Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-08 00:00:00

13.06.2024 до Славутського міськрайонного суду Хмельницької області надійшов позов Акціонерного товариства «ПРАВЕКС-БАНК» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування поданого позову вказано, що 28.02.2020 між АТ «Правекс-Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 153RPUA200590002, своїм підписом позичальник повністю та безумовно погодився на умови кредитного договору та підтвердив факт того, що ознайомився із умовами кредитного договору та не заперечує проти них. За умовами першого кредитного договору, Кредитор надав кошти на споживчі цілі на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання у користування позичальнику кредиту у розмірі 55000 грн., позичальник зобов`язувався прийняти та використовувати за цільовим призначенням, повернути кредит, сплачувати відсотки, комісії, неустойки та інші платежі на умовах, встановлених в кредитному договорі. Банк видав кредит позичальнику на строк до 27.02.2025 року. 31.01.2020 між АТ «Правекс-Банк» та [PERSON] було підписано Анкету-заяву фізичної особи на отримання кредиту, в якій зазначено інформацію про фактичні сімейні відносини та про факт спільного проживання однією сім`єю з [PERSON] . Позивач у позовних матеріалах зазначав про те, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, не зважаючи на відсутність в заяві прямої вказівки на солідарну відповідальність, а тому [PERSON] вказана у позовній заяві як солідарний відповідач по справі. На виконання умов Кредитного договору № 153RPUA20059002 Банк свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю. За заявою позичальнику від 17.11.2021 до АТ «Правекс-Банк» надав грошові кошти на рахунок № [NUMBER] . Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує. Згідно розрахунку заборгованості по Кредитному договору № 153RPUA20059002 від 28.02.2020, станом на 14.02.2024 заборгованість [PERSON] перед АТ «Правекс-Банк» становить 89190 грн. 83 коп., яка складається із наступного: заборгованість за тілом кредиту 47666,14 грн.; заборгованість за пенею за несвоєчасне погашення кредиту 0,00 грн.; заборгованість за відсотками 41524,69 грн.; заборгованість за несвоєчасне погашення відсотків 0,00 грн. За таких обставин представник позивача звернувся до суду та просив стягнути солідарно з відповідачів вказану заборгованість та 2422 грн. судового збору. Ухвалою суду від 14.06.2024 у даній справі відкрито провадження та призначено судовий розгляд на 08.07.2024. 08.07.2024 розгляд справи було відкладено у зв`язку із неявкою відповідачів до суду. 09.09.2024 в призначений час учасники справи до суду не з`явились. Представником позивача заявлено клопотання про розгляд справи за відсутності представника банку. Проти ухвалення заочного рішення у випадку неявки відповідачів до суду не заперечує. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , будучи належним чином повідомлені про час та дату розгляду справи, до суду не з`явились та про причини неявки не повідомили, відзив на позов не подавали, у зв`язку із чим ухвалою суду від 09.09.2024 було постановлено проводити заочний розгляд даної справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 28 лютого 2020 року між Акціонерним товариством «ПРАВЕКС-БАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір № 153RPUA20059002, своїм підписом позичальник повністю та безумовно погодився на умови кредитного договору та підтвердив факт того, що ознайомився із умовами кредитного договору та не заперечує проти них. За умовами кредитного договору, кредитор зобов`язувався надати кошти на споживчі цілі на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання у користування позичальнику кредит у розмірі 55000 грн, а позичальник зобов`язувався прийняти, використовувати за цільовим призначенням, повернути (погасити) кредит та сплачувати відсотки за користування кредитом, комісії, неустойки та інші платежі на умовах встановлених в кредитному договорі. Відповідно до п. 11.3 кредитного договору даний договір діє від дня його підписання до повного виконання зобов`язання за цим договором. Згідно з п. 3 особливої частини кредитного договору, банк видає позичальнику кредит на строк 27 лютого 2025 року. Відповідно до п. 2 особливої частини кредитного Договору, цільове призначення (мета) кредиту на споживчі цілі. Згідно з п.