Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до Акціонерного товариства «Банк Форвард», третя особа Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Єфіменко Денис Олегович про повернення коштів, стягнутих за виконавчим написом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. вчинено виконавчий напис №4922 від 08.04.2021 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Банк Форвард» 53\~109,31 грн. На підставі вказаного виконавчого напису постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Овсієнко А.В. від 29.04.2021 відкрито виконавче провадження №65309129. Позивачка [PERSON] є інвалідом 3-ї групи загального захворювання та отримує пенсію. В результаті вчинення виконавчих дій з пенсії позивачки на підставі постанови приватного виконавця Овсієнко А.В. утримано та перераховано стягувачу 9564,56 грн., а саме: 03.06.2021 4283,17 грн. та 07.12.2021 5280 грн. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24.01.2022 у справі № 336/7642/21 задоволений позов [PERSON] до АТ «Банк Форвард», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мартиненко (Буждиганчук) Є.Ю., приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Овсієнко А.В. про визнання виконавчого напису таким, то не підлягає виконанню. У зв`язку з чисельними порушеннями діючого законодавства до приватного виконавця Овсієнко А.В. були застосовані дисциплінарні заходи, діяльність останньої (неодноразово) зупинена. Матеріали ВП №65309129 передані приватному виконавцю Єфіменко Д.О. 06.08.2022 приватним виконавцем Єфіменко Д.О. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №65309129, якою виконавче провадження з примусового виконання вищезазначеного виконавчого напису нотаріуса, припинено чинність арештів, накладених на майно та кошти боржника, припинено розшук майна боржника, припинено відрахування із доходу боржника [PERSON] , яке проводилось на підставі постанови приватного виконавця Овсієнко А.В. про звернення стягнення на пенсію від 19.05.2021. З урахуванням наведеного, позивач, намагаючись у позасудовий спосіб врегулювати правовідносини, звернулась до АТ «Банк Форвард» та до приватного виконавця виконавчого м. Києва Овсієнко А.В. з пропозицією про добровільне повернення коштів, стягнутих за скасованим виконавчим написом. Однак, вимога позивачки щодо повернення коштів у добровільний спосіб залишена без задоволення. Посилаючись на викладені обставини, просить стягнути з АТ «Банк Форвард» на її користь 13\~697,50 грн., з яких: 9564,56 грн. - безпідставно стягнуті грошові кошти за скасованим виконавчим написом; 472,74 грн. - інфляційні втрати; 263 грн.- 3 % річних, судові витрати в сумі 3417,20 грн., які складаються з судового збору -1211,20 грн., 60 грн. - комісія за сплату судового збору; 100 грн. - вартість банківських послуг за виписку по рахунку; 46 грн. - вартість поштових послуг та витрати на правничу допомогу - 2000 грн.. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26.03.2024 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відмовлено у задоволенні клопотання про витребування доказів. Ухвалою суду від 17.06.2024 витребувано докази у справі, а саме у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Єфіменка Дениса Олеговича належним чином завірену копію матеріалів виконавчого провадження № 65309129 з примусового виконання виконавчого напису № 4922, вчиненого 08.04.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості в розмірі 53 109,31 грн., у тому числі розпоряджень про перерахування стягнутих з [PERSON] грошових коштів за виконавчим документом. Відповідно до ч. 5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу та третій особі копія ухвали про відкриття провадження у справі, позовна заява з додатками були направлені поштою. 15.04.2024 через канцелярію Шевченківського районного суду м. Запоріжжя до суду від в.о. уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк Форвард» Віталія Паламарчука надійшли письмові пояснення, у яких останній просить у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на наступне. На підставі рішення Правління Національного банку України від 07.03.2023 № 90-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Акціонерного товариства «БАНК ФОРВАРД» та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 07.03.2023 № 276 «Про початок процедури ліквідації АТ «БАНК ФОРВАРД» та делегування повноважень ліквідатора банку» розпочато процедуру ліквідації АТ «БАНК ФОРВАРД» строком на три роки з 08.03.2023 до 07.03.2026 включно. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з делегуванням усіх повноважень ліквідатора АТ «БАНК ФОРВАРД», визначених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», призначено провідного професіонала з управління активами та ліквідації відділу організації процедур ліквідації банків департаменту ліквідації банків [PERSON] строком на три роки з 20.09.2023 до 07.03.2026 включно. Ліквідація АТ «БАНК ФОРВАРД», і зокрема задоволення вимог кредиторів, здійснюється виключно на підставі спеціального ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та інших нормативних актів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. 10.03.2023 на офіційному сайті Фонду було опубліковано оголошення щодо реєстру акцептованих вимог кредиторів та порядку задоволення вимог, згідно якого кредиторам АТ «Банк Форвард» для погашення їхніх вимог необхідно направити заяву, яка може бути направлена протягом усього терміну здійснення ліквідаційної процедури, але не пізніше 45 днів до планової дати складання ліквідаційного балансу. Про планову дату складання ліквідаційного балансу АТ «Банк Форвард» та кінцеву дату приймання заяв Фонд додатково повідомлятиме на своєму вебсайті АТ «Банк Форвард» та на сторінці Фонду. Посилаючись на вищевикладене, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Третя особа пояснень не подала. Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання, в розумінні положень ст.279 ЦПК України, не надходило. Судом встановлено,\~що в\~провадженні приватного\~виконавця виконавчого\~округу м.\~КиєваОвсієнко А.В. перебувало виконавче провадження № 65309129 з примусового виконання виконавчого напису № 4922, виданого 08.04.2021 приватним нотаріусом КМНО Буждиганчуком Є.Ю. про стягнення з боржника [PERSON] на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості в розмірі 53 109,31 грн. (а.с.21-22). В ході здійснення виконавчого провадження постановою приватного виконавця від 29.04.2021 накладено арешт на кошти боржника (а.с.23). Постановою приватного виконавця від 19.05.2021 звернено стягнення на доходи боржника [PERSON] , а саме на пенсійну виплату (а.с.24). Згідно з випискою руху коштів по банківській картці [PERSON] за період з 01.06.2021 по 13.12.2021, за виконавчим написом № 4922 від 08.04.2021 було стягнуто грошові кошти: 5280 грн. 07.12.2021, 4283,17 грн. 03.06.2021 (а.с.26). Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя у справі № 336/7642/21 від 24.01.2022 позов [PERSON] до Акціонерного товариства «Банк Форвард», треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокія Юріївна, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Овсієнко Алла Вікторівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №4922, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокія Юріївна 08.04.2021 \~року про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Банк Форвард» у розмірі 53109,31 гривень (а.с.17-19). Згідно із заявою про припинення стягнення за виконавчим документом та квитанціями про направлення поштового відправлення, заява 03.06.2022 була направлена позивачем на адресу АТ КБ «Приват Банк», приватному виконавцю та до УПФУ (а.с.26 зв.сторона). Постановою приватного виконавця Єфіменкова Д.О. виконавче провадження № 65309129 закінчено на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя у справі № 336/7642/21 від 24.01.2022 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (а.с.25). Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч.ч.1-3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями ст.1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Судове рішення про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового рішення правова підстава вважається такою, що відпала. Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі №910/1531/18, від 28 січня 2020 року у справі №910/16664/18, від 08 вересня 2021 року справа №201/6498/20. Також Верховний Суд у постанові від 08 вересня 2021 року по справі №206/2212/18 зазначив, що аналіз норм статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: а) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); б) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності достатньої правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Наведене у своїй сукупності свідчить, що кондикція - це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави. Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна (носія іншого цивільного права), підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця (набувача майна) з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності цивільних відносин безпосередньо між власником та володільцем майна. Такий спосіб захисту можливо здійснити шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача таке майно. Отже, положення глави 83 застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, чи наслідком події. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Оскільки під час виконання приватним виконавцем виконавчого напису нотаріуса з позивача утримано грошові кошти в сумі 9563 гривень 17 копійок, зазначені грошові кошти є безпідставно набутим майном та підлягають поверненню позивачу. На підставі рішення Правління Національного банку України від 07 березня 2023 року № 90-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідації АТ «Банк Форвард» та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 07 березня 2023 року № 276 «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк Форвард» та делегування повноважень ліквідатора банку» розпочато процедуру ліквідації АТ «Банк Форвард» строком на три роки з 08 березня 2023 року до 07 березня 2026 року включно. Так, процедура виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі також - Закон № 4452-VI), який є спеціальним законом, що унормовує ці правовідносини. Згідно з пунктом 16 частини першої статті 2 Закону № 4452-VI тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Запровадження тимчасової адміністрації у банку унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом № 4452-VI. Проте, цим Законом питання стягнення коштів при запровадженні тимчасової адміністрації на підставі рішень судів не регулюється. Дійсно, статтею 36 цього Закону встановлено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку. Між тим, результат системного аналізу норм вказаного Закону свідчить про те, що нездійснення задоволення вимог кредиторів, крім вкладників, зазначених у пункті 1 частини шостої статті 36 Закону, стосується заборони проведення виплат Фондом, уповноваженою особою Фонду на вимогу кредитора, тобто у випадку, коли така подається останнім безпосередньо до уповноваженої особи Фонду, який набуває повноваження органів управління банку, а уповноважена особа має право діяти від імені банку без довіреності (статті 36, 37 Закону № 4452-VI). Порядок виконання судових рішень про примусове стягнення коштів з банку, в якому запроваджена тимчасова адміністрація, визначено відповідними нормами Закону України «Про виконавче провадження», якими передбачено зупинення виконавчого провадження при запровадженні тимчасової адміністрації, а при прийнятті рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, - його закінчення із надсиланням виконавчого документа до уповноваженої особи Фонду. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення безпідставно набутих коштів підлягають задоволенню частково в сумі 9563,17 грн.. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача трьох відсотків річних та інфляційних втрат за період з 03.06.2021 по 24.02.2022 та за період з 07.12.2021 по 24.02.2022, суд прийшов до наступного. Згідно з ч. 2 ст. 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття 536 ЦК України). Відповідно до ст. 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює окремі види зобов`язань (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 758/1303/15-ц (пункт 26)). Відповідно до правових позицій Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 (справа № 910/10156/17), від 16.05.2018 (справа № 686/21962/15-ц) суд касаційної інстанції застосував до спірних правовідносин положення статті 625 ЦК і навів правовий висновок про те, що у наведеній нормі визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт), тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.05.2018 (справа № 910/1238/17) роз`яснила, що термін "користування чужими грошовими коштами" може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх (пункт 6.20). Таким чином, Великою Палатою Верховного Суду чітко розмежовано поняття "проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами" та "проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами", причому останні проценти кваліфіковано саме в якості плати боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, врегульованої частиною другою статті 625 ЦК України. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем надано розрахунок 3% річних, пені та інфляційних втрат за період з 03.06.2021 по 24.02.2022 на сум 4283 грн., а також за період з 07.12.2021 по 24.02.2022 на суму 5280 грн. З виписки по картковому рахунку позивача вбачається, що зазначена у розрахунку сума боргу це грошові кошти, які були списані за виконавчим документом, а саме: 5280 грн. стягнуті 07.12.2021, 4283,17 грн. стягнуті 03.06.2021. Між тим, заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя у справі № 336/7642/21, яким визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 4922, вчинений нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Києва Буждигайчук Є.Ю. винесено 24.01.2022, набрало законної сили 24.02.2022. Таким чином, грошові кошти в сумі 9563,17 грн, стягнуті за відповідним виконавчим написом до набрання законної сили рішенням суду (24.02.2022), яким виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню. Крім того, у позовній заяві позивач зазначає, що на адресу АТ «Банк Форвард» з метою досудового врегулювання спору нею було направлено вимогу про добровільне повернення коштів, стягнутих за скасованим виконавчим написом. Однак, коли саме вказана вимога була направлена відповідачу, позивач не зазначає, матеріали справи письмових доказів на підтвердження вказаних обставин не містять. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат за зазначені позивачем періоди з 03.06.2021 по 24.02.2022 та з 07.12.2021 по 24.02.2022 задоволенню не підлягають. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Як вбачається з матеріалів справи, професійна правнича допомога позивачу надавалася адвокатом Уткіним О.Є.. На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу представником позивача адвокатом Уткіним О.Є. надано до суду, зокрема, договір про надання правової допомоги від 24.03.2024, згідно з яким адвокат Уткін О.Є. зобов`язався на умовах, визначених цим договором, надати [PERSON] правову допомогу. Згідно з актом прийняття-передачі наданих послуг від 06.05.2024 адвокатом Уткіним О.Є. з 24.03.2024 по 06.05.2024 надано [PERSON] юридичні послуги на суму 2000 грн. На підтвердження сплати позивачем вартості послуг з надання правової допомоги суду надано квитанцію до платіжної інструкції на переказ готівки № 17159. Крім того позивачем надано ордер на надання правової допомоги, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю. Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, критерій реальності адвокатських витрат, виходячи з конкретних обставин справи та її складності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви про стягнення витрат на правову допомогу, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати на правову допомогу в сумі 2000 грн. Крім того, позивач просить стягнути 100 гривень - вартість банківських послуг за виписку по рахунку; 46 гривень - вартість поштових послуг, 60 грн. комісія за сплату судового збору. Відповідно до статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Позивачем у позовній заяві необґрунтовано, до якого виду судових витрат належить вартість отримання виписки по картковому рахунку, комісія за сплату судового збору та вартість поштових послуг. Враховуючи вищевикладене, підстави для стягнення 100 гривень - вартість банківських послуг за виписку по рахунку; 46 гривень - вартість поштових послуг, 60 грн. комісія за сплату судового збору відсутні. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позовні вимоги задоволені частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1124 грн.

Outcome: partial