Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] , представник позивачки, адвокат Ігнатов Д.І., звернулась до\~Слов`янського міськрайонного\~суду Донецької\~області з\~позовною заявою\~до Амраі М.Хашім про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначає, що 05.09.2020 між позивачкою та Амраі М.Хашімом зареєстрований шлюб Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву, Чугуєвському та Печенізькому районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис № 243. Наразі сторони проживають окремо, припинили шлюбні відносини, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Від шлюбу неповнолітніх дітей сторони не мають. Позов зумовлений тим, що між сторонами не досягнуто взаємної згоди щодо розлучення. Відповідач є громадянином Сирійської Арабської Республіки. Примирення позивачка вважає неможливим і просить суд строк на примирення подружжя не надавати. Просить суд, шлюб зареєстрований 05.09.2020 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву, Чугуєвському та Печенізькому районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис №243,\~ розірвати. Відповідно до ч.5\~ст. 279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику\~сторін за наявними у справі матеріалами. Позивачка [PERSON] , та її представник, адвокат Ігнатов Д.І., що діє на підставі ордера про надання правничої (правової) допомоги серія ВТ № 1043537 від 19.06.2024, будучи належним чином повідомленими про дату, час та спосіб розгляду справи, в судовому засіданні участі не приймали, представник на адресу суду направив заяву про розгляд справи за їх відсутності, просив суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач до Амраі М.Хашім,\~будучи повідомленим про дату, час та спосіб розгляду справи, в судовому засіданні участі не приймав, про причини неявки суду не повідомив, відзиву стосовно заявлених позовних вимог на адресу суду від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд, відповідно до ст. 280 ЦПК України, дійшов до висновку, про можливість ухвалення заочного рішення, на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані позивачем документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони 05.09.2020 уклали шлюб, який було зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву, Чугуєвському та Печенізькому районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис № 243. Від цього шлюбу сторони спільних дітей не мають. Їх сім`я фактично розпалася та сторони не підтримують сімейних стосунків, спільного господарства не ведуть. Спору про поділ спільного сумісного майна між позивачкою та відповідачем не має. Як вбачається з матеріалів справи відповідач є громадянином Сирійської Арабської Республіки. Згідно п.2 ст. 28 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах (укр/рос) в редакції від 21.01.2006 зазначається, що якщо один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий іншої Договірної Сторони, застосовується законодавство Договірної Сторони, установа якої розглядає справу про розірвання шлюбу. Пунктом 2 статті 29 Конвенції визначено, що по справах про розірвання шлюбу у випадку, передбаченому пунктом 2 статті 28 компетентні установи Договірної Сторони, на території якої проживає подружжя. Якщо один з подружжя проживає на території однієї Договірної Сторони, а другий на території іншої Договірної Сторони, по справах про розірвання шлюбу компетентні установи обох Договірних Сторін, на територіях яких проживає подружжя. Виходячи з положень ч. 1\~ст. 4 Закону України «Про міжнародне приватне право», право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього\~Закону, інших законів, міжнародних договорів України. Відповідно\~ст. 58 Закону України «Про міжнародне приватне право»\~шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умовами додержання щодо громадянина України вимог\~Сімейного кодексу України\~щодо підстав недійсності шлюбу. За нормою\~ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право»\~припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків. Правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином (ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право»). Зважаючи на той факт, що на дату звернення з цим позовом до суду подружжя мають постійне місце проживання на території України, вирішення спору щодо припинення шлюбу національним судом України не залежить від громадянства подружжя і буде здійснюватися на підставах і в порядку, передбачених\~Главою 11 Сімейного кодексу України. В\~Постанові Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~зазначається, що при розгляді справ, які виникають у зв`язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень\~Конституції України, норм\~Сімейного кодексу України,\~Цивільного процесуального кодексу України,\~Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року, а також інших нормативно - правових актів, що регулюють сімейні відносини. Згідно ч. 1\~ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`я\~є первинним та основним осередком суспільства. Згідно зі\~ст. 24 Сімейного кодексу України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно\~ст. 56 Сімейного кодексу України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 Сімейного кодексу України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Проголошена\~Конституцією України\~охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 2\~ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином у суду є усі підстави для задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу між сторонами, так як подальше спільне життя подружжя та збереження сім`ї неможливе. Позивачка не вимагає компенсацію судових витрат з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved