Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-18 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до Немирівського районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути з останнього на свою користь 63\~662,15 грн заборгованості за кредитним договором про надання банківський послуг №б/н від 20 січня 2014 року та суму судового збору. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг та 20.01.2014 підписав заяву. Позивачем було відкрито кредитний рахунок із початковим кредитним лімітом, який у подальшому було збільшено до 50 000,00 грн. [PERSON] при підписанні анкети-заяви про приєднання до умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з запропонованими Умовами та правилами надання банківських послуг та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті позивача, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. У порушення умов вказаного договору відповідач не виконав належним чином свої зобов`язання за договором, у зв`язку з чим станом 26.03.2023 за ним утворилась заборгованість у розмірі 63\~662,15 грн, яка складається з заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 10\~843,11 грн. Ухвалою від 22.08.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. 23.10.2023 від відповідача надійшов відзив, відповідно до якого відповідач вказував, що вимоги позивач є незаконними,необґрунтованими та не підлягають задоволенню, адже, він фактично не був ознайомлений з умовами договору приєднання та не підписував його. Разом з цим, пред?являючи вимоги про погашення кредиту, банк просить крім тіла Кредиту стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченими відсотками. В позовній заяві позивач нарахував йому відсотки за весь час користування кредитом в розмірі 86,4 % та 84 %, які були встановлені з 01.03.2019 року, і з якими він не був ознайомлений та не розписувався за них. Також, відповідач зазначає, що позивач про будь-які зміни щодо умов кредитування та користування карткою, таких як зміна суми, строків, відсотків, ліміту і т.п., його не повідомляв і він нічого не знав про ці зміни. Відтак саме ці Умови і Правила не можуть бути взяті судом до уваги. Банк у позовній заяві не вказав та не надав доказів, чи перевипускав платіжні картки, та чи отримував відповідач нову картку взамін тієї, що видавалася йому 20.01.2014, а також за якою саме карткою АТ КБ «ПриватБанк» заявляв у справі вимоги щодо стягнення заборгованості. Із виписки по рахунку вбачається, зокрема, автоматичне списання «погашення простроченої заборгованості», відсотків по кредиту, однак зважаючи на вищевказане, нарахування і списання цих відсотків здійснювалось не на підставі договору, заборгованість за яким є предметом спору. При цьому, нарахування цих відсотків здійснювалось банком на «залишок після операції», починаючи з 30.04.2014 року, який має додаване значення за усіма картковими. Відтак розрахунок заборгованості та виписка по рахунку є необґрунтованими і не підтвердженими належними, допустимими та достовірними доказами, оскільки позбавляють встановити належним чином дійсну заборгованість по анкеті-заяві від 20.01.2014. 3 огляду на викладені обставини, позивачем не доведено належними і допустимими доказами невиконання відповідачем або виконання з порушенням умов, визначених змістом саме договору про надання банківських послуг у вигляді анкети-заяви від 20.012014 року, а тому відсутні й підстави для застосування правових наслідків порушення зобов?язання. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі та просив суд його задовольнити. Відповідач в судове засідання, повторно, не з`явився про причини неявки суду не повідомив, хоча вчасно та належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Суд заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 20.01.2014 між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , укладений договір про надання банківських послуг № б/н шляхом підписання останнім анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку № б/н. У анкеті-заяві зазначено, що [PERSON] згоден з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним і банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, які були надані йому у письмовому вигляді, та зобов`язався виконувати вимоги Умов і Правил надання банківських послуг, а також регулярно самостійно знайомитися з їх змінами на сайті банку. Відповідно до довідки, виданої керівником Напрямку операційного обслуговування ГО АТ КБ ПриватБанк [PERSON] , на підставі укладеного між позивачем та відповідачем кредитного договору б/н відповідачу була видана кредитна картка, яка неодноразово первипускалась, останній раз 19.03.2019 зі строком дії - до січня 2023 року. Згідно довідки АТ КБ ПриватБанк, виданої керівником напрямку операційного обслуговування ГО [PERSON] , про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] , останньому був встановлений кредитний ліміт 2\~000 грн, та який в подальшому неодноразово збільшувався та 29.07.2021 був встановлений у розмірі 50\~000 гривень, а 26.12.2022 - 0 гривень. Згідно наданого банком розрахунку та виписки за договором №б/н за 20.01.2014 по 28.03.2023, заборгованість\~\~ [PERSON] за кредитним договором б/н від 20.01.2014 станом на станом на 26.03.2023 за ним утворилась заборгованість у розмірі 63\~662,15 гривень, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 52\~819,04 гривень, заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 10\~843,11 гривень. Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України). Так, за статтею 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Договір, в тому числі і договір кредиту, є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. В силу статей 509, 525-526, 598, 610, 611, 622 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості і виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Сторони по зобов`язанню повинні сприяти одна одній у належному його виконанні, а у разі виникнення труднощів у однієї із сторін - всіляко сприяти зменшенню збитків. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Особа, яка порушила зобов`язання (не виконала його, або виконала з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання) повинна нести негативні наслідки такої поведінки, а саме, сплатити в межах позовної давності неустойку і відшкодувати збитки. При цьому, сторона не звільняється від виконання зобов`язання в натурі. Зазначене у повній мірі стосується і кредитних зобов`язань, які не виконані належним чином. Разом з тим, відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків. Обґрунтовуючи позов, Банк посилався на те, що 20.01.2014 між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] був укладений договір про надання банківських послуг, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, відповідно до якого Банк надав відповідачу грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Крім того, Банк зазначав, що відповідачем після ознайомлення з умовами обслуговування кредитних карток було підписано паспорт споживчого кредиту та отримано кредитну картку типу «Універсальна». На підтвердження умов договору АТ КБ «ПриватБанк» надало суду копію анкети-заяви відповідача, Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, довідку про зміну умов кредитування та паспорт споживчого кредиту. Відповідач 20.01.2014 особисто поставив свій підпис в анкеті-заяві, яка містить посилання на те, що позичальник згодний з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним і банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, які були надані йому у письмовому вигляді, та зобов`язався виконувати вимоги Умов і Правил надання банківських послуг, а також регулярно самостійно знайомитися з їх змінами на сайті банку. В матеріалах справи відсутні відомості щодо наявності будь-яких зауважень та заперечень з боку відповідача з приводу умов кредитного договору. Крім того, як вбачається зі змісту виписки по рахунку, за весь час, починаючи з 24.01.2014 по 06.10.2022 відповідач активно користувався кредитними картками, які були відкриті банком на виконання договору б/н від 20.01.2014, відповідач виконував свої зобов`язання за кредитним договором щодо погашення заборгованості за наданим кредитом, тим самим погоджувався з усіма умовами кредитування. Рух грошових коштів на картковому рахунку відповідача позивач підтвердив розрахунком заборгованості за договором № б/н від 20.01.2014 року, а також випискою за договором №б/н за період 20.01.2014 по 28.03.2023. Із розрахунку позивача, крім іншого, вбачається порядок нарахування заборгованості дати та суми погашення відсотків, тіла кредиту, тобто міститься повна інформація про рух коштів на рахунку відповідача, відображення всіх операцій за кредитним договором за даними балансу, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей за договором. Отже позивачем доведений факт наявності заборгованості за кредитним договором б/н від 20.01.2014. Також суд враховує той факт, що відповідач [PERSON] користувався кредитною карткою протягом тривалого часу, а тому мав достатньо часу для висловлення в будь-якій формі своєї незгоди з умовами кредитного договору та наявною заборгованістю. Відповідач в ході розгляду справи жодних заперечень з приводу наданого позивачем розрахунку заборгованості не надав, альтернативного розрахунку заборгованості за кредитним договором також не надав, не скористався своїм процесуальним правом щодо надання доказів на підтвердження неправильності наданого позивачем розрахунку, в разі незгоди з ним. Врахувавши, що [PERSON] взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, кредитні кошти в повному обсязі не повернув, суд вважає наявними підстави для задоволення позову. Даючи правову оцінку укладеному між сторонами договору, суд приходить до висновку, що між позивачем та відповідачем був укладений договір карткового рахунку, який в розумінні змісту статті 1066 ЦК України, є різновидом договору банківського рахунку, умовами якого було передбачено кредитування відповідача у межах кредитного ліміту (стаття 1069 ЦК України). Відповідно до приписів частини 2 статті 1069 ЦК України права та обов`язки сторін, пов`язанні з кредитуванням рахунка, визначаються відповідними положеннями про позику та кредит (параграфи 1 та 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Згідно із частини 2 статті 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 ЦК України. Приписом частини 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику, якщо такою є грошові кошти, у тій самій сумі, у строк та в порядку, що встановленні договором. Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до вимог статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання. Дослідивши письмові докази, надані на підтвердження позовних вимог, та норми матеріального права у їх сукупності та системному зв`язку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що відповідач належним чином не виконував умови укладеного кредитного договору, внаслідок чого утворилась заборгованість. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 2684 гривні.

Outcome: approved