Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-17 00:00:00

Представник позивача [PERSON] , який діє в інтересах та від імені [PERSON] звернувся до Харківського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрований 23 листопада 2023 року Харківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 315. В обґрунтування вимог зазначено, що протягом одного року позивач та відповідач проживали разом однією родиною без реєстрації шлюбу. Після укладення шлюбу спільне життя не склалося з причини виникнення непорозуміння між подружжям щодо подальшого майбутнього. Почались сварки в результаті яких рівень довіри між подружжям знизився. На даний час позивач та відповідач спільно не проживають, не ведуть спільне господарство, шлюбно-сімейні стосунки відсутні. Позивач переконаний, що подальше спільне життя і збереження шлюбу з відповідачем неможливе і суперечитиме його інтересам. 7 травня 2024 року цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу за ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 02 лютого 2024 року надійшла до Нововодолазького районного суду Харківської області і була прийнята до провадження. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, через систему «Електронний суд» представник позивача надав заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить розглянути справу за їх відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду надала заяву про визнання позову та розгляд справи за її відсутності. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. 23 листопада 2023 року між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб, про що Харківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 315 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Судом було встановлено, що подружжя шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, спільних дітей не мають. Згідно зі ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. За приписами ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання (ч. 2 ст. 56 СК України). Частиною 1 ст. 110 Сімейного кодексу України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, при дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами та дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу буде протирічити інтересам чоловіка та дружини. За ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Ураховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ст. 110 Сімейного кодексу України та небажання сторін відновити сімейні відносини, суд вважає за необхідне позов задовольнити. Положеннями ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України визначено, що рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. На підставі викладеного та

Outcome: approved