Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із даним позовом , згідно якого просить суд: визнати земельну ділянку розміром 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташовану на території с.Концово, Холмківської сільської ради, (Державний акт на право власності на земельну ділянку серії IV- ЗК №026945) спільною сумісною власністю подружжя; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину земельної ділянки розміром 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташовану на території с.Концово, Холмківської сільської ради, (Державний акт на право власності на земельну ділянку серії IV-ЗК №026945); визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину земельної ділянки розміром 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташовану на території с.Концово, Холмківської сільської ради, (Державний акт на право власності на земельну ділянку серії IV-ЗК №026945); визнати об`єкт незавершеного будівництва, розташований за адресою: [ADDRESS] , спільною сумісною власністю подружжя; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину об`єкту незавершеного будівництва, розташованого \~ \~ \~ \~за \~ \~ \~ \~адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину об`єкту незавершеного будівництва, розташованого \~ \~ \~ \~за \~ \~ \~ \~адресою: [ADDRESS] . Позов обґрунтовує тим, що 17.06.1995 року між нею та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, від якого у них народилися двоє дітей донька - [PERSON] , [INFO] та донька - [PERSON] , [INFO] . 07 лютого 2022 року відповідачем [PERSON] по справі подано до суду позовну заяву про розірвання шлюбу. Враховуючи небажання відповідача [PERSON] надалі перебувати у шлюбі з позивачкою, остання вважає за необхідне подати позов про поділ спільного сумісного майна подружжя. У позоній заяві також зазначає, що за час перебування у шлюбі та за спільні кошти вони з відповідачем набули значну кількість нерухомого та рухомого майна, а саме: земельну ділянку 0,10 га в с. Концово Холмківської сільської ради Ужгородського району для будівництва та обслуговування житлового будинку; будинок [ADDRESS] загальною площею 354,80 м.кв., житловою площею 164,30 м.кв. (об`єкт незавершеного будівництва); автомобіль марки AUDI 80, 1988 року випуску, реєстраційний номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] ; транспортний засіб «Камаз», 1989 року випуску, реєстраційний номерний знак [NUMBER] , ХТС [NUMBER] ; транспортний засіб «ГАЗ 5312», 1986 року випуску, реєстраційний номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] /3100g; транспортний засіб «КАМАЗ», 1990 року виписку, реєстраційний номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] ; транспортний засіб «екскаватор-навантужувач», реєстраційний номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] . При цьому, у зв`язку з відсутністю можливості самостійно довести право власності відповідача на транспортні засоби, позивач за результатами витребуваних судом доказів, подала до суду позовну заяву про збільшення позовних вимог, просила окрім вище наведеного визнати вказані транспортні засоби спільною сумісною власністю та здійснити поділ транспортних засобів між подружжям наступним чином: автомобіль марки AUDI 80, 1988 року випуску, реєстраційний номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] виділити у власність відповідача [PERSON] , стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію за 1/2 частину зазначеного автомобіля в розмірі 74 034 грн (сімдесят чотири тисячі тридцять чотири грн.); транспортний засіб «Камаз», 1989 року випуску, реєстраційний номерний знак [NUMBER] , [NUMBER] виділити у власність відповідача [PERSON] , стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію за частину зазначеного транспортного засобу в розмірі 501 786 грн. (п`ятсот одна тисяча сімсот вісімдесят шість грн.); транспортний засіб «КАМАЗ», 1990 року виписку, реєстраційний номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] виділити у власність відповідача [PERSON] , стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію за частину зазначеного транспортного засобу в розмірі 472 995 грн. (чотириста сімдесят дві тисячі дев`ятсот дев`яносто п`ять грн.); транспортний засіб «екскаватор-навантужувач», реєстраційний номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] виділити у власність відповідача [PERSON] , стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію за частину зазначеного транспортного засобу в розмірі 884 295 грн. ( вісімсот вісімдесят чотири тисячі двісті дев`яносто п`ять грн.). 22.07.2022 року представником відповідача [PERSON] подано відзив на позовну заяву, доводи якого зводяться до того, що у сторін неможе виникнути жодних прав на об`єкт незавершеного будівництва, не зареєстроване майно і таке майно не підлягає поділу. Просить відмовити у задоволенні позову у зв`язку з його безпідставністю. 09.08.2022 року від представника позивача [PERSON] адвоката Демченко Т.С. до суду подано відповідь на відзив. Процесуальні рішення у справі. Відповідно до ухвали судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.05.2022 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя було залишено без руху та надано позивачеві строк на усунення недоліків. Ухвалою судді від 16.06.2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Згідно Ухвали суду від 22.11.2022 року, та Ухвали суду від 10.02.2023 року, Ухвали суду від 03.04.2024 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Демченко Т.С. про витребування доказів. Ухвалою суду від 30.05.2023 року задоволено клопотання представника позивача - адвоката Демченко Т.С. про забезпечення доказів. 31.10.2023 року судом постановлено ухвалу про відмову у прийнятті зустрічного позову адвоката\~Кислий А.М.,\~який \~діє в\~інтересах відповідача\~(за\~первісним позовом)\~ [PERSON] . 09.02.2023 року ухвалою суду відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача - адвоката Кислий А.М. про об`єднання цивільних справ , що знаходяться на розгляді в Ужгородському міськрайонному суді за № 308/5184/22 та № 308/2184/24 в одне провадження. Ухвалою суду від 09.02.2023 року до [PERSON] застосовано захід процесуального примусу у виді штрафу . 20.06.2024 року ухвалою суду прийнято заяву представника позивача адвоката Демченко Тетяни Сергіївни від 30.05.2024 року про збільшення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. 02.07.2024\~року \~відповдно до\~ ухвали суду закрито підготовче провадження, а справу призначено до розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Демченко Т.С. просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі з підстав та мотивів наведених у позовній заяві та відповіді на відзив. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Кислий А.М. у судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог [PERSON] в повному обсязі та , просив відмовити у задоволенні таких з підстав та обгрунтувань наведених у поданому до суду відзиві на позов. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, причини неявкив судове засідання суду не повідомили. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] - адвоката Демченко Т. С., представника відповідача [PERSON] -адвоката Кислий А.М., дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1\~ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Нормами частин 1-3 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). В судовому засіданні встановлено, що згідно Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.06.2022 року справа № 308/1877/22 шлюб зареєстрований 17.06.1995 року виконкомом Лютянської сільської ради Великоберезнянського району Закарпатської області, за актовим записом №12, свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Як встановлено судом, 06.05.1997 року відповідачу [PERSON] Холмківською сільською Радою народних депутатів був виданий на підставі договору купівлі-продажу від 25.04.1997 року, Державний акт на право приватної власності на землю, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 72, площею 0,10га , що розташована в с. Концово, Холмківської сільської ради. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами по справі , на вказані земельній ділянці - [ADDRESS] , був побудований будинок садибного типу, готовністю 88%, що також підтверджується паспортом на забудову земельної ділянки, згідно якого 19.05.1997 року [PERSON] . Ужгородською районною державною адміністрацією надано дозвіл на забудову ділянки, дозволом на право виконання будівельних робіт технічним паспортом від 30.03.2022 року. Згідно дослідженого в судовому засіданні висновку про вартість будинку від 25.04.2022 року, вбачається, що такий складається з двох поверхів, побудований (недобудований), загальною площею 354,8 кв.м., житловою 164,30 кв.м. Окрім цього, судом за клопотанням представника позивача - [PERSON] було витребувано у Головного управління Держспоживслужби в Закарпатській інформацію щодо зареєстрованих за відповідачем [PERSON] права власності на транспортні засоби. Так, згідно наданої відповіді № 10/3127-22 від 04.01.2023 року судом встановлено, що за відповідачем гр. [PERSON] , ідентифікаційний код [NUMBER] , рахується зареєстрованим екскаватор-навантажувач, марки «JCB 3СХ», 2007 року випуску, заводський номер [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] . Поряд з цим, на виконання ухвали суду від 10.02.2023року, Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС в Закарпатській області надано інформацію, листом за № 31/7-123 від 19.01.2023 року, з якої слідує, що станом на 11.01.2023 року в Єдиному державному реєстрі ТЗ стосовно громадянина [PERSON] , ІПН [NUMBER] , міститься інформація, що 04.03.2020 року за ним зареєстровано на підставі договору купівлі-продажу транспортний засіб «КАМАЗ 5511», 1990 року випуску, VIN № [NUMBER] , з державним номерним знаком [NUMBER] . Також з відповіді сервісного центру № 31/7-1054 від 30.03.2023 року вбачається, що станом на 29.03.2023 року в Єдиному державному реєстрі ТЗ міститься інформація: -16.11.2004 року здійснено перереєстрацію транспортного засобу AUDI 80 1.8 S, 1988 року випуску VIN № [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] за гр. [PERSON] , [INFO] , адреса реєстрації [ADDRESS] ; -18.06.2006 року здійснено реєстрацію ТЗ придбаного на аукціоні товар. біржі КАМАЗ 55111, 1989 року випуску VIN № [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] за гр. [PERSON] , [INFO] , адреса реєстрації [ADDRESS] ; -04.03.2020 року зареєстровано за договором купівлі-продажу КАМАЗ 5511, 1990 року випуску, VIN № [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] за гр. [PERSON] , [INFO] , адреса реєстрації [ADDRESS] . Відповідно до статті 12 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно положень частини першої\~статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої\~статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Таким чином , обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин. Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про застосування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати в судовому порядку поширення правового режиму спільного сумісного майна на певних об`єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається саме на того з подружжя, який її спростовує. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 401/1221/16-ц, від 03 грудня 2018 року у справі № 525/511/16-ц, від 24 січня 2019 року у справі № 728/1170/16-ц, від 31 січня 2019 року у справі № 686/23104/17. Оцінюючи здобуті докази у даній цивільній справі , судом встановлено, що таке майно подружжя було придбане сторонами [PERSON] та [PERSON] під час шлюбу, за їхні спільні кошти та побудоване спільними зусиллями подружжя, оскільки зворотного суду відповідачем [PERSON] , його представником [PERSON] надано не було. А відтак , таке майно слід віднести до спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] . Приписами частини 2 статті 331 ЦК України\~\~право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації - з моменту прийняття його до експлуатації, а в разі, коли право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації - з моменту державної реєстрації. Згідно із частиною третьою статті 331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації та з моменту\~\~державної реєстрації права власності на нього. До цього, не будучи житловим будинком з юридичної точки зору, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, а отже є майном, яке за умов, передбачених законом, може належати на праві спільної сумісної власності подружжю та може бути предметом поділу між подружжям. Аналогічні за змістом правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 03 грудня 2018 року у справі № 525/511/16-ц, від 20\~\~лютого 2020 року у справі № 496/6067/15-ц. За змістом статті 70 СК України, статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Таким чином, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України). Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого із подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення суб`єктивних цивільних прав стосовно об`єкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами. Зокема , у Постановах Верховного Суду від 30 січня 2019\~\~року у справі № 454/1678/16-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 158/2404/13-ц, від 12 лютого 2020 року у справі № 488/3103/17-ц викладено правові висновки, з яких вбачається, що за позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, суд має право здійснити поділ незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. Однак, як зазначено у вказаній вище Постанові Верховного Суду, у разі неможливості поділу об`єкта незавершеного будівництва, суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію. Правовий аналіз наведених вище норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток, якщо ступінь готовності об`єкта незавершеного будівництва дає можливість визначити окремі частини, що підлягають виділу та довести його будівництво до завершення. Установивши, з наданих та досліджених в судовому засіданні судом документів, що об`єкт незавершеного будівництва, в [ADDRESS] , становить ступінь готовності такого 88 %, слід дійти висновку, що вказаний об`єкт незавершеного будівництва який є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , зважаючи на ступінь готовності об`єкта незавершеного будівництва, дає можливість визначити його окремі частини, які підлягають виділу та довести до завершення будівництво об`єкта нерухомого майна. Зокрема, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 12 квітня 2023 року у справі\~\~№ 511/2303/19 (провадження № 14-56цс22) дійшла висновку про те, що не є об`єктом права власності новостворений об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу (повідомлення про початок виконання будівельних робіт), розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, будівельного паспорта (схеми намірів забудови), оскільки внаслідок таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Такий об`єкт не підлягає поділу Натомість, у даній цивільній справі спірний будинок, [ADDRESS] , зведений сторонами за час шлюбу на земельній ділянці, цільове призначення якої - будівництво та обслуговування житлового будинку, ступінь готовності об`єкта незавершеного будівництва дає можливість визначити окремі частини, що підлягають виділу, однак, такий будинок не введений в експлуатацію із-за поведінки відповідача [PERSON] (аналіз у аналогічних правовідносинах викладений у постанові Верховного Суду від 27 березня 2024 року у справі № 509/2196/15-ц, провадження № 61-13288св23). таким чином, визначаючи частки, які підлягають виділу, суд враховує наступне. За змістом статті 70 СК України, статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України). Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого із подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. З огляду на встановлені вище обставини в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що транспортні засоби зареєстровані за відповідачем [PERSON] та житловий будинок [ADDRESS] , (об`єкт незавершеного будівництва), набуті сторонами за час зареєстрованого шлюбу іж [PERSON] та [PERSON] , тобто, таке майно є спільним сумісним майном подружжя. У звязку з чим, суд приходить до висновку, що таке майно підлягає поділу між подружжям [PERSON] та [PERSON] з дотриманням рівності їх часток, тобто по частині. Щодо вимог позивача [PERSON] про визнання спільною сумісною власністю подружжя земельної ділянки розміром 0,10га, яка розташована на території с. Концово, Холмківської сільської ради та визнання права власності на частину, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до частини першої статті 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користування іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю, споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності\~\~на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Згідно з частиною першою статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Системний аналіз змісту наведених вище норм статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України дає підстави для висновку про однакову спрямованість їх положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені вище норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований, відповідно до якого визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Отже, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства. Судом також приймається до уваги висновок зазначений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі №200/606/18 про те, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди superficies solo cedit (збудоване приростає до землі) має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності. Подібні за змістом правові висновки, викладені також у постанові Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі №693/568/13-ц, від 30 січня 2019 року у справі №382/2454/15-ц., від 20 вересня 2021 року у справі №307/2235/20. Враховуючи те, що розгляд даної цивільної справи здійснюється в межах позовних вимог, рішення щодо поділу земельної ділянки не ухвалюється. Доля такої підлягає визначенню в призмі частини першої статті 120 ЗК України при реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна. Таким чином, позовна заява [PERSON] підлягає до часткового задоволення. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial