Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-16 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 16 червня 2007 року він з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 24 березня 2022 року розірваний. Під час шлюбу у них народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що з моменту одруження 2007 року та по липень 2020 року сторони проживали в житловому будинку в [ADDRESS] . Вказаний будинок відповідач успадкувала після смерті свого батька [PERSON] , який помер [INFO] . На момент укладення шлюбу відповідач мала право на частку спадкового майна, проте спадщину оформила лише у 2010 році. Вказує, що за період шлюбу у вищевказаному житловому будинку ним були зроблені чималі матеріальні витрати та капіталовкладення у майно. Крім того, сторонами спільно придбавались меблі, побутова техніка, а також земельна ділянка, що розташована за адресою: [ADDRESS] та автомобіль марки «Mitsubishi\~Colt», 2005 року випуску. Зазначає, що за власні кошти ним було здійснено добудову до житлового будинку, а саме: добудовано кімнати для дітей, побудовано ще один окремий санвузол і душову, замінено вікна на металопластикові, утеплено будинок, обкладено облицювальною цеглою, замінено електропроводку, водопровідні труби, модернізовано систему опалення, замінено котел, проведено інтернет, зроблені всі внутрішні оздоблювальні роботи в будинку, а також зроблено благоустрій прибудинкової території. Крім того, вказує, що в період шлюбу, орієнтовно з 2008 року по 2010 роки на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] ним самочинно побудовано прибудову загальною площею 39,00 кв.м, сарай загальною площею 11,8 кв.м, баню загальною площею 20,7 кв.м, гараж загальною площею 47,8 кв.м, огорожу та ворота з хвірткою. Зазначає, що для будівництва та ремонту було придбано - пиломатеріали(балки, крокви, дошки) в кількості 20 куб.м на загальну суму 16000 грн, матеріали для огорожі та благоустрою території на загальну суму 20807 грн, металопластикові вікна на загальну суму 8950 грн, біла цегла в кількості 24000 шт. загальною вартістю 26400 грн, металопрофіль (на огорожу, ворота, хвіртку) на загальну суму 8960 грн, цеглу гіперпресовану «Фагот» на суму 4800 грн, а всього на суму 40410 грн. За будівельні роботи ним було сплачено в загальному 5400 доларів США, що в гривневому еквіваленті на той час складало орієнтовно 43000 грн. На частину будівельних матеріалів підтверджуючих документів не збереглось, а також розхідні матеріали, такі як цемент, пісок, цвяхи, піну монтажну він купував з рук за готівкові кошти. Вказує, що відповідно до даних свідоцтва про право на спадщину і технічних паспортів при їх порівнянні за період спільного проживання з відповідачем вартість житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами зросла на 438298 грн. Надалі покликається на висновок ТОВ «ГРАНД ВАЛОР» про вартість майна, а саме: понесених витрат для можливості грошової компенсації при поділі, яким оціночна (ринкова) вартість добудови (здійснених поліпшень) та затрат на їх будівництво (добудову, реконструкцію) визначна у сумі 537117 грн. Зазначає, що добудоване майно за адресою: [ADDRESS] не є особистою власністю відповідача [PERSON] та її матері [PERSON] , оскільки на момент відкриття спадщини вищевказаних добудов не існувало, а тому вони не можуть бути спадковим майном. Також вказує, що під час шлюбу сторонами було придбано земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,10 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 0724510100:15:034:0087, ринковою вартістю 179640 грн. Вказана земельна ділянка оформлена на відповідача, проте придбана була за спільні кошти та в інтересах сім`ї. Подружжя планували на вказаній земельній ділянці побудувати власний будинок та проживати разом з дітьми окремо. Зазначає, що на даний час земельна ділянка відповідачкою для визначених цілей не використовується і позивач має намір побудувати на ній житло для дітей. Разом з цим вказує, що 22 грудня 2021 року для того, щоб відповідач мала змогу возити сина в школу та на гуртки за спільні кошти був придбаний автомобіль марки «Mitsubishi Colt», 2005 року випуску. Вартість автомобіля за даними сервісного центру МВС складає 49800 грн. З урахування збільшених позовних вимог просить здійснити поділ спільного майна подружжя, а саме: будівельних матеріалів, конструкцій, робіт за адресою: [ADDRESS] ринковою вартістю 537117 грн, земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,10 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 0724510100:15:034:0087, вартістю 179640 грн, автомобіля марки «Mitsubishi Colt», 2005 року випуску, № кузова [NUMBER] вартістю 49800 грн. В порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з [PERSON] на його користь грошову компенсацію вартості понесених під час перебування в зареєстрованому шлюбі витрат на будівництво (здійснення поліпшень, добудову, реконструкцію) прибудови до житлового будинку («а»), площею 53,7 кв.м, а за даними технічного паспорта загальною площею 39,0 кв.м, сарая («б»), площею 11,8 кв.м, бані, площею 20,7 кв.м, гаража («Д-1»), площею 47,8 кв.м, а також встановлення воріт з хвірткою, що знаходяться за адресаою: [ADDRESS] в розмірі 268558,50 грн; стягнути з [PERSON] на його користь частину вартості автомобіля марки «Mitsubishi Colt», 2005 року випуску, № кузова [NUMBER] в розмірі 24900 грн та визнати за ним право власності на частину земельної ділянки, кадастровий номер\~0724510100:15:034:0087, площею 0,1000 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] . 06 березня 2023 року відповідачем [PERSON] був поданий відзив на позовну заяву в якому зазначає, що спірний житловий будинок за адресою: [ADDRESS] належить їй та матері [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [INFO] [PERSON] . Вказує, що між позивачем та власниками будинку не було укладено угоди чи іншої домовленості про те, що позивач надає свою допомогу на платній основі, і позивач такої домовленості не доводить. Звертає увагу, що позивачем не доведено суму вказаних у позовній заяві витрат і вона заперечує щодо здійснення ним таких витрат на реконструкцію будинку. Зазначає, що вимоги позивача про визнання за ним права власності на частину земельної ділянки площею 0,10 га розташованої в [ADDRESS] до задоволення не підлягають, оскільки земельна ділянка є її особистою власністю, а тому поділу не підлягає. Щодо поділу автомобіля зазначає, що він був нею придбаний 22 грудня 2021 року за особисті кошти. На час його купівлі сторони сімейних стосунків не підтримували, проживали окремо та не вели спільного господарства. Вказує, що сімейні стосунки припинили в серпні 2020 року, про що також зазначає позивач в позовній заяві, а тому з цього часу у них спільних коштів не було. Автомобіль придбаний нею через шість місяців після припинення сімейних стосунків, автомобіль є її особистим майном і поділу не підлягає. Разом з цим зазначає, що нею понесено витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн, а також у зв`язку з розглядом справи в подальшому розраховує понести ще 10000 грн витрат на професійну правничу допомогу. 16 березня 2023 року позивачем [PERSON] подано відповідь на відзив на позовну заяву в якій зазначає, що протягом 2007-2021 років він заробляв кошти та витрачав їх виключно в інтересах сім`ї. За особисті кошти купував будівельні матеріали, здійснював добудову до житлового будинку для того, щоб йому з сім`єю було комфортно та зручно проживати. Вказує, що відповідач категорично заперечувала щодо переїзду для проживання до його матері в м. Ківерці, що призвело до зазначених ним витрат в м. Рожище. Будувати окремо житловий будинок на момент спільного проживання не могли, оскільки не було земельної ділянки. Щодо земельної ділянки, то відповідачем не наведено будь-яких доказів того, що вона є її особистою власністю. Наголошує, що земельна ділянка набута ними в період шлюбу та позивач особисто займався оформленням документів на відповідача [PERSON] . Проте, факт реєстрації спірного нерухомого майна на ім`я одного з подружжя не свідчить, що воно є особистою власністю одного з подружжя. Щодо автомобіля зазначає, що оскільки на момент придбання автомобіля вони перебували у зареєстрованому шлюбі, а тому автомобіль належить до об`єктів спільної сумісної власності подружжя. Доказів того, що відповідач в період шлюбу працювала і отримувала будь-які доходи останньою надано не було. З урахуванням наведеного просить позовні вимоги задовольнити повністю. Позиція учасників справи. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю та просив задовольнити. Пояснив, що під час перебування у шлюбі з [PERSON] було повністю здійснено реконструкцію житлового будинку та надвірних споруд за адресою: [ADDRESS] . Вказаний будинок на праві власності по частині належав відповідачу та її матері [PERSON] і йому про це було відомо. Будь-яких домовленостей щодо виділення часток не було. Рішення щодо реконструкції будинку приймалось ним з відповідачем спільно, проте всю оплату за ремонтні роботи здійснював він один, оскільки відповідач на той час не працювала та доглядала за дітьми. Зазначив, що його колишня теща коштів на реконструкцію не давала лише готувала їсти людям, що працювали та обіцяла, що в подальшому будинок залишиться його з відповідачем сім`ї. Вказав, що ремонтні роботи тривали з 2008 року по 2017 рік, за цей період ним були зроблені такі роботи: змуровані стіни будинку, залитий фундамент, замінені вікна, дах в будинку, повністю зроблені внутрішні роботи, газове опалення в будинку, теплу підлогу, збудований гараж і паркан, викладено подвір`я бруківкою. Зазначив, що приватизацією земельної ділянки для будівництва житлового будинку в [ADDRESS] займався також він та оплату за оформлення документів здійснював він. Вказав, що на даній земельній ділянці вони планували побудувати будинок для їхньої з відповідачем сім`ї. Пояснив, що в серпні 2020 року він переїхав проживати до своїх батьків в м. Ківерці, проте з відповідачем вони продовжували спілкуватись до початку 2022 року і він думав, що між ними стосунки налагодяться. Зазначив, що до переїзду він залишив відповідачу 4000 доларів США, за які останньою був придбаний спірний автомобіль. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити. Пояснив, що сторонами під час шлюбу було нажите спільне майно, однак оскільки будівництво та реконструкція будинку в [ADDRESS] проводилось самочинно без будь-яких дозволів, майно оформлено не було, а тому позивачем ставиться питання про грошову компенсацію\~вартості понесених\~витрат на\~будівництво в\~розмірі 268558,50\~грн.\~Вказує,\~що оцінку\~про вартість\~добудови спеціалістом\~було надано\~на основі\~даних з\~технічного паспорта\~станом на\~26\~липня 2023\~року.\~Зазначає,\~що повністю\~всі витрати\~по будівництву\~та реконструкції\~сплачував позивач,\~оскільки на\~той час\~лише він\~працював та\~отримував дохід.\~Вказує,\~що земельна\~ділянка для будівництва\~та обслуговування\~житлового будинку,\~господарських будівель\~і споруд,\~ \~ площею\~ \~ 0,10\~ \~ га,\~ \~ що\~ \~ знаходиться\~ \~ за\~ \~ адресою:\~ \~ [ADDRESS] є також спільним майном сторін, оскільки надана відповідачу під час шлюбу, оформленням земельної ділянки займався позивач, оскільки вважав себе співвласником та робив це в інтересах сім`ї, так як мав намір побудувати на ній житловий будинок. Щодо автомобіля зазначив, що з серпня 2020 року [PERSON] з старшим сином переїхали проживати до батьків останнього в м. Ківерці. Вказав, що після переїзду позивача сім`я продовжувала існувати до моменту розірвання шлюбу. Зазначив, грошові кошти відповідачу були залишені позивачем з метою купівлі автомобіля, а тому автомобіль є спільним майном подружжя. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з позивачем разом проживали з 2007 року по 07 липня 2020 року, а шлюб був розірваний в березні 2022 року. Зазначає, що з липня 2020 року з позивачем не спілкувались та будь-яких стосунків не підтримували. Вказала, що на момент реєстрації шлюбу з позивачем житловий будинок з надвірними спорудами в [ADDRESS] належав по частці їй та матері [PERSON] , вони його успадкували після смерті батька. За час шлюбу були здійснені добудови та ремонт будинку, робили та планували все разом з позивачем в інтересах всіх співвласників та для їхньої сім`ї. Вказала, що позивач особисто шукав майстрів, матеріали для будівництва купували разом. Зазначила, що з 2009 року перебувала у декретній відпустці по догляду за дітьми і отримувала кошти, які давала позивачу на ремонті роботи. Зазначила, що її мати [PERSON] на той час була приватним підприємцем, продавала на ринку і також давала 1/3 частину коштів на добудову та ремонт будинку. Вказала, що до будинку була добудована ванна, кухня та коридор, а баню будували ще її батьки. Пояснила, що автомобіль допомагав їй купувати [PERSON] , вони разом їздили в м. Нововолинськ дивитись автомобіль і приблизно на початку 2022 року вона за власні кошти його купила. Зазначила, що вартість автомобіля становила 4800 доларів США, грошовими коштами позивач не допомагав, оскільки вони не спілкувались, 1000 доларів США позичила у своєї матері, розписки не писала, інша необхідна частина коштів це були її власні заощадження. Автомобіль купувала для власного комфорту і в тому числі для того, щоб возити сина до школи. Зазначила, що коли позивач переїжджав, то залишив їй 3000 грн. Щодо земельної ділянки зазначила, що це була земля Рожищенської міської ради і вона її отримала у власність шляхом приватизації. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просив в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Пояснив, що на час реєстрації шлюбу сторін житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] належав на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] . Вважає, що в даному випадку не можна застосовувати норми Сімейного кодексу України щодо спільного майна подружжя, оскільки будинок перебуває в спільній частковій власності, а тому позивачем можуть ставитись лише вимоги щодо компенсації в покращенні майна. Однак, вказані вимоги позивачем не ставились та дані обставини не доводились. Вказує, що розписки про витрати позивача складались не на момент здійснення робіт, а на момент звернення до суду, а тому вони не можуть братися судом до уваги. Вказує, що оскільки усі співвласники брали участь у реконструкції та добудові будинку, а тому лише відповідач не може компенсувати вартість робіт, а вимог до іншого співвласника не заявлено. Зазначає, що експертиза вартості добудови не проводилась і сторона позивача не наполягала на її проведенні, а тому оцінити вартість добудови не можливо. Вказав, що кожна особа має право отримати у власність земельну ділянку шляхом приватизації і таким правом скористалась позивач, а тому спірна земельна ділянка не може бути визнана спільним майном подружжя, оскільки це є особистою власністю [PERSON] . Зазначив, що автомобіль відповідачем був придбаний після фактичного припинення сторонами сімейних відносин, відповідач будь-якої участі у купівлі автомобіля не приймав, майно було набуто відповідачем в особисту власність. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 10 лютого 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено 06 березня 2023 року о 10 год 30 хв. Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 06 березня 2023 року за клопотанням представника позивача підготовче засідання відкладено на 10 год 30 хв 29 березня 2023 року. Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 29 березня 2023 року у справі призначено судову будівельно-технічну експертизу. Постановою Волинського апеляційного суду від 06 червня 2023 року апеляційну скаргу представника відповідача [PERSON] [PERSON] залишено без задоволення. Ухвалу Рожищенського районного суду Волинської області від 29 березня 2023 року залишено без змін. Ухвалою Рожищенського\~районного суду\~Волинської області\~від 13\~липня 2023\~року поновлено провадження у справі та призначено підготовче засідання 31 серпня 2023 року о 10 год 30 хв. Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 31 серпня 2023 року за клопотанням представника позивача підготовче засідання відкладено на 10 год 30 хв 13 вересня 2023 року. Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 17 жовтня 2023 року прийнято заяву позивача про збільшення позовних вимог. Постановлено викликати в судове засідання для допиту як свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті 13 листопада 2023 року о 13 год 30 хв. Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 13 листопада 2023 року за клопотанням представника позивача судове засідання відкладено на 10 год 30 хв 13 грудня 2023 року. Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 13 грудня 2023 року витребувано з комунального підприємства «Волиньпроект» Волинської обласної ради інвентаризаційну справу на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 12 січня 2024 року за клопотанням представника позивача судове засідання відкладено на 09 год 30 хв 23 січня 2024 року. Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 23 січня 2024 року за клопотанням представника відповідача судове засідання відкладено на 10 год 00 хв 28 лютого 2024 року. Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 15 квітня 2024 року витребувано з архівного відділу Луцької районної державної адміністрації Волинської області належним чином завсвідчену копію рішення Рожищенської міської ради Рожищенського району Волинської області від 27 грудня 2010 року № 4/7 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в м. Рожище», зокрема щодо відведення земельної ділянки [PERSON] , яка розташована в [ADDRESS] , загальною площею 0,1000 га. Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 14 червня 2024 року за клопотанням представника позивача судове засідання відкладено на 10 год 30 хв 25 червня 2024 року. Ухвалою Рожищенського районного суду від 17 вересня 2024 року, занесеною до протоколу судових засідань, за клопотанням відповідача та її представника виключено з об`єму доказів, які необхідно дослідити під час розгляду цієї справи, допит свідка [PERSON] . Суд, заслухавши учасників справи, свідків, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, доходить такого висновку. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що з 16 червня 2007 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 24 березня 2022 року розірваний. Під час шлюбу у сторін народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] , серії [NUMBER] . Відповідно до повідомлення Луцького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Луцькому районі Волинської області від 23 грудня 2022 року № 700/21.15-04-23 встановлено про наявність у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян актового запису про смерть № 28 від 24 лютого 2005 року, складеного Рожищенським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області відносно [PERSON] [INFO] . Дата смерті [INFO] , місце смерті м. Луцьк Волинська область. 09 липня 2010 року державним нотаріусом Рожищенської державної нотаріальної контори Волинської області Паліводою І. І. видано [PERSON] та [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом по частці кожному після смерті [PERSON] на спадкове майно - житловий будинок, загальною площею 65,2 кв.м з надвірними будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] та належав спадкодавцеві на підставі договору купівлі-продажу від 22 травня 1993 року. Згідно копії технічного паспорта на житловий\~будинок,\~що розташований\~за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що станом на 22 червня 2010 року житловий будинок за вказаною адресою складався з трьох кімнат, кухні, двох коридорів, кладовки, загальна площа будинку становила 65,2 кв.м. Були наявні господарські споруди: хлів літня кухня, сарай, погріб, вбиральня, баня, гараж, огорожа та ворота з хвірткою, з яких: сарай, баня, літня кухня та гараж побудовані самовільно. Відповідно до копії акта від 07 червня 2022 № 45 встановлено, що за адресою: [ADDRESS] [PERSON] без реєстрації разом із сім`єю проживав з 2007 року по липень 2020 року. З довідки про доходи встановлено, що [PERSON] працював у товаристві з обмеженою відповідальністю «Волинська нафтогазова компанія» на посаді директора. Загальна сума доходу за період з 28 квітня 2010 року по 11 грудня 2017 року становить 189098,10 грн. Відповідно до накладної № 319 від 11 серпня 2008 року позивачем [PERSON] у підприємця [PERSON] придбано цеглу білу силікатну на суму 20000 грн; металопрофіль Т-35 на суму 8960 грн; саморізи по металу на суму 250 грн; цеглу гіперпрес «Фагот» на суму 4800 грн, всього придбано на загальну суму 40410 грн. Позивачем [PERSON] згідно накладної № 79 від 26 лютого 2008 року придбано пиломатеріалів на 16000 грн. Згідно замовлення № 1082 від 15 березня 2009 року замовником [PERSON] в ТзОВ «Антлант плюс» було оформлено замовлення на: профільну систему, фурнітури, формулу склопакетів та всі додаткові елементи. Загальна вартість замовлення становить 8950 грн. Згідно накладної № 316 від 14 червня 2009 року [PERSON] в ФОП [PERSON] придбано бруківку, поребрик, блок 20140120, шапки заборні, плита парапетрна, загальна вартість придбаного становить 20807 грн. У розписках, без зазначення дати, зазначено, що позивачем [PERSON] за роботу за опалення, водопостачання, каналізацію, зварювальні роботи огорожі, двох виїзних воріт і воріт в гараж в [ADDRESS] оплачено [PERSON] 1500 доларів США; за будівництво стін будинку, за будівництво гаража, штукатурку стін в гаражі і в будинку, за оздоблювальні роботи господарських споруд і будинку в [ADDRESS] [PERSON] 1200 доларів США; за обмуровування будинку облицювальною цеглою в [ADDRESS] [PERSON] 1000 доларів США; за будівництво даху [PERSON] 1700 доларів США. На підтвердження виконаних ремонтних робіт позивачем [PERSON] надано кольорові фотознімки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Рожищенської міської ради Рожищенського району Волинської області шостого скликання від 27 вересня 2011 року № 11/11 [PERSON] та [PERSON] надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд в [ADDRESS] в довгострокову оренду терміном на 15 років. Рішенням Рожищенської міської ради Рожищенського району Волинської області від 27 грудня 2010 року № 4/7 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок м. Рожище» [PERSON] затверджено проект землеустрою, щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у власність, яка розташована в [ADDRESS] , загальною площею 0,1000 га (п. 1. 3); передано безоплатно у власність земельну ділянку загальною площею 0,1000 га в [ADDRESS] для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за рахунок земель Рожищенської міської ради (п. 2.3). Рішенням виконавчого комітету Рожищенської міської ради Рожищенського району Волинської області від 23 квітня 2010 року № 65 присвоєно земельній ділянці [PERSON] адресу: [ADDRESS] . Згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 087078 [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер 0724510100:15:034:0087, яка розташована в [ADDRESS] . Державний акт зареєстровано 31 травня 2011 року. З рішення Рожищенської міської ради Рожищенського району Волинської області п`ятого скликання від 06 серпня 2010 року № 48/6 встановлено, що [PERSON] надано дозвіл на розроблення містобудівного обгрунтування на розміщення житлового будинку садибного типу по [ADDRESS] . Рожищенським районним архітектурно-планувальним бюро було розроблено містобудівне обгрунтування на розміщення індивідуального житлового будинку та господарської будівлі [PERSON] в [ADDRESS] . 22 грудня 2021 року згідно договору купівлі-продажу № 1675 [PERSON] придбала в ТЗОВ «Брайт Авто» легковий автомобіль марки «Mitsubishi», модель \~«Colt», номер кузова [NUMBER] , 2005 року випуску вартістю 49800 грн. З повідомлення регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Волинській області (філія ГСЦ МВС) від 14 вересня 2022 року встановлено, що [PERSON] було придбано транспортний засіб марки «Mitsubishi Colt», номерний знак [NUMBER] . Згідно висновку про вартість майна ТОВ «ГРПНД ВАЛОР» оціночна (ринкова) вартість добудови (здійснених поліпшень) та затрат на їх будівництво (добудову, реконструкцію) здійснених до житлового будинку за адресою: [ADDRESS] становить 537117 грн. З оглянутої в судовому засіданні інвентаризаційної справи № 2127 на домоволодіння [ADDRESS] встановлено, що житловий будинок на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 09 липня 2010 року на праві власності по частині зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] . У матеріалах міститься оцінювальний акт про будинок, згідно якого станом на 02 червня 2010 року інвентаризаційна вартість будинку становила 207760 грн та оцінювальний акт про господарські будівлі та споруди згідно якого станом на 22 червня 2010 року вартість господарських будівель становила 72059 грн, вартість господарських споруд 5544 грн. Відповідно до журналу внутрішніх обмірів та розрахунків площ приміщень загальна площа житлового будинку станом на 22 червня 2010 року становила 87,1 кв.м, з яких: 54,1 кв.м житлова, 33,0 кв.м допоміжна. Свідок [PERSON] пояснила суду, що протягом 2009 -2010 років в будинку в м. Рожище, де проживав позивач з сім`єю та тещею на прохання позивача разом з сестрою проводила ремонтні роботи. Зі слів їй відомо, що другий поверх будинку планувався для проживання дітей сторін. За проведені робити розраховувався позивач і джерело походження коштів їй не відоме. Свідок [PERSON] повідомив суду, що орієнтовно років 12-15 тому він в будинку в м. Рожище робив опалення, допомагав з перекриттям даху будинку, проводив зварювальні роботи по огорожі, воріт. Зазначив, що оскільки це чоловіча робота то всі дії узгоджував з позивачем. Відповідач займалась приготуванням їжі, іноді їй допомагала її матір. Вказав, що можливо іноді гроші давала відповідач, але переважно кошти давав позивач. Чиї це були кошти (особисті позивача чи спільні) йому не відомо. Зазначив, що позивач йому повідомив, що спір стосується оформлення (переписання) частини будинку дітям сторін. Свідок [PERSON] показав суду, що у 2008 році у будинку в м. Рожище проводив демонтаж і встановлення даху будинку: змінювали шифер на металочерепицю. Зазначив, що матір відповідача готувала їсти. За свою роботу отримав 1700 доларів США. Вказав, що про отриманні ним кошти за ремонтні роботи у 2023 році, в присутності позивача, писав розписку. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона разом з синами та чоловіком впродовж літа 2008 року проводила ремонтно-будівельні роботи в будинку сім`ї Панас, зокрема з чоловіком будували гараж, крім цього навколо будинку заливали «підмостку», штукатурили другий поверх будинку та робили баню і зливну яму. Зазначила, що відповідач готувала обід, пригощала кавою, була і її матір. За роботу розраховувався позивач, орієнтовно 1000 доларів США. Вказала, що писала розписку щоб позивач мав можливість «відсудити» кімнату дітям. Свідок [PERSON] повідомив суду, що разом з [PERSON] , років 15-16 тому робили опалення в будинку, каналізацію, зварювальні роботи огорожі та воріт. Вказав, що до ремонтно-будівельних робіт це був старий шлаковий будинок, була літня кухня, погріб. Зазначив, що фактично ремонтувався весь будинок, перекривався металочерепицею дах, ванна, кухня та другий поверх добудовувались, гараж будувався новий, двір викладався бруківкою, проводилось утеплення, ставився новий паркан. Орієнтовна сума отриманих коштів за виконану роботу склала 1, 5 2 тисячі доларів США. Вказав, що розписку для подачі в суд писав з власної ініціативи. Свідок [PERSON] (матір відповідача) суду пояснила, що у 1993 році вона разом з чоловіком придбали будинок по [ADDRESS] . Після смерті чоловіка у 2005 році вона з дочкою успадкували вказаний будинок в рівних частках. Орієнтовно в 2007 році всі разом почали реконструкцію будинку. Вказала, що після одруження позивача з відповідачем, спільними зусиллями було добудовано прибудову до будинку та до бані, яку будувала особисто ще до одруження сторін по справі, зробили мансардний поверх, змінили дах, побудували гараж, замінили огорожу, систему опалення. Будь-якої домовленості щодо компенсації позивачу витрат за ремонтно-будівельні роботи між нею чи дочкою (відповідачем) не було. Зазначила, що з 1996 року вона займалась підприємництвом, третину коштів для купівлі будівельних матеріалів давала позивачу. Наголосила, що кошти давала і відповідач. Вказала, що до проведення ремонтно-будівельних робіт будинок складався з чотирьох кімнат, веранди, була літня кухня, хлів, баня, металева огорожа, яку після демонтажу у 2022 році забрав позивач. Наголосила, що участь у ремонтно-будівельних роботах брали всі: вона, дочка (відповідач) та зять (позивач). Зазначила, що проживати разом сторони перестали з 2019-2020 року, після чого позивач не допомагав дочці (відповідачу). Вказала, що на придбання автомобіля частково давала кошти (1000 доларів США), а основна частина коштів це гроші дочки (відповідача), позивач будь-яких коштів не надавав. Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини виникли між сторонами у зв`язку з набуттям сторонами під час перебування у шлюбі спільного майна, та неможливістю його поділу в позасудовому порядку. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі -ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Стаття 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнані права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до ст. 36 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Одним із таких прав, що виникає після реєстрації шлюбу, є право спільної сумісної власності подружжя, до якого належить майно, набуте подружжям за час шлюбу. Згідно з ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Відповідно до Закону України "Про внесення зміни до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя" від 11 січня 2011 року ст. 61 СК України доповнено ч. 5 такого змісту: об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Вказана норма набула чинності з 08 лютого 2011 року, однак була виключена на підставі Закону України "Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка" № 4766 від 17 травня 2012 року, який набрав чинності 13 червня 2012 року. Натомість ст. 57 СК України доповнено пунктом 5 частини першої, згідно з яким особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. (ч. 1, 2 ст. 61 СК України). Тлумачення положень ст. 61 СК України свідчить про те, що спільною сумісною власністю, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя воли були набуті. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За правилами ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя в судовому порядку, тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок про те, що існує презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Водночас законодавство передбачає можливість спростування поширення правового режиму спільного сумісного майна одним із подружжя, що є процесуальним обов`язком особи, яка з ним не погоджується. Тягар доказування обставин для спростування презумпції покладається на того з подружжя, який її спростовує. Отже, законодавством передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ані дружина, ані чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить спільно подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч. 2 ст. 183 ЦК України). Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК ( 2947-14 ) та ст. 372 ЦК ( 435-15 ). Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до положень, викладених у ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 83 ЦПК України позивач, особа, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви; відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі у дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів. Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). (ст.89 ЦПК України). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Щодо позовних вимог про стягнення грошової компенсації вартості витрат на будівництво (здійснення поліпшень) будинку, господарських будівель та споруд. В судовому засіданні встановлено, що будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить відповідачу та її матері на праві власності в порядку спадкування після смерті [PERSON] , що визнається сторонами та підтверджується дослідженим в судовому засіданні свідоцтвом про право на спадщину за законом від 09 липня 2010 року. На час розгляду цієї справи у вказаному будинку проживають відповідач із спільною з відповідачем дитиною та її матір`ю. Поруч з\~цим,\~в судовому\~засіданні встановлено,\~що позивач\~вселився до\~зазначеного будинку\~у 2007 році, де постійно проживав та користувався ним до липня 2020 року. Ці обставини сторонами визнаються. Під час проживання у шлюбі, у період часу з 2008 по 2010 роки було проведено ряд робіт по поліпшенню житлового будинку та господарських будівель і споруд. Позивачем вартість таких робіт з урахуванням самочинного будівництва на підставі висновку про вартість майна визначена станом на 26 липня 2023 року в розмірі 537117 грн. На перевірку доводів сторони позивача з цього питання та за клопотанням позивача ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 29 березня 2022 року було призначено судову будівельно-технічну експертизу на вирішення якої поставлено питання про вартість будівельних матеріалів, конструкцій та робіт, використаних для здійснення будівництва об`єктів за адресою: [ADDRESS] , а саме: прибудови до житлового будинку, що позначається літерою «а», сарая - літерою «б», бані літерою «Г-1», гаража літерою «Д-1», воріт з хвірткою, огорожі, згідно технічного паспорта. Відповідно до повідомлення про неможливість надання висновку судової будівельно-технічної експертизи експерт повідомив, що оскільки клопотання експерта про надання проектно-кошторисної документації в повному об`ємі на будівництво об`єкті: прибудови до житлового будинку літ. «а»; сараю літ «б»; бані літ. «Г-1»; гаража літ. «Д-1», воріт з хвірткою та огорожі, не має можливості провести необхідні дослідження і дати відповіді на поставлені в ухвалі питання. Виходячи з аналізу доказів, досліджених під час судового розгляду, суд зазначає, що доводи позивача щодо заявленої вартості проведення ремонтно-будівельних робіт у будинковолодінні за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності відповідачу та її матері, не знайшли свого підтвердження у зібраних по справі доказах, не підтверджені експертним шляхом. Висновок про вартість майна ТОВ «ГРАНД ВАЛОР» на підтвердження вартості будівельних матеріалів, конструкцій та робіт, використаних для здійснення будівництва об`єктів за вищевказаною адресою, суд відхиляє з огляду на те, що він поданий без звіту про оцінку майна, який є невід`ємною частиною висновку про оціночну (ринкову) вартість об`єкта оцінки (про що зазначено і в самому висновку) з зазначенням методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки. Разом з цим, відповідно до п. 56 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» звіт про оцінку майна, у тому числі, має містити письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд об`єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду - відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки), дотримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення, інші заяви, що є важливими для підтвердження достовірності та об`єктивності оцінки майна і висновку про його вартість. Розписки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є неналежним доказом та не підтверджують витрачання позивачем на ремонтні роботи його особистих коштів. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що наявні в матеріалах справи розписки були написані у 2023 році, для надання їх суду з метою оформлення на дітей сторін частини будинку. Поруч з цим, свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] повідомили, що їм не відомо чи кошти, які сплачував за роботу [PERSON] є його особистими чи спільними з відповідачем та іншим співвласником будинку. Копії фотознімків будинку та господарських будівель і споруд після проведення ремонтно-будівельних робіт не свідчать про те, що позивач здійснив ремонт та реконструкцію за рахунок власних заощаджень, а не спільних сімейних коштів та/або за участі іншого співвласника. В судовому засіданні достовірно встановлено, що між сторонами та іншим співвласником [PERSON] під час проживання у шлюбі не було укладено будь-яких договорів щодо розміру участі у витратах по утриманню будинковолодіння та проведенню ремонту. Під час позгляду справи судом встановлено, що ремонтно-будівельні роботи у будинковолодінні відповідачки та її матері були проведені з метою поліпшення умов житла та проживання у ньому сім`ї сторін. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивач, як член сім`ї власника будинковолодіння зобов`язаний був приймати участь у його ремонті та реконструкції відповідно до вимог ст. 156 Житлового кодексу України. На переконання суду, довідка про отриману заробітну плату відповідачем в період з травня 2010 року по 2017 рік не є належним доказом підтвердження особистих коштів позивача, оскільки згідно вимог ч. 2 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є, зокрема, заробітна плата. Виходячи з того, що позивач не довів порушення відповідачем будь-якого його права та належність обраного ним способу захисту такого права, суд доходить висновку про відмову у задоволенні вказаної частини позовних вимог. Щодо позовних вимог про визнання права власності на частини земельної ділянки. Згідно із ст. 328 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Вимоги ч. 2 ст. 373 ЦК України передбачають, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Згідно з ст. 116 Земельного кодексу України) (в редакції на час виникнення правовідносин) (далі ЗК України) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. За приписами ст. 118 ЗК України(в редакції на час виникнення правовідносин) громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки у межах норм безоплатної риватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Відповідно до ч. 1 ст. 125 ЗК України (в редакції на час виникнення правовідносин) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (в редакції на час виникнення правовідносин) (ст. 126 ЗК України). Так, з матеріалів справи встановлено, що 27 грудня 2010 року рішенням Рожищенської міської ради № 4/7 згідно ст. 12, 20, 42, 81, 116, 118, 121, 125, 134, 186 ЗК України затверджено проект землеустрою, щодо відведення земельної ділянки, зокрема: гр. [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд у власність, яка розташована в [ADDRESS] загальною площею 0,1000 га та передано її у власність за рахунок земель Рожищенської міської ради, не переданих у власність та не наданих у користування. Управлінням Держкомзему\~у Рожищенському\~районі 31\~травня 2011\~року зареєстрований\~в Книзі\~записів реєстрації\~державних актів\~на право\~власності на\~землю \~та \~на \~право \~постійного \~користування землею,\~договорів оренди\~землі за\~№ 072450001000606\~ [PERSON] \~та виданий\~Державний акт\~на право\~власності на\~вищевказану земельну\~ділянку,\~кадастровий номер\~земельної ділянки 0724510100:15:034:0087. Із урахуванням раніше наведених змін до СК України правовий режим приватизованої земельної ділянки змінювався. Відтак, земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, в тому числі приватизації, лише у період з 08 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року включно, вважається спільною сумісною власністю подружжя. У інших випадках таке майно належить до особистої приватної власності чоловіка або дружини, яка використала своє право на безоплатне отримання частини земельного фонду. Оскільки право власності на спірну земельну ділянку відповідач на підставі державного акта набула 31 травня 2011 року відтак право власності у неї виникло саме з цього часу, тобто в період з 08 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року. Ураховуючи наведене, суд доходить переконання що вимога в цій частині ґрунтується на вимогах закону та її необхідно задовольнити, визнати за позивачем право власності на частину земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS] , в порядку поділу спільного майна подружжя. Щодо позовних вимог про стягнення грошової компенсації вартості частин автомобіля. Встановлюючи належність вказаного спірного автомобіля до спільного майна подружжя сторін та його вартість, суд виходить з договору купівлі продажу № 1675, який укладено 22 грудня 2021 року, де вартість договору складає 49800 грн. Сторони в судовому засіданні проти розміру вартості спірного автомобіля, визначеного відповідно до вказаного договору не заперечували. Шлюб розірваний сторонами рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 24 березня 2022 року. Суд зазначає, що згідно вимог ст. 60 СК України будь-яке майно, набуте за час шлюбу, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відтак, спільність сумісної власності майна, набутого у період шлюбу презюмується законом, і така презумпція може бути спростована одним із подружжя лише доведенням факту придбання такого майна у шлюбі за його особисті кошти. Тому саме на відповідача закон покладає обов`язок спростувати презумпцію спільної сумісної власності щодо придбаного в період шлюбу автомобіля марки «Mitsubishi», моделі «Colt». Доводи відповідача про придбання спірного автомобіля за власні кошти не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, оскільки вона не надала жодних відомостей про її роботу та отримання будь-яких доходів. Ураховуючи наведені обставини, суд доходить висновку, що відповідач не спростувала презумпцію спільної сумісної власності на вказаний автомобіль, а тому вважає за необхідне задовольнити позов цій частині позовних вимог та залишити його у власності відповідача, стягнувши з неї половину вартості автомобіля. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 3832,78 грн та заявлено позовні вимоги про стягнення 383278,50 грн. Судом задоволено позовні вимоги на суму 114720 грн, що становить 29,93% від ціни позову, отже з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1146,91 грн.

Outcome: partial