п. 4.1 кредитного договору, кредит видається позичальнику в безготівковій формі шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок, зазначений у п. 5 особливої частини договору, а саме: [NUMBER] . Відповідно до п. 4 особливої частини кредитного договору, за користування кредитом позичальник сплачує Банку відсотки, за процентною ставкою 29,99 %. Пунктом 3.1 особливої частини кредитного договору, дата щомісячних платежів за Кредитним договором, в тому числі сплати процентів до 28 числа кожного місяця. Відповідно до п.п. 4.10 кредитного договору, проценти нараховуються банком протягом строку на який надається кредит. Згідно з п.п.4.11 договору, проценти за користування кредитом нараховуються щоденно, протягом процентного періоду зазначеного в пп.4.1 особливої частини договору. Нарахування процентів здійснюється із застосуванням методу «факт/факт» (фактична кількість днів у процентному періоді та фактична кількість днів у році). Відповідно до п.п. 4.2 кредитного договору, позичальник зобов`язаний погашати заборгованість за кредитом щомісяця в строки, вказані в п. 3.1 особливої частини. Погашення відбувається шляхом внесення грошових коштів на поточний рахунок позичальника (зазначений в п. 5 особливої частини кредитного договору), вказаних в колонці «Погашення заборгованості» графіку платежів за договором, що вказаний в таблиці обчислення загальної вартості кредиту згідно додатку № 1 до даного договору (а.с. 137-142). На виконання умов вищевказаного договору банк свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю. За заявою позичальника від 28.02.2020 року АТ «ПРАВЕКС-БАНК» надав [PERSON] грошові кошти в сумі 55000 грн на рахунок № [NUMBER] , що підтверджується меморіальним ордером № 291292210 від 28 лютого 2020 року (а.с. 115, 116). Із виписки по особовому рахунку (IBAN), відкритих у банку на ім`я [PERSON] та розрахунку боргу по кредитному договору за договором № № 153RPUA20059002 вбачається використання відповідачем [PERSON] наданих йому кредитних коштів (а.с. 17-134). Проте, відповідач [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконував та згідно з розрахунком заборгованості по кредитному договору № 153RPUA20059002 станом на 14 лютого 2024 року заборгованість [PERSON] перед АТ «ПРАВЕКС-БАНК» становить 89190,83 грн., яка складається з: 47666,14 грн. заборгованість за тілом кредиту, 41524,69 грн. заборгованість за відсотками. У лютому 2024 року позивач направляв цінними листами з описом вкладення кожному зі співвідповідачів досудові вимоги щодо дострокового погашення боргу за кредитним договором № № 153RPUA20059002 у розмірі 89190,83 грн. Відповіді співвідповідачів на них у матеріалах справи відсутні (а.с. 149-157). Надаючи правову оцінку зазначеним обставинам, суд враховує наступне. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України, встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ст. 541 ЦК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Відповідно до ч.1, 3, 4 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Так, із матеріалів справи вбачається, що 28 лютого року АТ «Правекс Банк» та [PERSON] уклали кредитний договір про отримання останнім на споживчі цілі 55000 грн зі сплатою фіксованої процентної ставки на рік 29,99 %, що є підтвердженням фактичної обізнаності цього відповідача про права та обов`язки по кредитному договору, із узгодженням усіх істотних умов, які є обов`язковими для такого виду правочинів. Банк, пред`являючи позовні вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості за кредитом, (сума, яку фактично отримав у борг позичальник [PERSON] ) стягнути борг за відсотками за користування кредитом. Із наданих позивачем банківських виписок та розрахунку відкритих та облікованих за [PERSON] вбачається те, що зазначений відповідач користувався кредитними коштами та вносив кошти на погашення поточної кредитної заборгованості. Також будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості, відповідачем за вказаним кредитним договором, суду не надано. Ураховуючи подання позивачем достатніх належних та допустимих письмових доказів, які підтверджують виникнення кредитних правовідносин між сторонами спору, та наявність заборгованості за кредитним договором № 153RPUA20059002 від 28.02.2020, та те, що співвідповідач [PERSON] належним чином не виконав умови кредитного договору, допустивши прострочення платежів, та не подав суду жодних доказів, які би спростували доводи заявленого позову, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог АТ «Правекс-Банк» до цього співвідповідача у повному обсязі. Однак, щодо вимоги банку про солідарне стягнення з двох співввідповідачів боргу за кредитним договором, суд звертає увагу на таке. Статтею 21 СК України\~встановлено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1ст. 36 СК України, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. За змістом ст.