Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-22 00:00:00

Представника ТзОВ "Іннова фінанс" Алфімов Б.Ю. звернувся до суду з позовною заявою, згідно якої просить стягнути з відповідачки на користь товариства заборгованість за договором позики №2058841123 від 04.11.2023 в розмірі 59372,00 грн, з тих підстав, що відповідачка порушила свої зобов`язання, які передбачені договором позики, внаслідок чого виникла вказана заборгованість. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 04.11.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Іннова фінанс" і фізичною особою [PERSON] було укладено договір про надання грошових коштів у позику №2058841123. Позикодавець свої зобов`язання відповідно до умов договору позики виконав в повному обсязі та надав відповідачці грошові кошти в розмірі 6000,00 грн. [PERSON] свої зобов`язання, відповідно умов договору позики, належним чином не виконала, суму позики не повернула, проценти за користування грошовими коштами не сплатила. Станом на день подання позовної заяви заборгованість відповідачки перед позивачем складає 59372,00 грн, з них: 6000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 50949,60 грн - заборгованість за процентами (6000 х 2,99% х 284), проценти нараховувалися по 15.08.2024 року включно. УхвалоюБердичівського міськрайонного суду від 20.08.2024 справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.45 - 46). 13.09.2024 від представника відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позовні вимоги відповідачка не визнає. В якості своїх заперечень зазначає, що позивачем не надано детальний розрахунок заборгованості. Крім того відсотки нараховані позивачем поза межами строку кредитування. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 04.11.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Іннова фінанс" та [PERSON] було укладено договір про надання грошових коштів у позику №2058841123 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Відповідно до умов кредитного договору кредитор надав відповідачці у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 6000,00 грн. строком на 26 днів (п.1.2) зі сплатою дисконтної (зниженої) процентної ставки 1,99 % на день (п.1.1.4), процентної ставки позаакційної (базової) 2,99; на день (п.1.1.5) з кінцевим терміном повернення позики 30.11.2023 року (п.1.3.2) (а.с.23-26). Додатком 1 до договору №2058841123 від 04.11.2023 є таблиця обчислення загальної вартості позики та реальної річної ставки за договором надання грошових коштів у позику, підписану сторонами та Паспорт споживчого кредиту (а.с.12-17). Кредитор свої зобов`язання за договором позики виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці кредит у розмірі, встановленому договором. Виконання кредитором обов`язку щодо надання грошових коштів у розмірі 6000,00 грн відповідачці підтверджується відповідною довідкою № 7/5546 від 13.08.2024 ТОВ ФК "Контрактовий дім" (а.с.41). Відповідно до розрахунку наведеного в позовній заяві та Таблиці обчислення загальної вартості позики заборгованість [PERSON] становить 59372 грн, з яких 6000,00 грн - сума заборгованості за тілом кредиту, 50949,60 грн - сума заборгованості за відсотками. Статтями 1046-1047 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору. Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України. За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Частиною першої статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Враховуючи, що відповідачкою не виконано грошове зобов`язання в строк, передбачений умовами договору позики (доказів погашення заборгованості відповідачем не надано) суд вважає вимоги позивача щодо стягнення з відповідачки на його користь заборгованості за договором позики №2058841123 від 04.11.2023 за основною сумою боргу в розмірі 6000,00 грн обґрунтованими. Разом з тим, щодо позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Іннова фінанс" в частині стягнення відсотків за договором позики суд виходить з наступного. Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18. Згідно п. 1.2 договору позики №2058841123 від 04.11.2023 строк позики (строк дії договору) становить 26 днів. Так, відповідно до п. 1.3.1-1.3.2 договору позики дата надання позики 04.11.2023 року, дата повернення позики 30.11.2023 року. Згідно п. 1.1.4 дисконтна процентна ставка складає 1,99% на день (726,35 % річних) Згідно п. 1.1.5 процентна ставка позаакційна - 2,99 % на день (1091,35 % річних) Згідно п.4.2 Договору у випадку ініціювання позичальником прологації позичальник сплачує товариству проценти на умовах, що були обрані для здійснення певного виду пролонгації. З матеріалі справи слідує, що відповідачка жодних коштів на погашення своїх боргових зобов`язань за кредитним договором №2058841123 від 04.11.2023 не вносила. Позивач не надав суду доказів пролонгації договору. За таких обставин, суд приходить до висновку, що продовження строку кредитування за договором кредиту №2058841123 від 04.11.2023 не відбулося. Окрім того, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами договору строку надання позики (тобто за період правомірного користування нею). Після спливу такого строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право позикодавця нараховувати проценти за позикою припиняється. Права та інтереси позикодавця в охоронних правовідносинах (тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання) забезпечує частина друга статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий правовий висновок Верховний Суд зробив у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 4-10цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18). Підстав для відступу від вказаних правових висновків не вбачає також Велика Палата Верховного Суду від 18.01.2022 у справі №910/17048/17. З вимогами про стягнення грошових коштів на підставі статті 625 ЦК України позивач не звертався. Оскільки після спливу визначеного договором позики строку кредитування право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється, з огляду на положення ст. 1048 -1050 Цивільного кодексу України, про що зазначено вище, а тому вимоги позивача щодо стягнення з відповідачки процентів за кредитним договором за період після 30.11.2023 задоволенню не підлягають. Відповідно до вимог ст.ст. 4, 6 ЦК України, основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Суд відхиляє доводи позивача щодо обґрунтованості нарахування процентів за кредитним договором №2058841123 від 04.11.2023 після настання терміну повернення кредиту, оскільки вказані умови договору суперечать положенням ст. 1048, 1050 ЦК України та висновкам, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18). За таких обставин, враховуючи узгоджений сторонами строк кредитування 26 днів, а також враховуючи відсутність належних та допустимих доказів щодо пролонгації строку дії кредитного договору, позовні вимоги про стягнення з відповідачки процентів за користування кредитними коштами підлягають частковому задоволенню в межах строку дії договору позики. Згідно умов договору позики №2058841123 від 04.11.2023 строк позики (строк дії договору) становить 26 днів з 04.11.2023 по 30.11.2023. У відповідності до п.1.5. договору у випадку користування позикою понад строк, встановлений п. 1.2. договору, з наступного дня після спливу строку вказаного в п. 1.2 цього договору умови щодо нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою у розмірі 1,99% на перераховуються і до взаємовідносин між сторонами застосовується позаакційна (базова) процентна ставка в розмірі 2,99% на день від суми позики за кожен день користування позикою з першого дня дії договору. За таких обставин, розмір відсотків, які підлягають стягненню з відповідачки становить 4664,40 грн. (6000*0,0299*26), які і підлягають стягненню. Також суд зазначає, що розмір суми позики складає лише 6000,00 грн., тоді як нараховані позивачем відсотки 50949,60 грн, що є непропорційно великою сумою компенсації, не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, а також суперечить вимогам статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо неприпустимості встановлення у договорі несправедливих умов. Виходячи з викладеного, з [PERSON] на користь ТОВ "Іннова фінанс" підлягає стягненню заборгованість за договором позики №2058841123 від 04.11.2023 у розмірі 10664,40 грн з яких: 6000,00 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу, 4664,40 гривень - сума заборгованості за відсотками. В іншій частині позовних вимог необхідно відмовити за безпідставністю. Щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно зі ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, пов`язані з розглядом справи покладаються: у разі задоволенні позову - на відповідача. Відповідно до платіжної інструкції №192 від 15.08.2024 року, позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір в розмірі 2422,40 грн (а.с.5) Оскільки, позовні вимоги задоволено частково, тому судові витрати, понесені позивачем, а також витрати на правову допомогу, понесені відповідачкою, покладаються на відповідачку пропорційно задоволеним вимогам, а тому суд стягує з відповідачки на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору в сумі 435,11 грн.

Outcome: partial