Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-22 00:00:00

23 квітня 2024 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] та стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що батько ухиляється від виконання батьківських обов`язків, життям дитини не цікавиться, не відвідує. Зловживає наркотичними речовинами, чим становить загрозу для дитини. Позивач витрачає додаткові кошти на оздоровлення та розвиток дитини, тому просить стягнути з відповідача 27000,00 витрат. Ухвалою від 30 квітня 2024 року у справі відкрито загальне позовне провадження. Відповідно до ухвали від 07 серпня 2024 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач, будучи повідомленим належним чином про день та час розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не надав. З урахуванням того, що позивач не заперечує щодо заочного розгляду справи, відповідач відзиву на позов не надав, суд вирішив можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Третя особа Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради не забезпечили явку свого представника в судове засідання, надали заяву про розгляд справи за його відсутності. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народилась [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 04.10.2022 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 9). Відповідно до довідки виконкому Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області від 25.01.2024 року № 9-33, [PERSON] зареєстрована разом з матір`ю [PERSON] (а.с.10). Згідно Звіту про здійснені відрахування та виплати Чернігівського обласного центру зайнятості, станом на 01.12.2023 заборгованість по аліментами [PERSON] складала 10460,29 грн (а.с.11). Згідно довідки Дошкільного навчального закладу № 36 Чернігівської міської ради Чернігівської області № 01-20/12 від 10.11.2023, [PERSON] відвідує дошкільний навчальний заклад № 36, батько дитини не бере участі у вихованні дитини, успіхами та досягненнями доньки не цікавиться, з вихователями не спілкувався, дитину зх. дитячого закладу не забирав, батьківські збори не відвідував (а.с.13). Відповідно до ухвали Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06 вересня 2023 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.309 КК України у зв`язку з проходженням ним лікування від наркотичної залежності. Як слідує з довідки № 16893 від 28.12.2023 [PERSON] 18.11.2023 перетнув державний кордон України в напрямку «Виїзд» в пункті перетину «Угринів» та місцезнаходження останнього невідомо. ( а.с.5) Відповідно до висновку виконавчий комітет Чернігівської міської ради як орган опіки та піклування вважає недоцільним позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з частиною другою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Згідно з частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як встановлено в ході судового розгляду відповідач [PERSON] самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо малолітньої доньки [PERSON] , не цікавиться її життям, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкується з дитиною, не проявляє інтересу до її внутрішнього світу, не забезпечує їй необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, виїхав за межі України, місцезнаходження його невідоме. Суд вважає, що відповідач свідомо знехтував своїми батьківськими обов`язками, а отже в його діях наявна винна поведінка, яку змінити неможливо. \~ \~ \~ \~Висновок органу опіки та піклування носить рекомендаційний характер та не є обов`язковим до суду. Суд вважає, що наданий висновок не є достатньо об`єктивним та обґрунтованим, не містить відомостей, які об`єктивно характеризують відповідача як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків. Орган опіки та піклування не надав оцінки причинам ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, який свідомо знехтував виконанням своїх обов`язків по вихованню дитини. \~ \~ \~ \~Позбавлення ж батька батьківських прав в даному випадку буде відповідати інтересам дитини. \~ \~ \~ \~З урахуванням встановлених обставин та досліджених доказів суд прийшов до висновку про задоволення заявлених позовних вимог. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до\~ст.180 Сімейного кодексу України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За ч. 2\~ст.181 СК України\~за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За змістом\~ст. 141 СК України, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Згідно з ч.ч. 1, 2\~ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Розмір коштів, що стягуються на додаткові витрати, не може бути більше самих додаткових витрат. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягненні аліментів відповідно до ст. ст.\~181,\~182 СК. У випадку, коли матеріальне положення батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одного із батьків у твердій грошовій сумі. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Причому, якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба або каліцтво) додаткові витрати можуть фінансуватися наперед із вказівкою або без вказівки кінцевого терміну їх виплати. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Аналогічний висновок викладений у постанові КЦС у складі Верховного Суду від 04.12.2019 в справі № 320/383/19. Чинним законодавством України не передбачений вичерпний перелік таких додаткових витрат на утримання дитини. Підставою призначення додаткових витрати є особливі обставини, які можуть бути зумовлені, як негативними і так і позитивними фактами. Витрати на медичне лікування дітей відносяться до додаткових витрат, оскільки пов`язані з здоров`ям дітей, та є тими особливими обставинами, наявність яких пов`язана з можливістю стягнення додаткових витрат, та зумовлені медичними показаннями і є необхідними для дітей з урахуванням рекомендацій та показань лікарів. Наявність фактично понесених або передбачуваних додаткових витрат має довести особа, яка заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Відповідно до ч.1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. (ч. 1-4\~ст. 77 ЦПК України). Доказів на підтвердження несення позивачем додаткових витрат на оздоровлення дитини та її розвиток\~матеріали справи не містять та суду позивачем не надано. З огляду на вищезазначене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини у заявленому розмірі, так як такі витрати не підтверджені відповідними доказами. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, судовий збір слід стягнути з відповідача на користь позивача за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав, як то передбачено ст.141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial