Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-19 00:00:00

У лютому 2024 року ТОВ «Глобал Спліт» звернулось до суду з вказаною позовною заявою, поданою через систему «Елекстронний суд». Позов мотивований тим, що 09.12.2021 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №1/4263930, за яким АТ «Креді Агріколь Банк» надав [PERSON] кредит у розмірі 100 000 грн. строком на 36 місяців з 09.12.2021 року по 08.12.2024 року (включно), а відповідачка зобов`язалася повернути кредит та сплатити процентну винагороду за користування грошовими коштами у розмірі 15,00% річних (фіксована процентна ставка) , комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,35% у місяць від суми кредиту. [PERSON] грошові зобов`язання виконувала неналежним чином, у зв`язку з чим станом на 07.02.2024 року у позичальника утворилась заборгованість у розмірі 165 206,07 грн. 38 коп. 29.08.2023 ТОВ «Глобал Спліт» та АТ «Креді Агріколь Банк» уклали договір про відступлення права вимоги №4-2023, за умовами якого до ТОВ «Глобал Спліт» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №1/4263930 від 09.12.2021 року. Відповідачка заборгованість не сплачує, тому ТОВ «Глобал Спліт» просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 165 206,07 грн. 38 коп., яка складається зі: строкової заборгованості- 46808,81 грн., простроченої заборгованості - 48 463,48 грн., нарахованих відсотків 263,99 грн., прострочених відсотків 22 697,10 грн., комісії - 2350 грн., простроченої комісії - 44\~650 грн, а також сплачений судовий збір в розмірі 3028 грн. Ухвалою суду від 04.03.2024 року відкрите провадження у даній справі, розгляд якої вирішено розглянути в порядку загального позовного провадження. Ухвалорю суду від 02.05.2024 року закрито підготовче провадження у справі, розгляд якої призначено по суті. Подалі представником позивача [PERSON] подані заяви про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі за заявленими підставами. Відповідачка [PERSON] до судового засідання не з`явилась, повідомлялась про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст.ст. 128-130 ЦПК України, відзив на позовну заяву не надала. Враховуючи зазначене, суд відповідно до приписів ст. 223 ЦПК України ухвалює заочне рішення, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст.ст.247, 280 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані письмові докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 09.12.2021 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №1/4263930, за яким АТ «Креді Агріколь Банк» надав [PERSON] кредит у розмірі 100 000 грн. строком на 36 місяців з 09.12.2021 року по 08.12.2024 року (включно) на споживчі потреби шляхом зарахування кредитних коштів на рахунок позичальника № [NUMBER] , а [PERSON] зобов`язалася повернути кредит та сплатити процентну винагороду за користування грошовими коштами у розмірі 15,00% річних (фіксована процентна ставка) , комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,35% у місяць від суми кредиту. За умовами договору позичальник сплачує платежі для погашення заборгованості щомісячно в число місяця, визначене графіком платежів по кредиту. Протягом строку дії договору розмір процентів та комісії залишається незмінним, крім випадків внесення змін до договору за згодою сторін в порядку, визначеному п. 5.8 договору. Відповідно до пункту 1.4.2. позичальник зобов`язаний сплачувати банку супровідні послуги з обслуговування кредитної заборгованості, що включає в себе: послуги з розрахунку суми чергового та наступних платежів, списання та зарахування коштів з метою погашення заборгованості, розрахунково-касове обслуговування заборгованості за договором та надання інформаційно-консультаційних послуг, під якими розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах,24/7 та через довідковий центр банку, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування позичальника (як усне так і письмове) щодо погашення заборгованості, своєчасної сплати платежів тощо. Відповідно до копії меморіального ордеру № 40466419-1 від 09.12.2021 р. АТ «Креді Агріколь Банк» перерахувало на розрахунковий рахунок позичальника [PERSON] за № [NUMBER] грошові кошти в розмірі 100\~000 грн. відповідно до кредитного договору №1/4263930 від 09.12.2021 року. 29.08.2023 АТ «Креді Агріколь Банк» уклав з ТОВ «Глобал Спліт» договір про відступлення права вимоги №4-2023, за умовами якого АТ «Креді Агріколь Банк» зобов`язався відступити на користь ТОВ «Глобал Спліт» права вимоги до боржників за кредитними договорами, а ТОВ «Глобал Спліт» зобов`язався їх прийняти та передати грошові кошти за плату на умовах, визначених цим договором. АТ «Креді Агріколь Банк» передав ТОВ «Глобал Спліт» право вимоги, яке він мав до [PERSON] за кредитним договором №1/4263930 від 09.12.2021 року. Зазначене підтверджується Додатком №1 до договору відступлення права вимоги №4-2023 від 15.09.2023(Реєстром прав вимог №1). Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту статей 512, 513ЦК України слідує, що зміна кредитора у зобов`язанні здійснюється шляхом оформлення між первісним кредитором та новим кредитором відповідного договору в тій же самій формі, що і угода, за якою права відступаються. При цьому боржник не приймає ніякої участі в підписанні договору про відступлення та не є його стороною. У відповідності до ч.1ст.516 ЦК Українизаміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, ТОВ «Глобал Спліт» є належним позивачем у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором зі [PERSON] . Відповідачкою не виконувались умови кредитного договору №1/4263930\~від 09.12.2021\~ року,\~тому \~станом на\~07.02.2024\~року \~виникла заборгованість\~за \~вказаним кредитним\~договором у\~розмірі 165206,07\~грн.\~38\~коп.,\~яка \~складається зі:\~ строкової\~заборгованості -\~ 46808,81\~грн.,\~простроченої заборгованості\~ -\~48\~463,48\~грн.,\~нарахованих відсотків\~ 263,99\~грн.,\~прострочених відсотків\~ 22\~697,10\~грн.,\~комісії -\~2350\~грн.,\~простроченої комісії\~ -\~44\~650\~грн.,\~яку позивач\~просить стягнути\~з відповідачки.\~ Відповідно до положень ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положеннями ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати проценти. Згідно ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то, в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Враховуючи те, що судом встановлено факт укладення між АТ «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] кредитного договору №1/4263930 від 09.12.2021 р., відповідно до якого остання отримала 100000 грн. та факт їх неповернення у відповідності до умов, вказаних у договорі та у строки визначені сторонами, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову щодо стягнення суми заборгованості за кредитом та відсотків за користування кредитом. Розрахунок суми заборгованості та відсотків відповідає умовам кредитного договору, докази зворотнього відповідачкою до суду не надано. Таким чином,\~з відповідачки\~на користь\~позивача необхідно\~стягнути заборгованість\~за вказаним\~кредитним договором\~в обсязі:строкової заборгованості - 46808,81 грн., простроченої заборгованості - 48 463,48 грн., нарахованих відсотків 263,99 грн., прострочених відсотків 22 697,10 грн., а всього в розмірі 118 206,38 грн. Що стосується вимог позивача про стягнення комісії за вказаним кредитним договором, суд зазначає наступне. Згідно п. 6 ст. 3 ЦК України справедливість, добросовісність та розумність належать до загальних засад цивільного законодавства. У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ. ЦПК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного. Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (ч. 2 ст. 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків. Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Нікчемний правочин (ч. 2 ст. 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу /набуття/ зміни/ встановлення/ припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.02.2023 у справі № 359/12165/14-ц (провадження № 61-13417св21)). Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах. Згідно з абзацом третім ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. 10.06.2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 року № 1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. У зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10.06.2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у п. 31.29 постанови від 13.07.2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21). Також у\~постанові Верховного\~Суду від\~31.08.2022\~року у\~справі №\~202/5330/19\~зазначено,\~що «у\~кредитному договорі\~не зазначено\~перелік додаткових\~та супутніх\~банківських послуг\~кредитодавця та/або\~кредитного посередника,\~які пов`язані\~з отриманням,\~обслуговуванням і\~поверненням кредиту,\~які надаються\~позивачу та\~за які\~банком встановлена\~щомісячна комісія\~за обслуговування\~кредиту (розрахунково-касове\~обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». За таких обставин положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування». При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.ч. 2, 4 ст. 263 ЦПК України). Враховуючи наведене,\~оскільки \~ [PERSON] встановлено щомісячну плату за послуги, перелік яких зазначений вп.1.4.2 кредитного договору, а отримання інформації щодо кредиту безоплатна відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», вказаний пункт кредитного договору є несправедливим. Вказане відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі №583/3343/19. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості зі сплати комісії за обслуговування кредиту у вищевказаному кредитному договорі в розмірі: комісії -\~2350\~грн.,\~простроченої комісії\~ -\~44\~650\~грн.,\~а всього\~в сумі\~ 47000\~грн. необхідно відмовити за безпідставністю. Згідно із ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають відшкодуванню на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 3028 грн. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, з відповідачки на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 2166,56 грн.( 3028 х 118206,38 :165206,38=2166,56).

Outcome: partial