Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-22 00:00:00

У травні 2024 року позивач фізична особа-підприємець (далі - ФОП) [PERSON] , через адвоката Марченка В.О. (ордер, свідоцтво а.с.68,69), звернувся з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за користування автомобілем за договором оренди (найму) автомобіля № 16/10/23 від 17 жовтня 2023 року у розмірі 30 942,00 грн.; стягнути солідарно з відповідачів пеню за прострочення орендної плати (порушення орендарем порядку розрахунків за договором) у розмірі 32 901,20 грн.; стягнути солідарно з відповідачів пеню за неповернення автомобіля при наявній простроченій заборгованості з орендної плати (порушення орендарем виконання зобов`язань по договору) у розмірі 334 858,44 грн. Вимоги мотивовано тим, що 17 жовтня 2023 року між позивачем ФОП [PERSON] та відповідачами [PERSON] та його дружиною [PERSON] укладено договір оренди (найму) автомобіля № 16/10/23 (далі по тексту - Договір), відповідно до умов якого (п.1.1) орендодавець надає, а орендар приймає в платне користування легковий автомобіль марки «Toyota» модель «Corolla», 2008 року випуску, номер шасі (кузова) [NUMBER] , колір синій, тип - загальний легковий седан, державний номерний знак [NUMBER] . Договір укладено за згодою дружини [PERSON] , яка засвідчена 17 жовтня 2023 року приватним нотаріусом. Право власності позивача на автомобіль підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , видане ТСЦ 24 лютого 2023 року в м.Києві. 17 жовтня 2023 року орендований автомобіль передано відповідачам за актом прийому-передачі; строк оренди складав 36 місяців з дати підписання договору; орендний платіж дорівнював 65 доларів США, який має сплачуватися щотижня по понеділкам до 12:00 год. Відповідачі здійснювали оплату за користування автомобілем з 16 жовтня 2023 року по 07 лютого 2024 року, проте черговий платіж 13 лютого 2024 року не було здійснено, автомобіль не повернуто. Орендарі здійснили оплату оренди автомобіля в загальній сумі 43 790,00 грн. Має місце прострочення орендної плати за 12 тижнів, що становить 83 дні (з 07 лютого 2024 року по 30 квітня 2024 року), що в грошову виразі складає 780 доларів США, гривневий еквівалент - 30 942,00 грн. Вказується, що відповідно до п.6.5 та п.8.8 Договору передбачено відповідальність орендарів (відповідачів) за порушення строків орендної сплати - встановлено пеню, яка становить 10 доларів США за кожен день прострочення платежу за 83 дня та складає 830 доларів США, гривневий еквівалент - 32 901,20 грн. Крім того, згідно п.8.8 Договору передбачено відповідальність орендарів (відповідачів) за порушення зобов`язань за Договором, зокрема неповернення автомобіля при наявній простроченій заборгованості з орендної плати) у розмірі 1% від вартості автомобіля за кожен день прострочення, який становить 101,7 доларів США. Вартість автомобіля за Договором закріплена у пунктах 3.2, 3.4, 4.7, 5.1 та становить 10 170 доларів США. Загальний розмір відповідальності за умовами п. 8.8 Договору за 83 дня прострочення складає 8441,1 доларів США, гривневий еквівалент - 334 858,44 грн. Позивач, посилаючись на статті 368,526, 509, 610, 611,799,1190 Цивільного Кодексу (далі - ЦК) України та статті 21, 36, 60, 61 Сімейного Кодексу (далі - СК) України, просить позов задовольнити, судові витрати покласти на відповідачів. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 13 травня 2024 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін (а.с.75,76). 28 червня 2024 року до суду відповідачкою [PERSON] подано відзив на позовну заяву, у якому, заперечуючи проти заявлених позовних вимог, вказує, що вона не може бути відповідачем, оскільки спірний договір оренди не підписувала; в розумінні положення ст.65 СК України жодного майна за договором не отримувала; договір оренди не регулює майнових відносин подружжя. Положення пунктів 6.5,8.6 щодо штрафних санкцій є несправедливим у розумінні ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». Стягнення з відповідачів штрафних санкцій за Договором у визначених у позові розмірах не відповідає принципам справедливості та пропорційності (а.с.88-94). Позивач 10 липня 2024 року подав відповідь на відзив, в якому вказується, що договір оренди укладався в інтересах сім`ї, тому договір створює обов`язки і для другого з подружжя у випадках, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Автомобіль використовувався в інтересах сім`ї, про що [PERSON] зазначено у нотаріальній заяві від 17 жовтня 2023 року, в якій останньою повідомляється, що договір укладається в інтересах сім`ї, тому вона є також належним відповідачем. З позовом щодо недійсності Договору оренди відповідачі не звертались (а.с.95-109). Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 09 серпня 2024 року, після відкриття провадження у справі, позов залишено без руху (а.