Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-08 00:00:00

У червні 2024 року [PERSON] , яка діє в інтересах малолітньої [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулась до суду з даним позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), третя особа - Подільський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про зняття арешту. В обґрунтування позову зазначає, що позивач є опікуном малолітньої [PERSON] , що підтверджується розпорядженням Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 07 березня 2024 року № 239. Зазначає, що малолітня [PERSON] є спадкоємицею майна померлого [INFO] [PERSON] , а саме: 1/3 частини квартири [ADDRESS] . У строк передбачений законодавством позивач звернулась до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори в інтересах малолітньої із заявою про прийняття спадщини. Однак, державний нотаріус 20.03.2024 видав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки відділом державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві видана постанова 46/15 (ВП 4211378) від 04.11.2009 про арешт нерухомого майна; об`єкт обтяження: [ADDRESS] . Реєстраційний номер: 9216766. Зареєстровано: 05.11.2009 реєстратором: Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, 04053, м. Київ, вул. Артема, б. 73. Посилається на те, що у вересні 2022 третя особа повідомляла, що «перебувало виконавче провадження № 4211378 про стягнення із [PERSON] (спадкодавця) на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] аліментів у зв`язку із виникненням заборгованості та на підставі про арешт майна внесено обтяження до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно…». [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть. Після її смерті відкрилась спадщина, а саме: 2/3 частини квартири [ADDRESS] . Спадкоємцями після померлої є позивач та малолітня [PERSON] Малолітня [PERSON] , в інтересах якої діє позивач є особою, яка володіє на підставі закону 1/3 частиною квартири [ADDRESS] , оскільки є спадкодавцем після померлого [PERSON] . Позивач є особою, яка володіє на підставі закону 1/3 частиною квартири [ADDRESS] , оскільки є спадкоємицею після померлої [PERSON] . Наявність арешту на нерухоме майно обмежує її в реалізації спадкових прав та враховуючи відсутність інших способів захисту порушеного права на спадкове майно, позивач змушена звернутись за захистом порушених прав до суду. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.06.2024 цивільну справу передано для розгляду судді Подільського районного суду м. Києва Гребенюку В.В. Ухвалою суду від 11 червня 2024 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позвн вимоги підтримала,просила їх задовольнити. Відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання у судове засідання не з`явився. Третя особа належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання у судове засідання не з`явилась. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач є опікуном малолітньої [PERSON] , що підтверджується розпорядженням Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 07 березня 2024 року № 239 (а.с. 12). Як встановлено з матеріалів справи, малолітня [PERSON] є спадкоємицею майна померлого [INFO] [PERSON] , а саме: 1/3 частини квартири [ADDRESS] . У строк передбачений законодавством позивач звернулась до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори в інтересах малолітньої із заявою про прийняття спадщини. Однак, державний нотаріус 20.03.2024 видав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки відділом державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві видана постанова 46/15 (ВП 4211378) від 04.11.2009 про арешт нерухомого майна; об`єкт обтяження: [ADDRESS] . Реєстраційний номер: 9216766. Зареєстровано: 05.11.2009 реєстратором: Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, 04053, м. Київ, вул. Артема, б. 73 (а.с. 8). Як вбачається з документів долучених до матеріалів справи у вересні 2022 третя особа повідомляла, що «перебувало виконавче провадження № 4211378 про стягнення із [PERSON] 9спадкодавця) на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] аліментів у зв`язку із виникненням заборгованості та на підставі про арешт майна внесено обтяження до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно…» (а.с. 5-7). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 13). Після її смерті відкрилась спадщина, а саме: 2/3 частини квартири [ADDRESS] . Спадкоємцями після померлої є позивач та малолітня [PERSON] Малолітня [PERSON] , в інтересах якої діє позивач є особою, яка володіє на підставі закону 1/3 частиною квартири [ADDRESS] , оскільки є спадкодавцем після померлого [PERSON] . Позивач є особою, яка володіє на підставі закону 1/3 частиною квартири [ADDRESS] , оскільки є спадкоємицею після померлої [PERSON] . За змістом ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Підпунктами 4.15. та 4.18. п. 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністра юстиції України за №296/5 від 22.02.2012, передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту. Ураховуючи, що державним нотаріусом відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з підстав наявності заборони відчуження на спадкове майно, позивач набув право звернення до суду з позовом, як спадкоємець померлого власника арештованого майна. З аналізу норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту вбачається, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню. Підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини встановлені ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до висновку Верховного Суду України від 15 березня 2013 року у справі №6-26цс13, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Згідно з ст. 59 зазначеного Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Отже, позов про зняття арешту з майна боржника може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Судом встановлено, що позивач є спадкоємцем нерухомого майна, на яке накладено арешт. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожний громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. За змістом ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права власності. Зокрема, встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту його права шляхом зняття такого арешту, оскільки позовні вимоги відповідають закону та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. При цьому суд враховує, що скасувати арешт в іншому порядку неможливо. Отже державний виконавець позбавлений можливості вирішити питання про звільнення майна з-під арешту у позасудовому порядку. Отже, наявність накладеного обтяження порушує права позивача на вступ у спадщину, що дає підстави для задоволення позову, оскільки іншим шляхом відновити порушені права позивача неможливо. Арешт на спадкове майно було накладено органом виконавчої служби, на даний час виконавче провадження завершено, однак, арешт накладений на майно боржника знято не було. На теперішній час наявність цього обтяження (арешту) квартири перешкоджає позивачу в оформленні спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] та [PERSON] . З урахуванням викладеного, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved