Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-08 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою, в якій просить розірвати попередній договір укладений 13.01.2021 року між [PERSON] та [PERSON] про намір купити об`єкт нерухомості, а саме 31/1000 (тридцять одну тисячну) частину нежитлової будівлі, що знаходиться в [ADDRESS] , посвідчений державним нотаріусом Звенигородської державної нотаріальної контори Шалденко Л.В., зареєстрований в реєстрі за №36. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він являється власником 31/1000 (тридцять одна тисячна) частини нежитлової будівлі, що знаходиться в [ADDRESS] . 13.01.2021 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено попередній договір. Відповідно до п. 1 даного договору [PERSON] (надалі - ПРОДАВЕЦЬ), має намір у строк не пізніше тринадцятого січня дві тисячі двадцять шостого року (строк п`ять років), продати (надалі - укласти Основний договір) [PERSON] , а [PERSON] (надалі - ПОКУПЕЦЬ), має намір купити (надалі - укласти Основний договір) у [PERSON] вказаний об`єкт нерухомості: 31/10000 (тридцять одну тисячну) частину нежитлової будівлі, що знаходиться в [ADDRESS] . Продовження терміну для укладання договору купівлі - продажу (Основного договору) допускається за додатковим погодженням питання між сторонами, що має бути оформлено нотаріально посвідченою угодою. При цьому СТОРОНИ, домовилися, що підготовкою та збором (отриманням) документів, пов`язаних із відчуженням нежитлової будівлі буде займатися ПОКУПЕЦЬ, або належним чином уповноважений ним представник. Відповідно до п. 2 даного договору Купівля-продаж вказаного вище об`єкта нерухомості має бути вчинена за Суму, еквівалентну 2 500 (дві тисячі п`ятсот) доларів США за офіційним курсом Національного банку України. СТОРОНИ попередньо домовилися, що оплата нотаріального посвідчення Основного договору здійснюватиметься ПОКУПЦЕМ. Всі істотні умови договору купівлі-продажу погоджені нами при підписанні Попереднього договору. Відповідно до п. 3 даного договору покупець має сплатити вартість в розмірі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) доларів США за офіційним курсом Національного банку України, при підписанні основного договору, яка встановлена сторонами на момент підписання договору і є остаточною (без врахування вартості ремонтних робіт). Зазначена вище сума розцінюється СТОРОНАМИ, як повна вартість. Відповідно до п. 4 даного договору зобов`язання про укладення договорів купівлі-продажу, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо жодна із сторін не звернеться до другої сторони з пропозицією про підписання договору купівлі-продажу протягом 3 (трьох) місяців від дати, зазначеної у п. 1 цього правочину. Після укладення спірного попереднього договору [PERSON] звернувся до Звенигородського районного суду з позовом до [PERSON] про поділ в натурі нежитлової будівлі. Ухвалою суду від 07.02.2023 було відкрито провадження у даній справі і її розгляд наразі триває Крім того, у даній справі, позивач залучений в якості третьої особи ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 30.05.2023 року. За таких обставин, та враховуючи, що позивач може бути позбавлений можливості укласти основний договір (з врахуванням того, що частка буде припинена і це призведе до неможливості виконання попереднього договору внаслідок відсутності предмету обумовленого ним) вважає, що позивачу завдано такої шкоди, за якої він значною мірою позбавляється того, на що він розраховував при укладенні попереднього договору, а саме: здійснити відчуження належної йому частки. Відповідач [PERSON] був належно повідомлений про розгляд справи шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви за місцем реєстрації, а також відповідач був повідомлений про розгляд справи шляхом оголошення на веб-сайті Звенигородського районного суду, що відповідно до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України - з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, однак, відзив до суду на позов не надав, про причини неподання суду відзиву не повідомив, зустрічного позову не пред`являв, а тому враховуючи ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 09.07.2024 року було відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Згідно з ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом Дослідивши повно та всебічно матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини справи. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 31/1000 (тридцять одна тисячна) частини нежитлової будівлі, що знаходиться в [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу частини нежитлової будівлі від 04.09.2020 року та договором міни від 05.01.2021 року. 13.01.2021 року між позивачем [PERSON] (продавець за договором) та відповідачем [PERSON] (покупець за договором) було укладено попередній договір. Відповідно до п. 1 даного договору [PERSON] (надалі - ПРОДАВЕЦЬ), має намір у строк не пізніше тринадцятого січня дві тисячі двадцять шостого року (строк п`ять років), продати (надалі - укласти Основний договір) [PERSON] , а [PERSON] (надалі - ПОКУПЕЦЬ), має намір купити (надалі - укласти Основний договір) у [PERSON] вказаний об`єкт нерухомості: 31/10000 (тридцять одну тисячну) частину нежитлової будівлі, що знаходиться в [ADDRESS] . Продовження терміну для укладання договору купівлі - продажу (Основного договору) допускається за додатковим погодженням питання між сторонами, що має бути оформлено нотаріально посвідченою угодою. При цьому СТОРОНИ, домовилися, що підготовкою та збором (отриманням) документів, пов`язаних із відчуженням нежитлової будівлі буде займатися ПОКУПЕЦЬ, або належним чином уповноважений ним представник. Відповідно до п. 2 даного договору Купівля-продаж вказаного вище об`єкта нерухомості має бути вчинена за Суму, еквівалентну 2 500 (дві тисячі п`ятсот) доларів США за офіційним курсом Національного банку України. СТОРОНИ попередньо домовилися, що оплата нотаріального посвідчення Основного договору здійснюватиметься ПОКУПЦЕМ. Всі істотні умови договору купівлі-продажу погоджені нами при підписанні Попереднього договору. Відповідно до п. 3 даного договору покупець має сплатити вартість в розмірі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) доларів США за офіційним курсом Національного банку України, при підписанні основного договору, яка встановлена сторонами на момент підписання договору і є остаточною (без врахування вартості ремонтних робіт). Зазначена вище сума розцінюється СТОРОНАМИ, як повна вартість. Відповідно до п. 4 даного договору зобов`язання про укладення договорів купівлі-продажу, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо жодна із сторін не звернеться до другої сторони з пропозицією про підписання договору купівлі-продажу протягом 3 (трьох) місяців від дати, зазначеної у п. 1 цього правочину. Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, оцінка аргументів сторін Згідно зі статтею 11ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За умовами частини третьої статті 6ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частина 1 статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За приписами пункту 3 частини 1 статті 3, статті 627 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до вимог статті 629ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі статтею 635ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Стаття 651 ЦК України визначає що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до правових позицій, викладених у Постанові Верховного Суду України від 18.09.2013р по справі № 6-75 цс13 « Однією з підстав розірвання договору є істотне порушення стороною цього договору. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац другий частини другої статті 651 ЦК України). Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Після укладення спірного попереднього договору [PERSON] звернувся до Звенигородського районного суду з позовом до [PERSON] про поділ в натурі нежитлової будівлі. Ухвалою суду від 07.02.2023 було відкрито провадження у даній справі і її розгляд наразі триває Крім того, у даній справі, [PERSON] залучений в якості третьої особи ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 30.05.2023 року. Предметом позову є поділ в натурі нежитлової будівлі частина якої належить [PERSON] і виступала відповідно предметом попереднього договору і мала бути у передбачені договором строки відчужена останнім відповідачу у даній справі. Об`єкт нерухомості, частка позивача у якому є предметом попереднього договору належить двом співвласникам - позивачу і відповідачу у даній справі. Спільна часткова власність є специфічною конструкцією через множинний суб`єктний склад та єдність об`єкта. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні. Виходячи з аналізу змісту ст. 356, 367, 364 ЦКУ, поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. Так, при поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. Натомість, при виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється. За наслідком розгляду даної справи право спільної часткової власності на даний об`єкт у сторін припиниться, і, відповідно, позивач буде позбавлений можливості виконати умови попереднього договору з незалежних від нього обставин, а внаслідок дій відповідача. За таких обставин, та враховуючи, що позивач може бути позбавлений можливості укласти основний договір (з врахуванням того, що частка буде припинена і це призведе до неможливості виконання попереднього договору внаслідок відсутності предмету обумовленого ним) то вважаю, що позивачу завдано такої шкоди, за якої він значною мірою позбавляється того, на що він розраховував при укладенні попереднього договору, а саме: здійснити відчуження належної йому частки. Одними із основоположних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Ефективний захист прав особи має бути спрямованим на відновлення справедливості. Тлумачачи закон під час його застосування до конкретних правовідносин та вирішуючи спір, необхідно керуватися як завданням судочинства так і загальними засадами цивільного законодавства. Згідно зі статтею 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Так, згідно пункту 6 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії. Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (частина друга статті 13 ЦК України). Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України). У постанові Верховного Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 11 серпня 2021 року в справі №723/826/19 (провадження № 61-8810св20) вказано, що «приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Про зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа (особи) використовувала/використовували право на зло; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які потерпають від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи/осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин)». Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Оцінюючи усі докази в їх сукупності, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі. Враховуючи викладене та

Outcome: approved