Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-16 00:00:00

У квітні 2024 року через систему «Електронний суд» ТОВ «Діджи Фінанс» через свого представника [PERSON] звернулося в суд з позовом до [PERSON] , третя особа: ТОВ «Мілоан», про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 31.05.2021 року [PERSON] з використанням одноразового ідентифікатора в якості підпису, подав та підписав в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «Мілоан» заявку на отримання кредиту № 4255970 та підтвердила прийняття умов кредитного договору № 4255970 від 31.05.2021. Таким чином, відповідач уклав договір про споживчий кредит № 4255970 від 31.05.2021 та на підставі платіжного доручення йому були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 10000 грн. ТОВ «Мілоан» зобов`язання за вищевказаним договором виконало у повному обсязі та надало відповідачу грошові кошти у розмірі, передбаченому умовами договору. В подальшому, 13.09.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір факторингу № 07Т, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Діджи Фінанс» право грошової вимоги за кредитним договором до [PERSON] в розмірі 47000,00 грн., яка складається з: 10000 грн. - заборгованості за тілом кредиту, 35100,00 грн. - заборгованості за відсотками, 1900,00 грн. - заборгованості за комісійною винагородою. Після відступлення на користь позивача права грошової вимоги до [PERSON] , останній не виконав зобов`язання з повернення кредиту, відсотків за його користування та комісійної винагороди ні на користь позивача, ні на користь первісного кредитора (ТОВ «Мілоан»), внаслідок чого допустила виникнення заборгованості, загальний розмір якої станом на час звернення до суду становить 47000,00 грн. За наведених обставин позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом у розмірі 47000,00 грн., сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 6000 грн. 08.05.2024 року відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 62). Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в поданій до суду заяві просив розгляд справи здійснювати у його відсутності, щодо проведення заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав. Представник третьої особи ТОВ «Мілоан» у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідно до\~ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою суду від 17.09.2024 постановлено проводити заочний розгляд справи. Враховуючи вищевикладене та положення ст.ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, встановивши суть спірних правовідносин, що склалися між сторонами, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Так, судом встановлено, що 31.05.2021 року в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «Мілоан» (https://miloan.ua) [PERSON] подав заявку на отримання кредиту № 4255970; дана заявка знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті https://miloan.ua/. ТОВ «Мілоан» було направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при введенні якого відповідач підтвердив прийняття умов кредитного договору № 4255970 від 31.05.2021 року, який також знаходиться у власному кабінеті відповідача. Таким чином, між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] в електронній формі було укладено договір про надання споживчого кредиту № 4255970 від 31.05.2021 року, згідно якого відповідачу надано кредит у розмірі 10000 грн. Відповідно до п.1.5.1 кредитного договору комісія за надання кредиту становить 1900,00 грн., яка нараховується одноразово за ставкою 19.00% від суми кредиту одноразово. Відповідно до п.1.5.2 кредитного договору проценти за користування кредитом становлять 5100,00 грн., які нараховуються за ставкою 1.70% від фактичного залишку кредиту за кожний день строку користування кредитом. Згідно п.п. 1.6, 1.7 кредитного договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожний день користування кредитом; тип процентної ставки за цим договором\~фіксована (а.с. 18-23). Відповідач прийняв умови кредитного договору та підписав зазначений кредитний договір з використанням одноразового ідентифікатора (пароля-смс) та отримав кредит в сумі 10000 грн. на свою банківську платіжну картку, що підтверджується платіжним дорученням № 47606070 від 31.05.2021 року (а.с. 25 на звороті). Згідно ч. 2\~ст. 639 ЦК України\~якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі\~ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовій формі (ст.ст. 205,\~207 ЦК України). Згідно п. 5 ч. 1\~ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені\~Законом України «Про електронну комерцію». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12\~ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Вищенаведене узгоджується з правовими позиціями, які викладені у постановах Верховного Суду від 23.03.2020 р. у справі №404/502/18, від 09.09.2020 р. у справі №732/670/19, від 07.10.2020 р. у справі № 127/33824/19, від 16.12.2020 р. у справі №561/77/19. Відповідно до ч. 13\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно\~ЦПК України. Згідно\~ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні заявки-анкети для отримання кредиту, зробленої під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту позивача) вказується особа, яка створила таку заявку-анкету. Отже, підписання договору (електронного правочину) за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора є належним та допустимим доказом на підтвердження укладення сторонами такого договору. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, в якій суд, серед іншого, зауважив, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Одноразовий ідентифікатор, яким підписаний договір, складається з комбінації цифр і літер, що відповідає нормам\~Закону України «Про електронну комерцію», а тому належними й допустимими доказами підтверджено факт укладення договору між сторонами. Судом встановлено, що вищевказаний договір про надання споживчого кредиту підписаний відповідачем електронним підписом, відтвореним шляхом використання одноразового пароля-ідентифікатора. Укладення між сторонами вищевказаних правочину відповідачем не оспорюється та підтверджується належними та допустимими доказами. Враховуючи, що згідно з п.п. 6.4, 6.5 договору про споживчий кредит № 4255970 від 31.05.2021 року, з його укладенням сторони домовились, що укладення товариством кредитного договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню товариством ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі. З доводів позивача встановлено, що ТОВ «Мілоан» виконало свої зобов`язання та надало відповідачу кредитні кошти у розмірі, вказаному у кредитному договорі, шляхом перерахування коштів на банківську карту відповідача, що відповідачем не спростовано. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про виникнення договірних відносин між сторонами вищевказаного правочину з приводу отримання відповідачем кредиту у ТОВ «Мілоан». Відповідно до\~ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк та інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до\~ст. 530 ЦК України\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Положеннями п. 3.2.6 кредитного договору передбачено, що ТОВ «Мілоан» має право відступати, передавати та будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати заставу, делегувати (доручати здійснення) свої права за цим договором (повністю або частково) на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії цього договору без згоди позичальника. Судом встановлено, що 13.09.2021 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «Мілоан» було укладено Договір факторингу № 07Т від 13.09.2021 року, згідно якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь позивача право грошової вимоги щодо погашення (стягнення) заборгованостей з боржників, яке виникли на підставі кредитних договорів, згідно реєстру прав вимог, в тому числі відносно відповідача [PERSON] в розмірі 47000,00 грн., з яких: 10000 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту, 35100,00 грн. - сума заборгованості за відсотками, 1900,00 грн. - сума заборгованості за комісією, що підтверджується договором факторингу № 07Т від 13.09.2021 року та витягом з реєстру прав вимог до вищевказаного договору факторингу від 13.09.2021 року (а.с. 13, 46-52). Згідно ч. 1\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до\~ст. 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно\~ст. 1077 ЦК України\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений законом спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Правилами\~ст. 1082 ЦК України\~передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, божник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Згідно правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові від 23.09.2015 року у справі №6-979цс15 боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредиторові, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Позивачем ТОВ «Діджи Фінанс» на адресу відповідача [PERSON] було направлено досудову вимогу, в якій останнього повідомлено про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором № 4255970 від 31.05.2021 року (а.с. 24). Згідно\~ст.629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно до статей\~525,\~526 ЦК України\~одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту. При вирішенні спору судом взято до уваги, що відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань своєчасно не здійснив погашення суми заборгованості та не повернув грошові кошти, отримані в кредит. З огляду на те, що [PERSON] згідно укладеного з ТОВ «Мілоан» договору взяв на себе зобов`язання погашати кредит у визначений договором строк, та вказаний обов`язок ним був порушений, що підтверджується випискою по рахунку та розрахунком заборгованості за договором (а.с. 8, 9). При цьому, відповідачем вказана заборгованість жодними доказами не спростована, суду не надано своїх розрахунків погашення заборгованості, які б, свою чергу, мали противагу розрахункам позивача. Також відповідачем не надано доказів на підтвердження належного виконання умов договору. Отже, доказів, які б спростовували правильність наданого представником позивача розрахунку заборгованості за кредитним договором, відповідачем не надано. За змістом зазначеного договору факторингу, позивач набув право вимоги до відповідача щодо сплати відповідної суми заборгованості за кредитним договором. Після відступлення права вимоги до відповідача останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунок ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», ні на рахунок попереднього кредитора ТОВ «Мілоан». Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню. При вирішенні вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат суд виходить з наступного. За змістом ч. 1, п. 1 ч. 3\~ст.133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1, ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позов задоволено повністю, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати зі сплати позивачем судового збору в розмірі 2422.40 грн. Частиною 2\~ст. 137 ЦПК\~встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Як встановлено ч. 8\~ст.141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Так, на підтвердження здійснених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано: копію договору № 42649746 про надання правової допомоги від 11 грудня 2023 року та копію додаткової угоди № 002433413938 від 09 лютого 2024 року до договору № 42649746 про надання правової допомоги від 11 грудня 2023 року (а.с. 36-38, 15 на звороті), детальний опис робіт (наданих послуг) від 20.02.2024, з якого вбачається, що позивач отримав послуги з правничої допомоги у даній справі в загальній сумі 6 000 гривень 00 копійок (а.с. 15), акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконаних робіт, надання послуг) від 20.02.2024 (а.с. 13 на звороті). Оцінивши надані докази на підтвердження розміру понесених позивачем судових витрат, складність справи, обсяг виконаної адвокатом роботи, суд дійшов висновку про задоволення вимог представника позивача та стягнення із відповідача на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» витрат на правничу допомогу у розмірі 6000.00 грн.

Outcome: approved