\~60\~СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Аналогічні положення містяться у ч. 3ст. 368 ЦК України. Згідно ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Із положень ч. 4 ст.\~65\~СК України слідує, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Як передбачено ст. 541 ЦК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї і за таким договором подружжя набуває спільні цивільні права, то за цим договором в обох із подружжя виникають і цивільні обов`язки. Наразі, зазначені обставини мають бути підтверджені відповідними засобами доказування. Звертаючись до суду з даним позовом, АТ «Правекс-Банк», як на підставу позовних вимог про солідарне стягнення із відповідачів заборгованості за кредитним договором, посилався на те, що вказаний кредит був отриманий позичальником [PERSON] , який перебуває у фактичних сімейних відносинах із іншим співвідповідачем [PERSON] , а відтак в інтересах сім`ї, а тому подружжя має нести солідарну відповідальність по погашенню вказаного кредиту. Судом установлені ті обставини, що у п. 2.6 особливої частини кредитного договору зазначено, що кредит надається [PERSON] на споживчі цілі, позичальник станом на день укладання кредитного договору зазначив, що перебуває у шлюбі або проживає однією сім`єю із [PERSON] ; з метою забезпечення цього кредитного зобов`язання договір поруки із [PERSON] не укладався. Правовий аналіз ч 4 ст. 65 СК України формує висновок про те, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Тобто, на рівні закону закріплено об`єктивний підхід, оскільки він не пов`язує виникнення обов`язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину. Навіть якщо другий з подружжя не знав про укладення договору він вважатиметься зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно було використано в інтересах сім`ї. Отже, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Водночас, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів укладення кредитного договору [PERSON] саме в інтересах сім`ї, а також того, що кредитні кошти використані саме в інтересах сім`ї (включаючи, придбання для сім`ї цінного рухомого чи нерухомого майна). Тому суд не вбачає правових підстав вважати другого з подружжя, в даному випадку співвідповідачку [PERSON] , як зобов`язану особу (солідарного боржника), та не пов`язує виникнення у неї обов`язків за укладеним кредитним [PERSON] при відсутності у матеріалах справи документальних підтверджень надання нею згоди на отримання кредиту іншим із подружжя й доказів використання кредитних коштів на потреби їх сім`ї. За нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Вказаний правовий висновок підтверджений у правовій позиції Верховного Суду у справі №205/5882/18 від 07.10.2020 року, на який, в тому числі, посилається позивач у позові, проте лише з метою залучення співвідповідачем дружину позичальника за кредитним договором. Крім цього, у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №638,18231/15-ц, на яку посилається позивач, залучаючи співвідповідачем дружину позичальника, також зазначено про необхідність встановлення того факту, що одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї і лише тоді, цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Отже, оцінивши в сукупності надані суду докази в цій частині позову, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем отримання співвідповідачем [PERSON] грошових коштів за кредитним договором № 153RPUA20059002 від 28.02.2020 та їх використання в інтересах створеної із [PERSON] сім`ї, а тому вказаний договір не створює будь-яких обов`язків для співвідповідача [PERSON] . Із урахуванням наведеного вище, у задоволенні позову в частині солідарного стягнення боргу за кредитним договором із співвідповідача [PERSON] слід відмовити у зв`язку з його необґрунтованістю. Посилання позивача на судову практику висловлену у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі №205/5882/18, суд вважає неправильним, оскільки правовідносини у зазначеній справі не є подібними до спірних правовідносин у даній справі та пов`язується із іншим формулюванням підстави позову у справах (у зазначеній постанові касаційного суду спір стосувався стягнення кредитної заборгованості одного із подружжя, який на отримані кошти придбав нерухомість, яка використовувалася сім`єю за призначенням, що є повністю відмінним із даною справою, де відомості про придбання будь-якого майна одним із подружжя в інтересах сім`ї у матеріалах справи відсутні). Розподіл судових витрат здійснюється на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial