Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-16 00:00:00

04.06.2024 [PERSON] , від імені та в інтересах якої діє її представник адвокат Сацик Р.В., звернулася до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом про поділ майна подружжя, за змістом якого просить суд: - визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частки квартири [ADDRESS] ; - стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 8500 гривень, а також витрати на оплату судового збору в розмірі 8531,45 грн. (а.с.2-6) Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 червня 2024 року було відкрито провадження за правилами загального судочинства та призначено до підготовчого засідання (а.с.78-79). У підготовче засідання сторони не з`явились. Представником позивача подано заяву з проханням розгляд справи проводити без їх з позивачем участі, позов підтримує. Від відповідача та його представника надійшли заяви, за змістом яких відповідач позов визнає в частині визнання за позивачем права власності на частки спірної квартири. Відповідач заперечує щодо стягнення витрат на правову допомогу та судовий збір, при цьому звертає увагу суду, що спору між сторонами не було, також перед подачею позовної заяви позивач не повідомляла про намір поділу майна та оформлення його (реєстрацію права власності на частки квартири) в органах нотаріату, про що відповідач не заперечує. Дослідивши подані заяви, ознайомившись з матеріали цивільної справи, суд вважає, що є усі підстави для прийняття визнання позову відповідачем та ухвалення рішення про задоволення позову, що не порушує прав та інтересів інших осіб, та не суперечить чинному законодавству. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В силу\~вимог ч.\~4\~ст.200\~ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. За змістом ч.1 ст.206 ЦПК України п озивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві, що також відповідає положенням п.1 ч.2 ст.49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього\~Кодексу позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] з 29 жовтня 2011 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , який було розірвано рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 лютого 2023 року (а. с. 15-26). Сторонами під час шлюбу набуто квартиру [ADDRESS] , що підтверджується копією Договору купівлі-продажу квартири від 07 вересня 2019 року, реєстровий №643, а також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.09.2019, номер витягу 180150291 (16-19, 20). Дана обставина повністю визнана відповідачем та ним не оспорюється. Згідно із даними технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , виготовленому 20.09.2018 КП «Бориспільське БТІ» (а.с. 21-23), квартира складається із трьох кімнат, житловою площею 40,6 кв.м.. Відповідно до ч. 1 ст. 368 Цивільного кодексу України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно із вимогами частин 1, 2 статті 60\~Сімейного кодексу\~України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічні положення містяться у ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України. Відповідно до змісту частин 1, 2, 3 статті 61\~Сімейного кодексу\~України об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту, а також заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя і внесені до сімейного бюджету або внесені на його особистий рахунок у банківську (кредитну) установу. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст.\~63\~Сімейного кодексу\~України дружина та чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Згідно з частиною 1 статті 69, частиною 1 статті 70\~Сімейного кодексу\~України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 3 ст.\~372\~Цивільного кодексу\~України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. З урахуванням викладеного є усі підстави для ухвалення рішення щодо задоволення позову [PERSON] : визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя квартиру [ADDRESS] , - та визнання за [PERSON] право власності на 1/2 частки квартири, у зв`язку з чим слід визначити, що відповідачу [PERSON] належить право власності на 1/2 частки квартири [ADDRESS] . Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до квитанції від 03.06.2024 позивачем при подачі позовної заяви було сплачено судовий збір в розмірі 8631,45 грн. (а. с. 1). З урахуванням визнання позову відповідачем слід повернути позивачу судовий збір відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, що становить 4265,73 грн.. Разом із цим за загальним правилом, визначеним ч.1, п. 1 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, задоволення позову внаслідок визнання позову відповідачем не звільняє останнього від обов`язку відшкодувати позивачу понесені судові витрати. Заперечення відповідача про те, що спору між сторонами щодо поділу спільно нажитого майна не було спростовується фактом звернення позивача до суду, а також тим фактом, що після розірвання шлюбу сторону не здійснили поділ квартири у позасудовому порядку. Таким чином з відповідача на користь позивача слід стягнути половину сплаченого судового збору в сумі 4265,73 грн.. Щодо понесених позивачем витрат на правничу допомогу, суд враховує наступне. Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Так, відповідно до ч. ч. 1 - 6 ст. 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Судом встановлено, що на підтвердження заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано копії документів: Договір про надання правничої допомоги №1412 від 22.05.2024 (а.с.56-64); Додаток №1 до Договору про надання правової допомоги від 22.05.2024 (а.с.65); Акт про надану правову допомогу №1 від 30.05.2024 (а.с.67); Детальний опис робіт (наданих послуг) від 03.06.2024 (а.с.70); Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат від 03.06.2024 (а.с. 71), а також оригінал квитанції №3118826 від 03.06.2024 про прийняття платежу в сумі 8500 грн. за надання правової допомоги за договором №1412 від 22.05.2024 (а.с.69). Проаналізувавши надані докази, суд дійшов висновку, що перелік та обсяг наданих адвокатом послуг, а також загальна вартість витрат на правничу допомогу є частково обґрунтованими. Так, враховуючи відомості, викладені у Детальному описі наданих послуг (а.с.70), складеному адвокатом Сациком Р.В., а також в Акті про надану правову допомогу №1 (а.с.67) встановлено, що визначений розмір витрат на правничу допомогу в сумі 8500 гривень складається з вартості наступних наданих послуг: консультація клієнта 500 грн. (1 год.); підготовка позовної заяви -8000 грн. (8 год.). Так, жодних об`єктивних даних про те, що позивачу була надана консультація тривалістю 1 година матеріали цивільної справи не містять, а тому, зважаючи на вимоги ч.6 ст.81 ЦПК України, такі витрати не підлягають задоволенню. Крім того, позовна заява об`єктивно складається з шести сторінок, включаючи найменування сторін та переліку додатків, а з урахуванням предмету і підстав спору виклад обставин та правове обґрунтування не є складними та не потребували додаткового вивчення нормативно-правового регулювання спірних правовідносин чи судової практики, тож зазначену кількість витраченого часу на її виготовлення (8 годин) не можна вважати обґрунтованою, а тому розмір витрат на підготовку позовної заяви слід зменшити до 4000 гривень, що відповідає критеріям реальності та розумності розміру витрат на адвокатські послуги. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 50% сплаченого судового збору в сумі 4265,73 грн. та частини витрат на правничу допомогу в сумі 4000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved