Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Марківський центр первинної медичко-санітарної допомоги» Марківської селищної ради про розірвання трудового договору, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 01.01.2013 між нею та КНП «МЦПМСД» Марківської селищної ради був укладений трудовий договір на невизначений термін про прийняття на посаду завідуючого Курячівським фельдшерським пунктом по переводу з Марківського районного територіального медичного об`єднання. 01.03.2019 вона переведена фельдшером курячівського фельдшерського пункту. Її зареєстрованим місцем проживання є [ADDRESS] . 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан. Відповідно до Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 яким затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, вся територія Марківської селищної територіальної громади з 24.02.2022 року є тимчасово окупованою територією України. В травні 2022 року на місці КНП «МЦПМСД» Марківської селищної ради було сформовано Державне підприємство «Марківська центральна районна багатопрофільна лікарня» луганської народної республіки. 06.05.2022 робітниками даного закладу без її відома було внесено запис до трудової книжки про прийняття її на посаду завідуючого курячівським фельдшерським пунктом. Через окупацію смт. Марківка та у зв`язку з веденням бойових дій на території Луганської області в червні 2023 року вона змушена була виїхати до м.Києва. Перед тим, як виїхати з Луганської області, вона змогла забрати з собою трудову книжку, але через функціонування на місці КНП «МЦПМСД» Марківської селищної ради створеного окупаційною владою Державного підприємства «Марківська центральна районна багатопрофільна лікарня» луганської народної республіки, вона не мала змоги звільнитись в установленому законодавством України порядку. Після переміщення з тимчасово окупованої території по теперішній час вона продовжує перебувати в трудових відносинах з підприємством-роботодавцем. З червня 2023 року вона фактично не виконує трудових обов`язків через неможливість прибути на робоче місце у зв`язку з веденням бойових дій та окупації смт. Марківка Луганської області. З 10.07.2023 року вона працює на посаді медичної сестри анестезіології в ДУ «Інститут отоларингології ім. проф. О.С. Коломійченка Національної академії медичних наук України» за сумісництвом. На даний час у неї виникла необхідність розірвати трудовий договір для можливості подальшого працевлаштування та небажання продовжувати перебувати в трудових відносинах з КНП «МЦПМСД» Марківської селищної ради. Вона неодноразово намагалася зв`язатися з підприємством в телефонному режимі, але всі відомі номери не відповідають. В квітні 2024 року нею було направлено на поштову адресу підприємства - [ADDRESS] , заяву про звільнення з займаної посади з 05.04.2024 за власним бажанням, але лист не був вручений відповідачу та надійшов на її адресу з відміткою про повернення. Просить розірвати трудовий договір між нею та КОМУНАЛЬНИМ НЕКОМЕРЦІЙНИМ ПІДПРИЄМСТВОМ «МАРКІВСЬКИЙ ЦЕНТР ПЕРВИННОЇ МЕДИКО- САНІТАРНОЇ ДОПОМОГИ» МАРКІВСЬКОЇ СЕЛИЩНОЇ РАДИ (код за ЄДРПОУ 38286947) на підставі ч.1 ст.38 КЗпП України (за власним бажанням) з 05.04.2024. Представник позивача [PERSON] до початку судового засідання надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з`явився по невідомим суду причинам, хоча про день та час судового розгляду був належним чином повідомлений, правом на подання відзиву не скористався. У зв`язку з тим, що представник позивача не заперечував проти розгляду справи по суті за відсутності відповідача, суд за його згоди ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до трудової книжки серія [NUMBER] від 18.03.1999 року (запис №6 на стор.4-5) та витягу з реєстру застрахованих осіб (відомості про трудову діяльність), сформованим засобами автоматичних систем Пенсійного фонду України 20.05.2024 на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) 01.01.2013 між [PERSON] та КНП «МЦПМСД» Марківської Селищної Ради (код за ЄДРПОУ 38286947) був укладений безстроковий трудовий договір про прийняття на посаду завідуючого курячівським фельдшерським пунктом по переводу з Марківського районного територіального медичного об`єднання (код ЄДРПОУ 01983677). 01.03.2019 [PERSON] переведена фельдшером курячівського фельдшерського пункту (запис трудової книжки № 8 стор.6-7). Згідно з паспортом громадянина України серія [NUMBER] , виданого Марківським РВ УМВС України в Луганській області 16.01.2003, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до витягу з реєстру застрахованих осіб щодо відомостей про трудову діяльність [PERSON] з 10.07.2023 працює на посаді медичної сестри анестезіології в ДУ «Інститут отоларингології ім. проф. О.