с.110,111). 13 серпня 2024 року від позивача ФОП [PERSON] надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви разом із копіями документів (а.с. 114-119). Відповідач [PERSON] судом належним чином повідомлявся про розгляд справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення від 31 травня 2024 року(а.с.83). Відповідач [PERSON] не скористався правом подачі відзиву на позовну заяву. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. З огляду на вищезазначене суд, на підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини першої ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 17 жовтня 2023 року між фізичною особою-підприємцем [PERSON] (витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців (а.с.24, 25) та [PERSON] укладено Договір № 16/10/23 оренди (найму) автомобіля, відповідно до умов якого [PERSON] (орендар) прийняв від ФОП [PERSON] (орендодавець) в платне користування легковий автомобіль марки «Toyota» модель «Corolla», 2008 року випуску, номер шасі [NUMBER] , колір синій, тип загальний легковий седан, державний номерний знак [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , видане 24 лютого 2023 року в м. Києві; автомобіль у відмінному стані, без пошкоджень. Строк оренди - 36 місяців до 16 жовтня 2026 року, ціна оренди - 65 доларів США за тиждень в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на день здійснення оплати та 3 390,00 доларів США на рік (п.п.1.2., 2.1). Оренда плата здійснюється один раз на тиждень у розмірі 65 доларів США (п. 6.1). Договір посвідчено 17 жовтня 2023 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козаєвою Н.М., реєстраційний номер 2026 (а.с.117-119). Згідно з п. 1.3. Договору оренди загальна орендна вартість автомобіля за 36 місяців складає 10 170,00 доларів США. Відповідно до п.3.2 Договору у випадку бажання орендаря викупити орендований автомобіль, викупна вартість становить 10 170,00 доларів США; після закінчення строку оренди (36 місяців, тобто 3 роки) і виплати орендарем орендної суми у розмірі 10 170,00 доларів США, ця сума рахується як сума вартості автомобіля (п. 3.4). Пунктом 4.1.7 Договору оренди визначено, що орендар зобов`язаний вчасно та в повному обсязі сплачувати оренду плату та страхові платежі. Пунктом 4.1.10 Договору оренди встановлено, що орендар зобов`язаний на першу вимогу орендодавця надати автомобіль на перевірку. Згідно положення п.5.1.1. договору оренди, у випадках несплати повної суми оренди автомобіль повинен бути повернутий орендодавцю в день, коли була закінчена оплата за оренду у повній комплектності та в тому технічному стані, в якому він був отриманий з урахуванням нормального зносу, що виник в період експлуатації. Відповідно до п.7 договору оренди щодо дострокового розірвання договору встановлено випадок затримання орендарем більше ніж на один день виплату орендної плати (п.7.1.3). Пунктом 7.3 встановлено, що у разі порушення орендарем будь-якого з положень договору, орендодавець має право в однобічному порядку без попереднього повідомлення розірвати договір з можливим подальшим вилученням автомобіля незалежно від його місцезнаходження. Актом прийому-передачі легкого автомобіля від 17 жовтня 2023 року [PERSON] прийняв вищевказаний автомобіль та свідоцтво про реєстрацію автомобіля серії [NUMBER] , видане ТСЦ 8048 від 24 лютого 2023 року. Автомобіль отримано у відмінному стані, без пошкоджень, про що також вказано і у розписці [PERSON] від 17 жовтня 2023 року (а.с.116). Як вбачається з нотаріально завіреної заяви від 17 жовтня 2023 року, [PERSON] , вказує, що перебуває у шлюбі з [PERSON] відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис № 144 від 14 лютого 2022 року, до заміжжя мала прізвище « [PERSON] » (а.с.25). У заяві надає згоду своєму чоловікові [PERSON] на взяття в оренду вказаного автомобіля, вказує, що вищевказаний договір оренди (найму) автомобіля укладається її чоловіком в інтересах їх сім`ї, на умовах, які ними попередньо було обговорено, укладання цього договору відповідає спільному волевиявленню (а.с.22). Позивач вказує, що останній платіж орендарем [PERSON] за договором оренди (найму) було здійснено 07 лютого 2024 року, чергового платіжу 13 лютого 2024 року не здійснено, протилежного щодо внесення оплати орендарем після 07 лютого 2024 року відповідачами суду не надано. Також 19 лютого 2024 року позивач направляв [PERSON] , [PERSON] досудову вимогу повернути орендований автомобіль (а.с.26-43). Як вказує позивач, заборгованість з орендної плати за період з 07 лютого по 30 квітня 2024 року, що становить 12 тижнів, складає 780 доларів США, в гривневому еквіваленті - 30 942,00 грн., курс долара позивачем (а.с.3) вказується 39,67 грн. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, з договору. Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині 1 ст. 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.ст. 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст.ст. 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Відповідно до частини 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Відповідно до ч.1 ст.798 ЦК України предметом договору найму транспортного засобу можуть бути повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо. Відповідно до ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Позивач, заявляючи позовні вимоги також до [PERSON] , як дружини орендаря, яка надавала згоду на укладанні договору оренди (найму), посилається на положення статей 60, 65 Сімейного Кодексу (СК) України, яка, на думку позивача, має нести солідарну відповідальність із [PERSON] за невиконання умов договору. Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частинами 2,4 ст. 65 СК України встановлено, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. За матеріалами справи, відповідач [PERSON] у нотаріально завіреній заяві від 17 жовтня 2023 року, надаючи згоду своєму чоловікові [PERSON] на взяття в оренду автомобіля, вказувала, що Договір оренди автомобіля укладається її чоловіком в інтересах їх сім`ї, на умовах, які ними попередньо було обговорено, укладання цього договору відповідає спільному волевиявленню. Разом з тим, у відзиві на позовну заяву, відповідач [PERSON] , наголошуючи, що вона є неналежним відповідачем, зауважувала, що майна за договором оренди вона не отримувала, так як в неї відсутні водійські права, а тому не могла використовувати орендований автомобіль. Отже, судом встановлено, що Договір оренди, відповідно до заяви одного із подружжя, укладався в інтересах сім`ї, проте стороною позивача не доведено належними та достатніми доказами, що орендований автомобіль використаний в інтересах сім`ї, що є обов`язковою умовою для виникнення обов`язків для другого із подружжя, відповідно положення ч. 4 ст. 65 ЦК України. За матеріалами справи договір оренди (найму) автомобіля укладався між позивачем та відповідачем [PERSON] , яким не виконуються умови договору, отже, останній є таким належним відповідачем, який зобов`язаний здійснювати оплату за оренду автомобіля та несе відповідальність за невиконання даного обов`язку. За правилами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Пунктом 6.1 договору оренди передбачено, що плата за об`єкт оренди сплачується один раз на тиждень у розмірі 65 доларів США в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на день здійснення оплати. Останній орендний платіж відповідач [PERSON] здійснив 07 лютого 2024 року, всього було перераховано відповідачу 43 790,00 грн., що підтверджується банківськими виписками АТ «Універсал Банк», відповідно до яких платником є [PERSON] та [PERSON] . Отже, починаючи з 13 лютого 2024 року орендар має заборгованість з орендної плати за транспортний засіб. За таких обставин, оскільки відповідачем порушено умови договору оренди зі своєчасного внесення орендної плати, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість за Договором оренди є обґрунтованими, а заборгованість, яка підлягає стягненню, становить 30 942,00 грн. Щодо стягнення з відповідачів пені за прострочення орендної оплати та за неповернення автомобіля, позивач посилається на пункти 6.5, 8.8 Договору. Так, відповідно до п.6.5. Договору оренди, у випадку порушення строків виконання орендарем зобов`язань по договору без попередньої домовленості, орендодавець має право нарахувати, а орендар зобов`язується сплатити штраф (пеню) у розмірі 10 доларів США за кожен день прострочення. Слід зазначати, що пункт 6.5 фактично дублюється з пунктом 8.6 Договору оренди, в якому чітко зазначено, що у випадку прострочення орендної плати орендодавець має право нарахувати, а орендар зобов`язується сплатити штраф (пеню) у розмірі 10 доларів США за кожен день прострочення. У позовній заяві вказується, що прострочення за користування автомобілем за період з 07 лютого по 30 квітня 2024 року становить 83 дні, що становить 830 доларів США (10 доларів США х 83 дні), що в грошовому еквіваленті становить 32 901,20 грн. (за офіційним курсом НБУ гривні до долара станом на 30 квітня 2024 року у розмірі 39,67 грн.). За вказаних обставин, нарахування позивачем пені за прострочення орендної плати за користування автомобілем є обґрунтованим, у зв`язку з чим підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача [PERSON] пені за вказане прострочення орендної плати у розмірі 32 901,20 грн. Щодо позовної вимоги про стягнення пені за неповернення автомобіля при наявній простроченій заборгованості з орендної плати слід вказати наступне. Обґрунтовуючи необхідність застосування такого виду відповідальності за порушення зобов`язання зі сплати орендної плати за автомобіль, позивач посилається на п. 8.8. Договору оренди, у якому зазначено, що за порушення виконання зобов`язань орендарем по договору, орендар сплачує пеню у розмірі 1% від вартості автомобіля за кожен день прострочення. Разом з тим, із наведеного пункту Договору оренду не можливо встановити, що відповідальність у виді пені передбачена саме за неповернення транспортного засобу - п. 8.8. Договору містить лише загальне формулювання за «порушення виконання зобов`язання». Однак, за визначенням, наведеним у ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного саме грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. З чого можна зробити висновок, що у п.8.8 Договору оренди встановлена відповідальність за порушення грошового зобов`язання (прострочення орендної плати), а не за порушення зобов`язання з повернення автомобіля. Таким чином, відповідно до умов Договору оренди, сторонами встановлена відповідальність орендаря у виді пені як за порушення строків виконання зобов`язань по договору (п. 6.5 Договору), так і за порушення виконання зобов`язань за договором (п. 8.8 Договору). Так, з метою уникнення несправедливого покарання за одне й те саме правопорушення двічі, ст. 61 Конституції України встановлена заборона подвійного притягнення до юридичної відповідальності. Зокрема, ст. 61 Конституції України регламентовано, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. У свою чергу, одночасне стягнення з відповідача [PERSON] , пені за порушення строків виконання зобов`язань по договору та пені за порушення зобов`язання по договору, яка охоплює порушення строків виконання зобов`язання, суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. Тому не є обґрунтованими та не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача [PERSON] пені за неповернення автомобіля у розмірі 334 858,44 грн. У відповідності до ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 77 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Враховуючи наведене, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог до відповідача [PERSON] у загальному розмірі 63 843,20 грн., в частині позовних вимог до відповідачки [PERSON] - відмовити. Убачається, що позивач до ухвалення судового рішення 22 серпня 2024 року звернувся до суду із заявою про врахування витрат на правову допомогу, у якій просить врухувати у складі судових витрат позивача витрати на правову допомогу у розмірі 8 000,00 грн. Так, відповідно до ч. 1 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У відповідності до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України) При цьому, ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову. Судом встановлено, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем укладено Договір № 11/21 про надання правничої (правничої) допомоги від 06 вересня 2021 року адвокатом Марченком В.О. Відповідно до пункту 6.6 вказаного Договору, сторони погодили, що за результатами надання юридичної допомоги складається акт, що підписується представниками кожної із сторін. В акті вказується обсяг наданої адвокатом юридичної допомоги, її вартість. Позивачем долучено до матеріалів справи Акт від 24 липня 2024 року приймання-передачі наданих правових послуг до договору про надання правничої (правової) допомоги № 11/21 від 06 вересня 2021 року, відповідно до якого клієнту надано правничу допомогу за Договором у вигляді усної консультації, підготовки та подання позовної заяви, підготовки та подання відповіді на відзив. Загальна сума витрат на правничу допомогу складає 8 000,00 грн. Також відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 8 24 липня 2024 року позивачем сплачено адвокату 8 000,00 грн. Тобто позивачем було отримано послуги з професійно-правничої допомоги у даній справі, відповідачем, у свою чергу, проведено оплату за надані послуги. Отже, проаналізувавши досліджені судом докази, враховуючи те, що в даному випадку суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог за даним позовом, з огляду на положення ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд визнає доведеним понесення позивачем витрат на правничу допомогу, згідно Договору № 11/21 про надання правничої (правничої) допомоги від 06 вересня 2021 року, які є співмірними із обсягом наданих адвокатом послуг та складністю розглянутої справи та підлягають відшкодуванню відповідачем [PERSON] на користь позивача у порядку розподілу судових витрат, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у сумі 1 280,80 грн. (16,01 % від розміру задоволених позовних вимог). При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 3 988,00 грн. (а.с.74). Відповідно до ст. 141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача [PERSON] також пропроційно від задоволених вимог в сумі 638,48 грн.

Outcome: partial