Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-15 00:00:00

24 січня 2024 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС» до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 69\~414,30 грн та судові витрати 2684,00, посилаючись на невиконання умов договору, що призвело до виникнення заборгованості. 29 січня 2024 року відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду. 18 березня 2024 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування відзиву відповідач посилається на те, що за умовами кредитного договору строк користування кредитними коштами закінчився 21.09.2020 і з 22.09.2020 розпочався строк позовної давності, а тому відповідач заявляє про сплив позовної давності по сумі кредиту станом на 21.09.2020 45869,49 грн. Окрім цього зазначає, що до позову не додаються докази складання, направлення та отримання відповідачкою повідомлення про відступлення прав вимоги. Оскільки первісним кредитором не направлено повідомлення про відступлення прав вимоги, у відповідачки не настало обов`язку перед новим кредитором, а позовні вимоги є передчасними. Також у справі містяться розбіжності, а саме кількість кредитів зменшена порівняно з листом від 16.02.2023, а сума заборгованості збільшена у реєстрі боржників від 22.02.2023. Тому вважає, що до нового кредитора не перейшло право вимоги. Також відповідач вважає, що з урахуванням ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» п. 9.3. додаткової угоди щодо умов продовження строку користування кредитом, ця умова є несправедливою та просить визнати її несправедливою та додаткову угоду недійсною. Позивач надав розрахунок заборгованості, в якому не визначені суми дозволеного та недозволеного овердрафту та заборгованості за відсотками. Самостійно визначити такі суми є неможливим. Наданий витяг з реєстру боржників до договору про відступлення прав вимоги не передбачений самим цим договором. Досудову вимогу не слід приймати до уваги оскільки відповідача не було повідомлено про відступлення прав вимоги, відповідач не знала про наявність нового кредитора та реквізити для сплати і цю досудову вимогу не отримувала. Вважає, що позивачем не доведені обставини що є предметом і підставою позову. Щодо правової допомоги, зазначає, що сума 1400 грн є завищеною, оскільки такі справи є однотипними, для підготовки до справи не витрачено багато часу, не потребує обробітку значного обсягу інформації. Відповідач також понесла витрати на професійну правничу допомогу, а відповідні докази та сума таких витрат будуть надані протягом 5 календарних днів після ухвалення рішення. Судові засідання просить проводити за участю відповідачки. 10 квітня 2024 року надійшли додаткові пояснення представника позивача у яких він зазначає, що за умовами кредитного договору і п. 9.3 додаткової угоди до нього кінцевий термін погашення кредиту до 21.09.2024, оскільки заяв щодо відмови від продовження строку від відповідача не надходило, навпаки після пролонгації відповідач продовжувала використовувати ліміт кредиту, тому твердження про пропуск позовної давності є невірним. Розрахунок заборгованості здійснено з урахуванням умов договору, відповідачем заборгованість не спростована. Щодо відступлення прав вимоги, представник позивача зазначає, що позивач надано докази відступлення прав вимоги. Щодо неотримання повідомлення про відступлення прав вимоги, то відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредиту на рахунки первісного кредитора. Проте відповідач не виконав цього обов`язку. Враховуючи наведене, представник позивача просить задовольнити позов. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві зазначив про розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явилася повторно, про час та місце проведення судового засідання повідомлялась належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Враховуючи повторну неявку відповідача і не повідомлення нею причини неявки, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого: Судом встановлено, що 28.08.2008 року між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль»(Кредитор) та [PERSON] (Позичальник) укладено Кредитний договір №010/82/0025/127954 (далі Кредитний договір), відповідно до якого Кредитор відкриває на ім`я Позичальника картковий рахунок № [NUMBER] в гривні, відпускає на надає Позичальнику та/або його довіреній особі платіжну/і картку /и (згідно Заяви), а також забезпечує розрахунки за операціями з Картами відповідно до Правил ведення поточних карткових рахунків фізичних осіб та користування платіжними картками, які затверджуються Кредитором, Тарифів Кредитора, та вимог чинного законодавства. Вартість користування карткою та кредитом, а саме перелік та розмір комісій кредитора за здійснення операцій з використанням картки, розмір процентів за користування кредитом, тривалість пільгового періоду кредитування та інші умови та комісії кредитора визначені Тарифним планом, який є Додатком 1 до цього Договору та невід`ємною частиною цього договору. (п. 1 1., 1.4.) Відповідно до п. 1.5. Кредитного договору, розмір ліміту зазначеної в п. 1.3. кредитної лінії (ліміт кредитування) за цим Договором становить 17000 грн та може змінюватись в порядку, передбаченому цим договором. Ліміт кредитування не може бути використаним для здійснення операцій з примусового стягнення коштів з Рахунку Позичальника. Строк дії зазначеного в п. 1.5. Договору ліміту кредитування з 28.08.2008 по 28.08.2010 р. включно (може змінюватись в порядку, передбаченому цим Договором) (п. 1.6.) Сторони домовились, що без укладення будь-яких письмових додаткових договорів (угод) до цього Договору, строк дії ліміту кредитування продовжується на умовах цього Договору кожного разу на 24 місяці, за умови, що на останній робочий день строку дії кредитного ліміту будуть дотримуватись кожна з наступних умов: Кредитор не отримав листа позичальника про відмову від продовження строку дії ліміту кредитування; відсутні умови, передбачені п. 1.8., 2.8. цього Договору (п. 1.7.). Також за умовами кредитного договору позичальник зобов`язаний до 20 числа включно кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за першою (з дати укладення цього Договору) датою розрахунку процентних платежів, здійснювати часткове погашення кредиту та процентів, нарахованих за останній повний процентний період (п. 2.3.) Вказаний кредитний договір, Додаток 1 до нього (тарифний план «Платіжний»), Додаток 2 до нього (сукупна вартість користування програмою карткового кредитування «Кредитна картка», Тариф «Платіжний» (приклад)), заява-анкета на отримання карткового кредиту «Кредитна картка», Умови кредитування підписані сторонами. 21.09.2012 року між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено Додаткову угоду до кредитного договору № 010/82/0025/127954 від 28.08.2008, якою змінили умови кредитування, а саме розмір поточного кредитного ліміту складає 21250,00 грн, строк протягом якого клієнт користується та здійснює погашення кредиту 48 місяців, що починається з 21.09.2012 та закінчується 21.09.2016, процентна ставка за користування кредитом 36% річних, картковий рахунок клієнта [NUMBER] . Відповідно до п. 9.3. вказаної Додаткової угоди, без укладання додаткових угод до договору, банк має право продовжити строк користування кредитом та той самий строк, за умови, що на останній робочий день строку користування кредитом банк не отримав листа клієнта про відмову від продовження строку користування кредитом. Використання клієнтом за рахунок кредиту будь-якої суми коштів після продовження строку користування кредитом розглядається сторонами як згода клієнта на продовження строку користування кредитом. Вказана додаткова угода та Додаток 2 до неї підписані сторонами. Банк свої зобов`язання виконав, надав кредитні кошти, що підтверджується випискою по рахунку за період з 28.08.2008 22.02.2023. Проте [PERSON] неналежним чином не виконала свої зобов`язання, що також підтверджується випискою по рахунку, внаслідок чого, згідно з розрахунком заборгованості станом на 22.02.2023 має заборгованість 69414,30 грн, з яких: - 56\~431,00 грн заборгованість за дозволеним овердрафтом; - 10\~993,27 грн заборгованість за недозволеним овердратом; - 1\~990,03 грн заборгованість за відсотками. 20 грудня 2022 року між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС» укладено Договір відступлення права вимоги № 114/2-57-F, відповідно до якого АТ «Райффайзен Банк» передало за плату ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС» право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у Реєстрі боржників, у тому числі за Кредитним договором №№010/82/0025/127954 від 28.08.2008, укладеним з [PERSON] , що підтверджується копією цього договору, платіжною інструкцією № 231, реєстром боржників до договору, витягом з реєстру боржників. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Тобто, відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України). Статтями 514, 516 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Доводи відповідача про те, що до нового кредитора не перейшло право вимоги суд відхиляє, оскільки позивачем надані належні та допустимі докази виконання умов договору відступлення прав вимоги. Окрім цього, стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010, провадження № 14-308цс18). Відомостей про визнання недійсним договору відступлення прав вимоги від 220 грудня 2022 року матеріали справи не містять. За таких обставин, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС» стало правонаступником АТ «Райффайзен Банк» у зобов`язаннях за кредитним договором №010/82/0025/127954 від 28.08.2008 року. Щодо не отримання відповідачем повідомлення про відступлення прав вимоги, суд зауважує, що згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 року у справі №6-979цс15 «… боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі». Всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконала свого зобов`язання. Після відступлення права вимоги, остання не здійснила жодного платежу для погашення кредитної заборгованості. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Суд не погоджується з доводами відповідача про закінчення строку користування кредитними коштами 22.09.2020, оскільки відповідач не надала доказів повідомлення кредитора про небажання продовжувати цей строк, як це визначено умовами п. 9.3. Додаткової угоди. Окрім цього, як вбачається з виписки по рахунку, після закінчення строку користування кредитними коштами - 21.09.2016 відповідач продовжила користуватись кредитними коштами, що за умовами п. 9.3. Додаткової угоди свідчить про згоду на продовження строку користування кредитними коштами. Також суд вважає помилковими доводи відповідача щодо несправедливості умов, визначених у п. 9.3. Додаткової угоди, оскільки цими умовами не встановлювався малий строк для надання споживачем згоди на продовження дії договору, як це визначено у ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Цими умовами визначено, що «банк має право продовжити строк користування кредитом та той самий строк, за умови, що на останній робочий день строку користування кредитом банк не отримав листа клієнта про відмову від продовження строку користування кредитом.» Тобто, ця умова визначає, що на останній день строку банк не отримав відмову клієнта, а не обов`язок позичальника в останній день строку надіслати банку цю відмову і щоб в цей же день банк її отримав, як зазначає відповідач. Враховуючи викладене, суд вважає, що строк користування кредитом неодноразово продовжувався і наразі кінцевий термін погашення кредиту складає 21.09.2024. У зв`язку з цим, заява про застосування строку позовної давності не підлягає задоволенню. Щодо розрахунку заборгованості, суд погоджується із наданим позивачем розрахунком, який є чітким, зрозумілим і деталізованим, здійсненими позивачем з урахуванням погашення заборгованості та узгоджується з випискою по рахунку. При цьому суд бере до уваги вимоги процесуального закону, який покладає тягар доказування на сторони, що забезпечуватиме реалізацію принципу змагальності у судовому процесі. Реалізація такого принципу здійснюється через стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Застосування такого підходу оцінки доказів відповідає позиції Верховного Суду у справах №910/18036/17 від 02.10.2018, №917/1307/18 від 23.10.2019. Відповідач, заперечуючи проти позову взагалі не зазначає чи погоджується з розміром заборгованості, не надає власних розрахунків, розмір заборгованості визначений позивачем не спростувує. Посилання відповідача на неможливість здійснення розрахунків самостійно, оскільки у розрахунку не наведено розмір дозволеного та недозволеного овердрафту та заборгованість по відсоткам, суд відхиляє, оскільки позивачем надано детальний розрахунок заборгованості у якому в колонці «Примітки» зазначено інформацію про зміну кредитного ліміту, а у колонці «Загальна заборгованість...» наведено формули розрахунку дозволеного та недозволеного овердрафту, заборгованості по відсотках. Також вище наведена формула нарахування відсотків. Також позивачем надано виписку по рахунку, що дозволяє перевірити правильність здійснення розрахунку заборгованості. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено підставність стягнення заборгованості за кредитом в розмірі, заявленому до стягнення, а тому позов належить задовольнити. Розподіляючи судові витрати, суд виходить з такого. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем було сплачено судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2684,00 грн. Оскільки що позов задоволено повністю, з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір 2684,00 грн. Щодо витрат на правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат : 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються - згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат - учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з ст. 12 ч.3, 81 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості суду надано: 1) Договір № 14/06/2023 про надання правничої допомоги від 14 червня 2023 року, яким визначено що вартість правничої допомоги та порядок розрахунків за її надання Клієнту, визначаються Сторонами в Додатку 1 до цього Договору, що є невід`ємною частиною цього договору та актами наданої правничої допомоги; 2) додаток №1 до Договору про надання правничої допомоги від 14 червня 2023 року № 14/06/2023; 3) замовлення №225від 19 жовтня 2023 року, відповідно до якого ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС» передає в роботу адвокату Титаренко Владиславу Володимировичу матеріали по справі : кредитний договір № 010/82/0025/127954; 4) акт виконаних робіт (наданих послуг) від 23 жовтня 2023 року до замовлення №225 до договору про надання правничої допомоги від 14 червня 2023 року № 14/06/2023, відповідно до якого адвокатом здійснено аналіз судової практики та законодавства (1 год.) 400 грн, аналіз матеріалів, отриманих від клієнта (1 год.) 400 грн, підготовка позовної заяви з додатками та відправлення до суду (1 год.) 600 грн; 5) платіжна інструкція №1894 від 25 жовтня 2023 року на суму 1400 грн; 4) ордер; 5)свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №21/2971. Отже, позивачем надані докази, які підтверджують надання правничої допомоги та її оплату. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015, п. п. 34-36 Рішення у справі Гімайдуліна і інших проти України від 10.12.2009, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Розглядаючи співмірність заявлених витрат за надання правової допомоги, суд враховує, що позовна заява підписана і надіслана безпосередньо представником позивача, позовна заява разом із додатком містить 83 аркуші, з яких великий обсяг це виписка по рахунку, що потребує значного часу для їх вивчення, представником позивача подавались додаткові пояснення з випискою по рахунку. На переконання суду, характер правової допомоги відповідає умовам договору про надання правової допомоги, а розмір цих витрат є обґрунтованим і співмірним з обсягом виконаної адвокатом роботи, ціною позову. Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2\~684,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1400,00 грн.

Outcome: approved