С. Коломійченка Національної академії медичних наук України» (код за ЄДРПОУ 02011870) за сумісництвом. Відповідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань КНП "МЦПМСД" Марківської Селищної Ради (код за ЄДРПОУ 38286947) зареєстроване за адресою: Україна, Старобільський р-н, Луганська обл., селище міського типу Марківка, вулиця Центральна, буд. 6. 03.04.2024 Головному лікарю КНП «МЦПМСД» [PERSON] на адресу: [ADDRESS] , позивачем [PERSON] направлено заяву про звільнення з займаної посади з 05.04.2024 за власним бажанням. Згідно з Державним реєстром загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою ОК-5, сформованої 07.05.2024 на ім`я [PERSON] , з квітня 2022 року нарахування та сплата внесків до Пенсійного фонду КНП "МЦПМСД" Марківської Селищної Ради (код за ЄДРПОУ 38286947) не здійснювалася. Відповідно до листа Марківської селищної військової адміністрації Старобільського району Луганської області від 07.05.2024 № 06-06/1028 територія Марківської селищної територіальної громади 24.02.2022 була повністю окупована військовими формуваннями країни агресора - рф. Марківська селищна територіальна громада включена до Переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточені (блокуванні), затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій від 22.12.2022 № 309 (із змінами). Після окупації території громади керівництво Комунального некомерційного підприємства «Марківський центр первинної медико-санітарної допомоги» Марківської селищної ради не виїхало на підконтрольну територію України та роботу підприємства не відновило, в результаті чого, на цей час будь-яка діяльність вказаного підприємства не здійснюється. Всі документи з фінансово-господарської діяльності Комунального некомерційного підприємства «Марківський центр первинної медико-санітарної допомоги» Марківської селищної ради залишились на окупованій території. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, введено воєнний стан в Україні на 30 діб, період якого в подальшому був продовжений. Згідно з наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій від 22.12.2022 № 309 (із змінами) Марківська селищна територіальна громада включена до Переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточені (блокуванні). Відповідно до статті 3 КЗпП України до трудових відносин належать відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Згідно з ч.1 ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації. У пункті 4 частини першої статті 36 КЗпП України визначено, що однією з підстав припинення трудового договору, зокрема, є розірвання трудового договору з ініціативи працівника. Згідно зі ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору, чинив мобінг (цькування) стосовно працівника або не вживав заходів щодо його припинення, що підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили. Трудовий договір припиняється тільки за наявності підстав для його припинення. Підставою припинення договору є юридичний факт або сукупність юридичних фактів, закріплених у законі та необхідних для припинення трудового договору. Вони поділяються на два види: 1) дії (життєві ситуації, що відбуваються за волею людей; вольові акти їх поведінки) сторін трудового договору або осіб, які не є його сторонами; 2) події (життєві обставини, настання яких не залежить від волі та свідомості людей: закінчення строку трудового договору; смерть працівника або роботодавця - фізичної особи тощо). У законодавстві України про працю встановлено вичерпний перелік підстав розірвання трудового договору з метою охорони трудових прав громадян. Так, підстави припинення трудового договору окреслені у ст.36 та інших статтях КЗпП України й залежно від того, хто є ініціатором припинення трудового договору, підстави поділяються на такі групи: припинення трудового договору за спільною (взаємною) ініціативою сторін трудового договору (наприклад, угода сторін, закінчення строку); розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39 КЗпП України); розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця (статті 40, 41 КЗпП України); розірвання трудового договору з ініціативи осіб, які не є його стороною (третіх осіб) (пункти 3, 7 ст. 36, ст. 45 КЗпП України та ін.). Отже, розірвання трудового договору