. На підставі викладеного просить скасувати арешт. Ухвалою суду від 27 травня 2024 року позовну заяву [PERSON] було залишено без руху з підстав ї невідповідності вимогам ст. 177 ЦПК України. На виконання ухвали, представник позивача надала платіжне доручення про сплату судового збору. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 08 липня 2024 позовну заяву прийнято до розгляду, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, сторонам направлено копію ухвали суду про відкриття провадження, відповідачу роз`яснено про право на подання відзиву на позовну заяву. В судове засідання позивач та представник позивача адвокат Щерблюк О.М. не з`явились, на адресу суду 10.09.2024 року (вх. № 5766) надійшла заява представника позивача щодо можливості розгляду справи за відсутності сторони позивача, згідно якої представник зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, та, що не заперечує з приводу заочного рішення суду (а.с.34). Відповідач Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про час та місце слухання справи повідомлений (а.с.33), відповідач поважності причини не явки суду не повідомив, не надав відзиву, не висловив думки щодо заявлених позовних вимог, з будь-якими заявами щодо відкладення слухання справи не звертався. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Ухвалою Суворовського районного\~суду м.\~Одеси від 10 вересня 2024 року ухвалено провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши представлені суду докази в їх сукупності та взаємозв`язку вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Звертаючись до суду зданими позовними вимогами, представник позивача зазначив, що позивач є спадкоємцем [PERSON] , [INFO] , якому за життя на праві спільної часткової власності належала частини квартири за адресою: [ADDRESS] . Представник позивача зазначає, що позивач, як спадкоємець не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, оскільки, частини квартири обтяжена арештом, що відповідно порушує права позивача щодо здійснення спадкових прав після смерті батька. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] . Батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). Згідно свідоцтва про смерть встановлено, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , актовий запис про смерть № 11565 (а.с.15). Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло виданого 26 березня 2003 року Управлінням житло-комунального господарства виконкому Одеської міської ради квартира [ADDRESS] в рівних частках на праві спільної часткової власності належить: [PERSON] та [PERSON] (а.с.11-12). Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна встановлено, що на частину квартири за адресою: [ADDRESS] накладено арешт. Власник: [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] . Заявник: Перший Приморський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції (а.с.20). Разом з цим, судом встановлено, що відомості щодо власника квартири, а саме, дата народження та РНОКПП, не відповідають ідентифікуючим даним спадкодавця, оскільки дата народження спадкодавця є: [INFO] , а номер облікової картки платника податків є: [NUMBER] , що не відповідає даним особи, щодо якої накладено арешт. Судом досліджено лист-відповідь Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) згідно листа встановлено, що відносно реєстраційного номера обтяження 8777205, за відомостями, які мітяться в автоматизованій системі виконавчого провадження, інформація відносно постанови про арешт майна, електронна система не містить. Постанови про арешт майна боржника виносились державними виконавцями власноруч на паперових носіях, бланках суворої звітності з відповідними серіями. Щодо виконавчого провадження, в листі зазначено, що виконавче провадження на підставі якого було винесено вказану постанову знищено, відповідно до строків зберігання. З огляду на викладене, на час звернення не можливо встановити на підставі якого виконавчого документу було відкрито виконавче провадження та відповідно було накладено арешт, про що реєстратором було внесено запис про арешт № 9574457 (а.с.18-19). Отже, судом встановлено, що позивач звертався до відповідача з заявою щодо зняття арешту, та на його звернення було направлено лист згідно якого зазначено, щодо неможливості встановити виконавче провадження в якому було накладено арешт. Крім іншого, судом встановлено, що ідентифікуючі дані про боржника є іншими, ніж паспорті дані спадкодавця, як співвласника квартири [ADDRESS] . З огляду на досліджені докази, встановлено, що виконавче провадження, в рамках примусового виконання якого було накладеного арешт знищене, встановити детальну інформацію щодо того, за яким саме виконавчим провадженням було накладено арешт не можливо. Наявність вказаного обтяження не дає можливості позивачу реалізувати свої права, як спадкоємця. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого права та інтересу. Предметом позову, який на даний час перебуває в провадженні суду, є зняття арешту з нерухомого майна, що на праві власності належить позивачу. Як роз`яснено в п. 2 Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справи від 03.06.2016 № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Інститут права власності в Україні регулюється приписами статті 41 Конституції України. У відповідності до ч. 1 даної статті, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Частина 4 ст. 41 Конституції України встановлює принцип непорушності приватної власності. Як слідує зі ст. 316 ЦК України, право власності являє собою право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За змістом ст.ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, яким він розпоряджається на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених законом та у встановленому законом порядку. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння (ст. 391 ЦК України). У відповідності до пункту 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Отже, наявність обтяження на майно, що належало за життя [PERSON] обмежує право позивача, реалізувати законні права щодо зазначеного майна, як спадкоємця. Враховуючи наявність накладеного арешту на нерухоме майно та заборони здійснення відчуження майна, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право не може, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог [PERSON] та необхідність зняття такого арешту. Позивачем не заявлено вимоги про відшкодування судових витрат, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідача.

Outcome: approved