Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги. Позов обґрунтовує тим, що позивач надавав послуги з централізованого опалення будинку за адресою: [ADDRESS] , в тому числі і квартирі [ADDRESS] , в якій проживає відповідач. Комунальні послуги надаються позивачем відповідачу на підставі укладеного Договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води №100034 від 01.11.2011 року (надалі - Договір). Починаючи з листопада 2018 року позивачем, відповідно до тарифів на послуги з централізованого опалення для населення, затверджених постановою НКРЕКП № 1101 від 09.06.2016 року, рішеннями Ірпінської міської ради № 239 від 31.10.2017 року, № 221/10 від 13.11.2018 року та рішенням Виконавчого комітету Бучанської міської ради № 73 від 16.02.2021 року, нараховувалась плата відповідачу за надані послуги з централізованого опалення, яку відповідач повинна була сплачувати, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.05 р. «Про затвердження правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» та укладеного Договору з відповідачем, не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим. Нарахування здійснювалися за фактично спожиту теплову енергію, кількість якої визначено загально будинковим тепловим лічильником. За наявності заборгованості у відповідача за цим договором позивач зараховує кошти, що надійшли від відповідача як погашення заборгованості за надані послуги в минулі періоди за цим Договором, незалежно від зазначеного в платіжному дорученні призначення платежу. Позивачем зобов`язання визначені Договором, щодо надання послуги з централізованого опалення виконані належним чином та у повному обсязі. Відповідач свої зобов`язання не виконала, за надані послуги систематично не розраховувалася і станом на 30.09.2022 р. заборгувала, відповідно до розрахунку суми боргу\~29405,65 грн. (за період 01.01.2019 року по 30.09.2022 року). У відзиві на позовну заяву ( а.с.84-91) відповідач вказує, що їй комунальні послуги надавались Комунальні послуги надавалися на підставі укладеного Договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води № 100034 від 01.11.2011 року. Як зазначено в позовній заяві починаючи з листопада 2018 року Позивачем нараховувалася плата за надані послуги з централізованого опалення, яку вона мала сплачувати не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим. Стверджує, що нарахування здійснювалося за фактично спожиту теплову енергію, кількість якої визначено загальнобудинковим тепловим лічильником. За наявності заборгованості у неї за вищевказаним договором позивач зараховує кошти, що надійшли від неї як погашення заборгованості за надані послуги в минулі періоди. Позивач сплачені нею кошти за кількість спожитої енергії порахував у погашення начебто виниклої заборгованості. Однак враховуючи, що тарифи на теплоенергію постійно зростають, вона ще в 2019 році почала шукати більш економні джерела опалення своєї квартири і почала застосовувати електрообігрівачі вітчизняного виробництва Теrmo Plaza замість теплопостачання від дахової котельної співвласником якої є і вона. Оскільки ці обігрівачі споживають всього 0.35 ... 0.75 кВт і працюють в залежності від температури 5-6 годин на добу, для неї це значна економія. \~ \~ \~ \~В зв`язку\~з цим\~ звернулась\~до ПКПП\~«Теплокомунсервіс»,\~яка орендує\~нашу дахову\~котельню з\~повідомленням,\~що не\~користуюся послугою\~позивача з\~теплопостачання і\~не маю\~потреби в\~подальшому отримувати\~дану послугу. Кількість\~спожитої теплоенергії\~станом на 31.03.2019 року становить 37,584 Гдж, що підтверджується Актом № 1 обстеження стану системи теплопостачання. квартири та засобу обліку теплової енергії, а саме теплолічильника ULTRAHEATT350/2WR6051-АВВ70-0ND4, зав. № 68909257 від 20.04.2019 року. Кошти за спожиту теплоенергію до 31.03.2019 року сплачено в повному розмірі, що підтверджується квитанцією про оплату від 18.04.2019 року. І тому відповідно до п. 32 договору № 100034, останній є таким, що втратив свою силу з 31. 03. 2019 року і не може бути продовженим. Однак Позивач продовжує всупереч п. 32 договору, вважати його чинним, маніпулюючи терміном «централізоване теплопостачання», начебто як при централізованому теплопостачанні відключення абонентів від тепломережі можливе тільки за рішенням спеціалізованої комісії, але теплопостачання будинку 4-6 по вулиці Європейській не є централізованим, а є індивідуальним від власної дахової котельні і кожен співвласник має право самостійно вирішувати чи споживати теплоенергію, а не чекати рішення від ПКПП «Теплокомунсервіс», що орендує дахову котельну нашого будинку. Вже протягом 4 років вона не споживаю теплоенергію. Кошти за спожиту електроенергію було сплачено в повному розмірі і ніякого боргу не існує. Відповідач помилково рахує борг порушуючи її права. Також просить застосувати до спірних правовідносин позовну давність, оскільки минув загальний строк позовної давності, в межах якого заявник може звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права. \~ \~ \~ \~У додаткових письмових поясненнях наданих позивачем суду ( а.