стосується лише випадків, коли трудовий договір припиняється з ініціативи будь-якої з його сторін. Стаття 4 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» визначено особливості розірвання трудового договору з ініціативи працівника. Так, у зв`язку з веденням бойових дій у районах, в яких розташоване підприємство, установа, організація, та існування загрози для життя і здоров`я працівника він може розірвати трудовий договір за власною ініціативою у строк, зазначений у його заяві (крім випадків примусового залучення до суспільно корисних робіт в умовах воєнного стану, залучення до виконання робіт на об`єктах критичної інфраструктури). За будь-яких умов припинення трудового договору є правомірним за одночасної наявності таких умов: передбаченої законодавством підстави припинення трудового договору; дотримання порядку звільнення; юридичного факту припинення трудового договору (наказу чи розпорядження роботодавця, заяви працівника, відповідного документа особи, уповноваженої вимагати розірвання договору). Законом України від 21.04.2022 №2220-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо функціонування сфер зайнятості та загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття під час дії воєнного стану», що набрав чинності 07.05.2022, передбачено спрощену процедуру набуття статусу безробітного, зокрема для осіб які перебувають на тимчасово окупованій території, які перебувають на території, на якій ведуться бойові дії, для внутрішньо переміщених осіб. На виконання вказаного Закону розділ XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про зайнятість населення» доповнено п.5.2. Відповідно вказаного пункту для отримання статусу безробітного внутрішньо переміщені особи, а також особи, які перебувають на територіях, на яких ведуться бойові дії, у яких не розірвані трудові договори з роботодавцем, подають до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, заяву на ім`я роботодавця про припинення трудового договору за формою, визначеною центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, про що повідомляються роботодавець (будь-якими засобами комунікації, у тому числі електронними), територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, та територіальний орган Пенсійного фонду України. Частину 4 статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» доповнено абзацом 2, згідно якого внутрішньо переміщена особа, яка не мала можливості припинити трудовий договір (інший вид зайнятості) відповідно до пункту 1 статті 36, статей 38, 39 Кодексу законів про працю України у зв`язку з неможливістю продовження роботи за таким трудовим договором (іншого виду зайнятості) за попереднім місцем проживання, для набуття статусу безробітного та отримання допомоги по безробіттю і соціальних послуг за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття має право припинити такий трудовий договір в односторонньому порядку, подавши до центру зайнятості за місцем проживання внутрішньо переміщеної особи заяву на ім`я роботодавця про припинення трудового договору . Датою припинення трудового договору є день, наступний за днем подання такої заяви. Центр зайнятості за місцем проживання внутрішньо переміщеної особи у день припинення трудового договору повідомляє про це: роботодавця (будь-якими засобами комунікації, у тому числі електронними); територіальний орган Пенсійного фонду України; територіальний орган Державної податкової служби. З матеріалів позовної заяви вбачається, що [PERSON] просить суд розірвати трудовий договір з КНП "МЦПМСД" Марківської селищної ради, оскільки не виконує покладених на неї трудових обов`язків на підприємстві через ведення бойових дій та окупацією Марківської селищної територіальної громади. 03.04.2024 позивачем на адресу відповідача було направлено заяву про звільнення з 05.04.2024 за власним бажанням, однак до цього часу відповіді остання не отримала, заява про звільнення не розглянута, рішення по ній не прийняте, а лист повернувся без виконання. Враховуючи, що підприємство, на якому працювала позивач, знаходиться на тимчасово окупованій території, а [PERSON] не може припинити трудові відносини звернувшись до центру зайнятості в односторонньому порядку, можливість подати поштовим відправленням заяву про припинення трудових відносин за юридичною адресою підприємства відсутня, за таких обставин суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по справі у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 968,96 грн.

Outcome: approved