Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-17 00:00:00

24.07.2024 позивач [PERSON] звернувся до суду з даною позовною заявою, яку уточнив 08.08.2024. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач [PERSON] вказує, що згідно свідоцтва № [NUMBER] на право власності на житло від 19.10.1993 йому, його матері [PERSON] , його колишній дружині [PERSON] , його сину [PERSON] та дочці його колишньої дружини [PERSON] - [PERSON] належать кожному на праві спільної сумісної власності по 1/5 частки квартири [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина на належну їй 1/5 частку квартири [ADDRESS] . Заповіту немає. Позивач [PERSON] прийняв спадщину на вказану часту спадкової квартири про що отримав свідоцтво про право на спадщину за законом від 16.04.2019. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина на належну йому 1/5 частку квартири [ADDRESS] . Заповіту немає. Позивач [PERSON] прийняв спадщину після сина [PERSON] , померлого [INFO] , оскільки на час відкриття спадщини був зареєстрований та постійно мешкав зі спадкодавцем. Водночас, свідоцтво про право на спадщину за законом від 17.07.2024 було видано нотаріусом лише на 1/10 частку спадкової квартири, оскільки його мати відповідач [PERSON] , була зареєстрована з ним за однією адресою, а тому вважається такою, що фактично прийняла спадщину. Проте, на момент смерті [PERSON] , померлого [INFO] , відповідач [PERSON] хоча і була зареєстрована з ним за однією адресою, але фактично там не проживала, оскільки з січня 2014 року виїхала на постійне місце проживання до Російської Федерації. Крім того, з моменту набуття позивачем права власності на частку квартири [ADDRESS] , а саме з 19.10.1993, він безперервно більше 10 років відкрито володіє та користуюється спірною квартирою, систематично сплачує за комунальні послуги, зробив ремонт, всіляко поліпшує життєві умови. Відповідач [PERSON] з січня 2014 року виїхала на постійне місце проживання до Російської Федерації, отримала там російське громадянство та жодного разу до України не поверталась. На підставі викладеного, позивач [PERSON] просить суд визнати за ним право власності на 1/10 частку квартири [ADDRESS] , у зв`язку з прийняття спадщини після сина [PERSON] , померлого [INFO] , а також визнати за ним право власності за набувальною давністю на належну [PERSON] 1/5 частку квартири [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, відзив на позов не надала, у зв`язку з чим ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.09.2024 постановлено проводити заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належать кожному на праві спільної сумісної власності по 1/5 частині квартири [ADDRESS] (а.с.10). [INFO] [PERSON] померла. Позивач [PERSON] прийняв спадщину на 1/5 частку квартири [ADDRESS] після матері [PERSON] , померлої [INFO] , про що отримав свідоцтво про право на спадщину за законом від 16.04.2019 (а.с.13, 14). [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина на належну йому 1/5 частку квартири [ADDRESS] . Позивач [PERSON] прийняв спадщину після сина [PERSON] , померлого [INFO] , лише на 1/10 частку спадкової квартири, оскільки його мати відповідач [PERSON] , була зареєстрована з ним за однією адресою, а тому вважається такою, що фактично прийняла спадщину (а.с.15, 16). Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як видно з акту від 17.07.2024, на момент смерті [PERSON] , померлого [INFO] , відповідач [PERSON] хоча і була зареєстрована з ним за однією адресою, але фактично там не проживала, оскільки з січня 2014 року виїхала на постійне місце проживання до Російської Федерації (а.с.18), а тому позивач [PERSON] прийняв спадщину і на 1/10 частку спадкової квартири, що належала б відповідачу до спадкування після смерті сина [PERSON] , померлого [INFO] . Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 Цивільного кодексу України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з частиною першою статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Набуття права власності на чужі речі можливе лише за наявності наступних умов: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння). Тобто, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності. Дана правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 у справі №910/17274/17. Із долучених позивачем до матеріалів справи доказів вбачається, що з моменту набуття позивачем права власності на частку квартири [ADDRESS] , а саме з 19.10.1993, позивач [PERSON] безперервно більше 10 років відкрито володіє та користується спірною квартирою, систематично сплачує за комунальні послуги, зробив ремонт, всіляко поліпшує життєві умови, в той час як відповідач [PERSON] з січня 2014 року в спірній квартирі не проживає, оскільки виїхала на постійне місце проживання за кордон (а.с.10, 12, 18, 20). Таким чином, суд вважає доведеними позивачем факти його законності, добросовісності та відкритості володіння більше 10 років належною відповідачу [PERSON] 1/5 часткою квартири [ADDRESS] . Враховуючи, наявність достатніх доказів на підтвердження позовних вимог [PERSON] , суд вважає необхідним позов задовольнити.

Outcome: approved