с.116-118) останній вказує, що відповідач наполягає на тому, що має індивідуальне опалення, але доказів того, що в квартирі встановлений індивідуальний котел не надає. Відповідачем надано копію акту обстеження стану системи теплопостачання квартири [ADDRESS] від 20.04.2019 року, де зазначено що у власниці вказаної квартири [PERSON] зникла необхідність отримувати послугу з централізованого опалення, 31 березня 2019 року було припинено постачання тепла до опалювальних приладів квартири [ADDRESS] шляхом перекриття кранів на теплопроводах. Слід зазначити, що вказаний акт не відповідає встановленій законодавством формі, підписаний нібито слюсарем - сантехніком ОСББ «Гранд Резорт», та мешканцями вказаного будинку, які не мають на те повноважень приймати такі рішення; акт складено датою коли закінчився опалювальний період і мешканці будинку уже не отримували послугу теплопостачання. Також у квартири [ADDRESS] встановлено тепловий лічильник акт від 01.03.2017 року та укладено додаткову угоду до договору №100034 від 01.11.2011 року відповідно якої споживач в опалювальний період щомісячно виконує зняття показань приладів обліку та надає до 25 числа поточного місяця виробнику інформацію про показання приладу обліку а абонентський відділ підприємства, при неподанні споживачем інформації про показання приладів обліку у зазначені у договорі строки, кількість енергії на опалення визначаються за нормативами споживання або за показаннями загальнобудинкового приладу обліку. Відповідач належним чином не виконувала умови договору, так як встановлений лічильник згідно паспорту мав пройти повірку у грудні 2020 року, але її не пройшов з жовтня 2021 року нарахування здійснювались за показниками загальнобудинкового лічильника відповідно площі квартири. Позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі. \~ \~ \~ \~Представник відповідача надав суду письмову заяву, в якій просив суд слухати справу за відсутності сторони відповідача, позовні вимоги позивача залишити без задоволення. Ураховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України,фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019. Встановлено, що Приватне комунально-побутове підприємство «Теплокомунсервіс» надавав послуги з централізованого опалення будинку за адресою: [ADDRESS] , в якій проживає відповідач. Комунальні послуги надаються позивачем відповідачу на підставі укладеного Договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води № 100034 від 01.11.2011 року. Відповідно до ч.1 ст. 317 Цивільного Кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частина 2 ст. 317 ЦК України зазначає, що на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Згідно із статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до частини першої ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Пунктом першим частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Із зазначених положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» випливає, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Таким чином, під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу, відповідачам), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги згідно з існуючими тарифами. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтями 20, 21 Закону визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язки виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотриманням умов його виконання згідно з типовим договором. 01 листопада 2011 року між Приватним комунально побутовим підприємством « Теплокомунсервіс» та [PERSON] було укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води № 100034. 01 березня 2017 року ПКПП « Теплокомунсервіс» та [PERSON] уклали додаткову угоду до договору № 100034 від 01 листопада 2011 року про встановлення індивідуального квартирного приладу обліку теплової енергії в квартирі [PERSON] , якій було установлено в квартирі [PERSON] 01.03.2017 року, що підтверджується актом ( а.с.121). Таким чином, по об`єкту нерухомості житлове квартира [ADDRESS] , що належить на праві приватної власності [PERSON] було укладено договір про надання послуги с постачання теплової енергії. Отже, відповідач [PERSON] є споживажеч теплової енергії. Пунктом 5 ч. З ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875 від 24 червня 2004 року передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 24.09.2019 у справі №904/6293/17, відповідно до статті 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно п. 20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 плата за надані послуги вносяться споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплої енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа. Відповідно до тарифів на послуги з централізованого опалення для населення, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 1101 від 09.06.2016 року та тарифів, які затверджені рішеннями Виконавчого комітету Ірпінської міської ради № 239 від 31.10.2017 року, № 221/10 від 13.11.2018 року та рішенням виконавчого комітету Бучанської міської ради № 73 від 16.02.2021 нараховувалась плата [PERSON] за надані послуги з централізованого опалення. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.05 р. «Про затвердження правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» та укладеного Договору, відповідач повинна був сплачувати плату за надані послуги з централізованого опалення, не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим. Нарахування здійснювалися за фактично спожиту теплову енергію, кількість якої визначено загально будинковим тепловим лічильником. За наявності заборгованості у відповідача за цим договором позивач зараховує кошти, що надійшли від відповідача як погашення заборгованості за надані послуги в минулі періоди за цим Договором, незалежно від зазначеного в платіжному дорученні призначення платежу. Представник позивача повідомив, що відповідач [PERSON] , отримуючи надані їй послуги з теплопостачання, своєчасно їх не оплачує, у зв`язку з чим за нею утворилась заборгованість за спожиту теплову енергію за адресою: квартира [ADDRESS] у сумі 29\~405,65 за період з 01 січня 2019 року по 30 вересень 2022 року включно. Представник відповідача,\~в свою\~чергу,\~заперечуючи щодо\~суми заборгованості\~посилався на\~те,\~що ще\~в 2019\~році відповідач\~ звернулась\~до ПКПП\~«Теплокомунсервіс»,\~яка орендує\~дахову котельню\~з повідомленням,\~що не\~користуюся послугою\~позивача з\~теплопостачання і\~не має\~потреби в\~подальшому отримувати\~дану послугу. Кількість\~спожитої теплоенергії\~станом на 31.03.2019 року становить 37,584 Гдж, що підтверджується Актом № 1 обстеження стану системи теплопостачання. квартири та засобу обліку теплової енергії, а саме теплолічильника ULTRAHEATT350/2WR6051-АВВ70-0ND4, зав. № 68909257 від 20.04.2019 року. Кошти за спожиту теплоенергію до 31.03.2019 року сплачено в повному розмірі, що підтверджується квитанцією про оплату від 18.04.2019 року. І тому відповідно до п. 32 договору № 100034, останній є таким, що втратив свою силу з 31. 03. 2019 року і не може бути продовженим. Представник позивача, в свою чергу, зазначив, що самовільне відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення від оплати за послуги з теплопостачання. З 17 вересня 2019 року набрав чинності Порядок відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води, затверджений наказом Мінрегіону від 26.07.2019 № 169. Єдиною законною підставою для відключення нежитлових приміщень відповідача по [ADDRESS] від системи централізованого опалення, є виконання власником вищезазначеного Порядку. Матеріали справи не містять доказів звернення відповідача до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про відключення нежитлових приміщень від мережі теплопостачання. Так, згідно пунктів 24, 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005, споживач може відмовитися від отримання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживача від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України №4 від 22.11.2005 р., зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 09.12.2005 р. за №1478/11758 (із змінами, внесеними наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 06.11.2007 р. №169) затверджено Порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого теплопостачання, який згідно з п. 1.1 визначає процедуру відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води. Вказаним Порядком передбачено відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води не у квартирах чи нежитлових приміщеннях багатоквартирних будинків з ініціативи споживача, а відключення багатоквартирних будинків з ініціативи споживачів. Пунктом 2.5 Порядку визначено, що відключення приміщень від внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення та постачання гарячої води виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води та власника, наймача (орендаря) квартири (нежитлового приміщення) або уповноваженої ними особи. Роботи з відключення будинку від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води виконуються у міжопалювальний період. Відповідно до пункту 2.6 Порядку по закінченні робіт складається акт про відключення будинку від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження. З огляду на викладене та аналізуючи вищенаведені норми права, суд прийшов до висновку, що чинним законодавством України встановлено чіткий порядок відключення споживача від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води, який передбачає виконання низки проектно-технічних дій та погоджень їх результатів з уповноваженими органами. Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Як вбачається з акту обстеження системи теплопостачання від 20 квітня 2019 року за адресою: [ADDRESS] акт складений у тому, що у зв`язку з тим, що власниці квартири [ADDRESS] [PERSON] зникла необхідністбь отримувати послугу ПКПП « Теплокомунсервіс» з централізованого опалення, 31 березня 2019 року було проведено припинення постачання теплоносію до опалювальних приладів квартири [ADDRESS] шляхом перекриття відповідних кранів на теплопеплопроводах. Акт підписаний відповідачкою, як васницею квартири, слюсарем сантехніком ОСББ Гранд Резорт [PERSON] , власником квартири [ADDRESS] [PERSON] , власницею квартири [ADDRESS] [PERSON] . Відповідно до пунктів 25, 26, 30 пункту 3 Правил № 630 відключення споживача від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири свідчить про виконання послуг позивачем. Таким чином ПКПП "Теплокомунсервіс" виконало свої зобов`язання щодо надання послуг централізованого опалення, а відповідач незалежно від споживання цієї послуги, або відмови від її споживання, зобов`язаний оплатити надані послуги. У разі наміру споживача припинити надання послуг з централізованого теплопостачання, останній не позбавлений можливості у передбачений законом спосіб провести відключення квартири від мереж теплопостачання. Отже, самовільне відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення від оплати за послуги теплопостачання. Доказів того, що послуги відповідачу не надавались, що вона не користувалася наданими послугами і потреби в таких послугах не мала, належними та допустимими доказами не доведено та матеріалами справи не підтверджено. З огляду на зазначене, суд, за результатами розгляду справи, вважає доведеним позивачем факт невиконання відповідачем обов`язку щодо оплати вартості отриманих послуг з централізованого опалення з 01.01.2019 по 30.09.2022 у розмірі 29\~405,65 грн. Відповідачкою подано заяву про застосування позовної давності до заявлених вимог. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина 2статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина 5статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. У постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 29 жовтня 2014 року № 6-169цс14, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15 зроблено висновок про те, що за договором, що визначає щомісячні платежі перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а також початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд зазначає, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини 5статті 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. При цьому саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду було пропущено з поважних причин (п.п.6.43, 6.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 по справі №911/3681/17). Як зазначив Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях від 20.09.2011 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії", та від 22.10.1996 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства" позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу. Суд зазначає, що правила про позовну давність мають застосовуватись лише тоді, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права. У випадку відсутності такого права або коли воно ніким не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а в зв`язку з необґрунтованістю самої вимоги. Як вище зазначалося, суд вважає доведеними вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з централізованого теплопостачання у розмірі 29\~405,65 гривень, яка виникла в період з 01.01.2019 по 31.09.2022. При цьому, Законом України від 15.03.2022 року №2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії». Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» (зі змінами), введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року, дія якого неодноразово продовжувалася та триває на час розгляду справи. Отже, строк позовної давності за вимогою про стягнення заборгованості з централізованого опалення у період з березня 2019 року в силу приписів пункту 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України продовжено на строк дії воєнного стану. Оскільки представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] на користь ПКПП «Теплокомунсервіс» заборгованість за послуги з централізованого опалення в розмірі 29\~405,65 грн. за період з 01.01.2019 по 31.09.2022, то, з урахуванням приписів пункту 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, суд стягує заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01.03.2019 по 31.09.2022 року у сумі 26\~494,58 грн, оскільки заявлені в межах строку позовної давності в сумі . З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 2684,00 гривень. Позовна заява задоволена частково, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 2418,29 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial