Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-11 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» (далі по тексту ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», позивач), звернулось до Богодухівського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] (далі по тексту [PERSON] , відповідач), третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» (далі по тексту ТОВ «МІЛОАН», третя особа), в якому просить: 1) стягнути із [PERSON] на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором № 4021572 від 12.05.2021 у розмірі 45500,00 грн.; 2) стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2422,40 грн.; 3) стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог, представник позивача посилається на те, що 12.05.2021 [PERSON] за власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, в особистому кабінеті на сайті ТОВ «МІЛОАН» https://miloan.ua, подала заявку на отримання кредиту № 4021572. Кредитний договір було укладено в електронній формі із використанням одноразового пароля, який прирівнюється до підписання договору в паперовій формі власноручним підписом. ТОВ «МІЛОАН» було направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при веденні якого відповідачка підтвердила прийняття умов кредитного договору № 4021572 від 12.05.2021. Таким чином, відповідачкою [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 4021572 від 12.05.2021 з ТОВ «МІЛОАН», та останнім на підставі платіжного доручення були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок відповідачки в сумі 10000,00 грн. Вказаний кредитний договір укладено строком на 30 днів. Проте, відповідачкою не виконані належним чином кредитні зобов`язання, що на думку позивача, є грубим порушенням виконання договірних відносин, встановлених ст.ст. 526, 527 Цивільного кодексу України. 13.09.2021 згідно з умовами Договору відступлення прав вимоги №07Т, ТОВ «МІЛОАН» відступило право вимоги за кредитним договором № 4021572 від 12.05.2021 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», а відповідно ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло права вимоги до відповідачки. Згідно Договору відступлення права вимоги сума боргу перед ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» становить 45500,00 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 10000,00 грн.; заборгованість за відсотками становить 34500,00 грн.; заборгованість за комісійними винагородами становить 1000,00 грн. Позивач стверджує, що відповідачка не виконала свого обов`язку та припинила повертати наданий їй кредит в строки, передбачені кредитним договором № 4021572 від 12.05.2021. Порушення відповідачкою зобов`язань по укладеному договору, зумовило звернення ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» до суду із відповідним позовом. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 29.05.2024 позовну заяву ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» до [PERSON] , третя особа - ТОВ «МІЛОАН» про стягнення заборгованості за кредитним договором було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачці запропоновано в установлений судом строк подати письмовий відзив на позов. Засоби забезпечення позову не вживались. 15.08.2024 до суду від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, у якому просила: 1) визнати недійсним з моменту укладення договору п. 1.5.1 Договору про споживчий кредит № 4021572 від 12.05.2021, що передбачає стягнення комісії за видачу кредиту за договором укладеним між [PERSON] та ТОВ «Мілоан»; 2) здійснити перерахунок здійснених з часу укладення вказаного договору платежів та зарахування грошових коштів, сплачених як оплату за комісію за видачу кредиту, за Договором про споживчий кредит № 4021572 від 12.05.2021 в рахунок погашення суми тіла кредиту; 3) у задоволенні позовних вимог за позовною заявою поданою ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором відмовити повністю. В обґрунтування відзиву зазначила, що позивачем не надано пояснень щодо суми заборгованості за Договором на відкриття поточного рахунку та обслуговування платіжної картки в розмірі 45500 грн.. Заявлені позивачем суми процентів до стягнення не ґрунтуються на умовах кредитного договору і наданому позивачем розрахунку, а тому не підлягають задоволенню. Іншого належного розрахунку, який би узгоджувався із матеріалами справи, умовами кредитного договору, позивач не представив, хоча в цій частині саме на ньому лежить процесуальний обов`язок доказування. Відповідачка стверджує, що надані позивачем виписка та розрахунок заборгованості за кредитом, підготовлені робітниками банку - є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не можуть слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідачів. Підтвердженням наявності заборгованості та її розміру можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно з вимогами ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», однак, позивачем таких документів не надано. З посиланням на правові позиції, викладені у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року по справі № 6- 1746цс16, постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 159/4809/17 стверджує про безпідставність вимог про стягнення пені, оскільки позивачем не обгрунтовано, за які саме послуги стягується пеня. 21.08.2024 до суду представником позивача було подано відповідь на відзив, у якій він зазначив, що укладення договору в елекутронному вигляді з використанням одноразового пароля передбачено самим договором про споживчий кредит № 4021572 від 12.05.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачкою. ТОВ «МІЛОАН» було направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при веденні якого Відповідач підтверджує прийняття умов Кредитного Договору № 4021572 від 12.05.2021, який також знаходиться у власному кабінеті Відповідача на офіційному веб-сайті URL: https://miloan.ua/. Договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому Відповідач через особистий кабінет на веб-сайті Первісних кредиторів подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого Первісні кредитори надіслали позичальнику за допомогою засобів зв`язку на зазначений ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду (одноразовий ідентифікатор - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності), який Відповідач використав для підтвердження підписання договору. Також, виходячи з постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2019 року у справі № 526/405/13 факт не вчинення жодних дій, щодо розірвання кредитних договорів, або визнання їх не дійсними тривалий час, а також користуванням кредитними коштами та сплати Відповідачем в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитними договорами є нічим іншим, як визнання вище наведених кредитних договорів такими що укладені з досягненням всіх істотних умов, а також підтвердженням отриманням всіх благ, передбачених Кредитним договором. Відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань та які б спростовували суму заборгованості, оскільки вказаний договір є дійсним. На думку представника позивача, позивачем доведено факт укладання з відповідачем кредитного договору, договору позики в електронній формі, тому позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, а відповідач намагається уникнути виконання взятих на себе зобов`язань. Предстанвик позивача вважає, що надані суду докази є належними, допустимими та достатніми для підтвердження факту укладання Кредитного договору між Відповідачем та Первісним кредитором, підтвердження факту перерахування коштів на рахунок Відповідача вказаний при укладенні договору та для обґрунтування розміру заборгованості Відповідача, у т.ч. відсотків за користування кредитом. Відповідач не спростувала розрахунок заборгованості належними та допустимими доказами, не надала власний розрахунок наявної заборгованості, в цілому заперечивши позовні вимоги. Клопотання про проведення експертизи з метою визначення механізму і розміру нарахованих сум, що склали заборгованість, відповідач суду не заявила. Доказів про повернення кредитних коштів на умовах і в порядку, визначеними кредитними договорами, ані перед первісними, ані перед новим кредитором відповідач також суду не надала. За весь період перебування права вимоги за вищезазначеним Договором у ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», позивач не здійснював жодних додаткових нарахувань і не застосовував жодних штрафних санкцій до боржника. Відтак, позивач лише просить суд стягнути із Відповідача ту заборгованість за кредитним договором, яка була нарахована первісним кредитором. Вказав, що Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 02.12.2015 № 6-1341цс15. В укладених договорах та додатках до них відображено усі істотні умови, встановлені законодавством. Зі змісту укладеного Відповідачем договору та додатків до нього вбачається, що жодної з перелічених умов, які законом визнаються несправедливими, до договору внесене не було, не містять вони і будь-яких інших несправедливих умов. Перед укладенням договору первісний кредитор у надав Позичальнику у повному обсязі всю необхідну інформацію. Сторони узгодили всі його істотні умови, а саме: суму кредиту, дату видачі кредиту, річну відсоткову ставку, умови повернення кредиту, нарахування та сплати відсотків, порядок сплати за кредит, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. Відповідач підписав кредитний договір, чим засвідчив факт отримання вищевказаної інформації та те, що він погодився з умовами договору. Отже, підписавши договір, Відповідач посвідчив свою обізнаність та згоду з його умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено в формі, встановленій законом, та він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, а саме отримання кредитних коштів позичальником, що і було здійснено сторонами. Відповідач з власної ініціативи звернувся за отриманням кредиту до вільно обраної ним фінансової установи, отримавши від останньої всю передбачену законодавством інформацію перед укладанням договору. У судове засідання представник позивача не з`явився, як у поданій до суду заяві, так і у відзиві, просив розглядати справу за його відсутності, позов підтримав, просив його задовольнити у повному обсязі. Відповідно до п. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідачка [PERSON] судове засідання не прибула, про дату час та місце розгляд у справі повідомлена належним чином. Причини неприбуття суду не повідомила, клопотань про розгляд справи за її відсутності або про відкладення судового розгляду не заявляла. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. Судом встановлено, що 12.05.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит №4021572, відповідно до п. 1 умов якого: відповідач отримав кредит в сумі 10000,00 грн.; строк надання кредиту 30 днів з 12.05.2021; термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 11.06.2021; орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника з кредитом складає 15500,00 грн; комісія за надання кредиту 1000,00 грн., яка нараховується за ставкою 10.00 % від суми кредиту одноразово; проценти за користування кредитом 4500,00 грн., які нараховуються за ставкою 1,50 % від фактичного залишку кредиту на кожен день строку користування кредитом; стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом 5.00 % від фактичного залишку кредиту на кожен день користування кредитом (а.с. 32-35). Відповідно до п. 2.1 умов договору, кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Пунктом 2.3. вказаного договору передбачені умови пролонгації строку кредитування, у т.ч. стандартної (п. 2.3.1.2). Згідно із п. 4.2. договору, у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості, кредитодавець, починаючи з наступного дня після закінчення строку кредитування з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою в п. 1.6. договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів у розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченою п. 1.6. договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця. Згідно з п. 6.1 кредитний договір укладено в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Мілоан» та доступний, зокрема, через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Розміщені в особистому кабінеті позичальника проект кредитних договорів або інформація з посиланням на них є пропозицією ТОВ «Мілоан» про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладення кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення ТОВ «Мілоан» електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається ТОВ «Мілоан» електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефон позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником ТОВ «Мілоан» через веб-сайт або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номера позичальника на номер 2277. Після укладення цей кредитний договір розміщується позичальнику шляхом розміщення в особистому кабінеті позичальника. Додатково укладений електронний кредитний договір та/або повідомлення про його укладення може бути на розсуд товариства направлено позичальнику на електронну пошту або іншими каналами (засобами) зв`язку, наданими позичальником товариству (п. 6.2 кредитного договору). За змістом п. 6.3 кредитних договорів позичальник, приймаючи пропозицію ТОВ «Мілоан» про укладення кредитного договору, також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т. ч. правилами та графіком розрахунків) договору в цілому та підтверджує, що він: ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов кредитного договору та правил надання фінансових кредитів (послуг) ТОВ «Мілоан», що розміщені на веб-сайті ТОВ «Мілоан» та є невід`ємною частиною цього договору; не перебуває під впливом алкогольних, наркотичних, психотропних, токсичних речовин, здатний усвідомлювати значення своїх дій та управляти своїми вчинками; на момент підписання кредитного договору не існує ніяких обставин, які могли б негативно вплинути на платоспроможність позичальника та/або які створюють загрозу належному виконанню цього договору, про які він не повідомив ТОВ «Мілоан» (судові справи, майнові вимоги третіх осіб тощо); вся інформація надана ТОВ «Мілоан», в т.ч. під час заповнення та відправлення заяви про надання кредиту, є повною, актуальною та достовірною; відповідає вимогам заявника, що встановлені розділом 2 Правил надання фінансових кредитів (послуг) ТОВ «Мілоан», що розміщені на веб-сайті ТОВ «Мілоан» та є невід`ємною частиною цього договору. Укладення ТОВ «Мілоан» кредитного договору з позичальником в електронній формі юридично є еквівалентним отриманню ТОВ «Мілоан» ідентичного за змістом кредитних договорів, які підписані власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки (п. 6.4 договору). Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (п. 6.5 договору). Додатком №1 до договору про споживчий кредит №4021572 від 12.05.2021, визначено Графік платежів за вказаним договором, відповідно до якого заборгованість мала бути сплачена 11.06.2021. в розмірі 15500,00 грн. з яких: 10000,00 грн. сума кредиту; 4500,00 грн. проценти за користування кредитом; 1000,00 грн. комісія за надання кредиту (зворотній бік а.с. 36). Вказані умови договору також зафіксовані у паспорті споживчого кредиту № 4021572 від 12.05.2021, який є Додатком № 2 до Договору (зворотній бік а.с. 36-37) та в анкеті-заяві на кредит № 4021572 від 12.05.2021 (а.с. 13). Згідно з копією платіжного доручення № 46049221 від 12.05.2021 АТ КБ «ПриватБанк», провело платіж згідно договору №4021572, у сумі 10000,00 грн на картку одержувача коштів [PERSON] , код [NUMBER] (а.с. 40). 13.09.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» укладено договір факторингу №07Т, копія якого наявна у матеріалах справи (а.с. 22-27), згідно якого останнім за плату відступається право грошової вимоги до Боржників, в т.ч. до відповідача, що підтверджується витягом з реєстру боржників до договору факторингу № 07Т від 13.09.2021 (а.с. 16) та актом приймання-передачі Реєстру Прав вимоги від 13.09.2021 до Договору факторингу № 07Т від 13.09.2021 (а.с. 28). Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості, сформованим 10.04.2024 ТОВ «МІЛОАН» за кредитним договором №4021572, укладеним з [PERSON] , заборгованість станом складає 45500,00 грн., з яких: 10000 грн. заборгованість за тілом кредиту; 34500,00 грн. заборгованість по процентам; 1000,00 грн. заборгованість по комісії (а.с. 10-11). Згідно з розрахунком заборгованості ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» за договором про споживчий кредит №4021572 від 12.05.2021, заборгованість за період з 13.09.2021 по 20.02.2024 складає 45500,00 грн., з яких: 10000 грн. заборгованість по основному боргу (за тілом кредиту); 34500,00 грн. заборгованість за відсотками; 1000 грн. заборгованість з комісії; 0,00 грн. - пеня (а.с. 17). Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до п. 5 ч. 1 ст.\~3\~Закону\~України\~«Про електронну\~комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з ч. 2 ст.\~6\~Закону\~України\~«Про електронні\~документи\~та\~електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Згідно з ч. 4, 6 ст.\~11\~Закону\~України\~«Про електронну\~комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно з ч. 8 ст.\~11\~Закону\~України\~«Про\~електронну\~комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Статтею 12\~вказаного\~Закону передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, кредитний договір було укладено в електронній формі. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження № 61-7203св20). За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частиною першою статті 526\~ЦК\~України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з частиною першої статті 1054\~ЦК\~України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частина перша статті 1048\~ЦК\~України передбачає,\~що\~позикодавець\~має право\~на\~одержання\~від позичальника\~процентів\~від\~суми позики,\~якщо\~інше\~не встановлено\~договором\~або\~законом.\~Розмір\~і\~порядок одержання\~процентів\~встановлюються\~договором.\~Якщо\~договором\~не встановлений\~розмір\~процентів,\~їх\~розмір\~визначається на\~рівні\~облікової\~ставки Національного\~банку\~України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054\~ЦК\~України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Частинами 1 та 2 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою статті 1077 ЦК України, визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до частини першої 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно статті 1082 ЦК України,\~боржник\~зобов`язаний\~здійснити платіж\~факторові\~за\~умови,\~що\~він\~одержав від\~клієнта\~або\~фактора письмове\~повідомлення\~про\~відступлення права\~грошової\~вимоги\~факторові і\~в\~цьому\~повідомленні визначена\~грошова\~вимога,\~яка\~підлягає\~виконанню,\~а\~також\~названий фактор,\~якому\~має\~бути здійснений\~платіж. Боржник\~має\~право\~вимагати від\~фактора\~надання\~йому в\~розумний\~строк\~доказів того,\~що\~відступлення\~права грошової\~вимоги\~факторові\~справді мало\~місце.\~Якщо\~фактор\~не виконає\~цього\~обов`язку,\~боржник\~має\~право здійснити\~платіж\~клієнтові\~на виконання\~свого\~обов`язку\~перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Таким чином, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом. При цьому, заміна кредитора та неповідомлення боржника, не звільняє останнього повернути кредитні кошти первісному кредитору. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України у постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. При умові, що відповідач з будь-яких підстав не отримав вищезазначені повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки первісного кредитора, які вказані в кредитному договорі, і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України. Враховуючи вищевказаний договір відступлення прав вимоги, суд вважає, що ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло права грошової вимоги до відповідачки [PERSON] за договором про споживчий кредит № 4021572 від 12.05.2021 та є належним позивачем у цій справі про стягнення з відповідачки заборгованості за цим договором. Судом встановлено, що факт отримання кредитних коштів у сумі 10000,00 грн. відповідно до умов вказаного договору № 4021572 від 12.05.2021 відповідачкою не заперечується та підтверджений матеріалами справи. Доказів належного виконання зобов`язання по поверненню кредитних коштів за вищевказаним договором відповідачкою суду не надано, не долучено до матеріалів справи будь-яких доказів на спростування користування наданими їй коштами, а також не подано будь-яких доказів на спростування наданих позивачем розрахунків заборгованостей, як і не надано контррозрахунку. При цьому суд встановив, що факт отримання відповідачкою кредитних коштів мав місце. Перехід права вимоги від первісного кредитора до позивача також знайшов свої підтвердження. Оскільки відповідачці надано кредитні кошти у розмірі 10000 грн. шляхом перерахування суми кредиту на банківську картку, вказану нею при укладенні договору, суд дійшов висновку щодо стягнення з [PERSON] суми кредиту в розмірі - 10000 грн. на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС». Щодо позовних вимог ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» в частині стягнення з [PERSON] відсотків за договором про споживчий кредит № 4021572 від 12.05.2021, суд зазначає наступне. Як зазначено у висновках, що викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа N 444/9519/12), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Наведений підхід до вирішення спорів у подібних відносинах підтверджений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року (справа N 910/4518/16), де викладені такі правові висновки. Поняття «користування кредитом», яким послуговуються скаржники, є окремим випадком «користування чужими коштами». Термін «користування чужими коштами» Велика Палата Верховного Суду розтлумачила в постанові від 10.04.2018 у справі N 910/10156/17 (пункти 34, 35, 37 відповідно). Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048\~ЦК\~України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини другої статті 1054 ЦК України та до відносин із комерційного кредиту - в силу частини другої статті 1057 цього Кодексу. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625\~ЦК\~України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Підстав відступити від указаних вище правових висновків немає. Отже, «користування кредитом» - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору. Припис абзацу другого частини першої статті 1048\~ЦК\~України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. У разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625\~ЦК\~України у розмірі, встановленому законом або договором. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі N 444/9519/12 (пункт 54) та від 04 лютого 2020 року у справі N 912/1120/16 (пункт 6.19). Велика Палата Верховного Суду вважає, що підстав для відступу від цього висновку немає. Частиною 1 статті 627\~ЦК\~України визначено, що відповідно до статті 6\~цього\~Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, ця стаття також не допускає свободу договору в частині порушення, зокрема, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. Тому сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини виходячи з правової природи останніх. Зазначене не означає, що сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України, і цей розмір може зменшити суд. Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). За умовами п.п. 1.2, 1.3, 1.4 договору про споживчий кредит № 4021572 від 12.05.2021 кредит надається у сумі 10000 грн. строком на 30 днів з 12.05.2021 по 11.06.2021. Пунктом 1.5 Договору визначено, що загальні витрати Позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат Позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 5500.00 грн. в грошовому виразі та 95.00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 Договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат Позичальника за кредитом складає 15500.00 гривень. Загальні витрати Позичальника за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника, а також строк кредиту розраховані виходячи з припущення, що Позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а строк кредитування залишиться незмінним та що Кредитодавець і Позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому Договорі, зокрема Позичальник здійснить повне погашення заборгованості в термін, вказаний в п.1.4 Договору. Позичальник розуміє та погоджується, що наведені в цьому пункті показники не підлягають оновленню у випадку продовження Позичальником строку кредитування, часткового дострокового погашення заборгованості чи прострочення виконання ним. Відпоідно до п.п. 2.2.1 Позичальник сплачує Кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п 1.5.1.-1.5.2. Договору, в термін (дату) вказаний в п.1.4. У випадку якщо Позичальник продовжує строк кредитування вказаний в п. 1.3 Договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою визначеною п.1.5.2. або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною п.1.6 Договору, в сумі та на умовах визначених п.2.3 Договору. Пунктом 2.2.2, визначено, що нарахування Кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати, наступної за днем надання кредиту, по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених п.2.2.3 Договору. Проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п.1.6. цього Договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п.1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування визначеного п. 1.3, запропонована Позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку встановлену п.1.6 Договору. Якщо визначена п.1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то після завершення первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах, проценти з дня продовження строку кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах, згідно п.2.3.1.2 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п.1.6. Договору. Стандартна (базова) процентна ставка не є підвищеною. Якщо розмір зобов`язань Позичальника зі сплати процентів протягом первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах є меншим, ніж заборгованість зі сплати процентів за аналогічний строк кредитування, що продовжений на стандартних (базових) умовах, це означає, що протягом первісного строку кредитування та/або в період пролонгації на пільгових умовах Позичальнику була надана знижка, що дорівнює різниці між стандартною (базовою) ставкою встановленою п.1.6 та процентною ставкою визначеною п.1.5.2 Договору. Після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється. Розмір стандартної (базової) ставки не може бути збільшено Товариством без письмової (такої, що прирівнюється до письмової) згоди Позичальника (п.п. 2.2.3. договору). Водночас, у графіку платежів за договором про споживчий кредиту № 4021572 від 12.05.2021, який є Додатком № 1 до договору, у паспорті споживчого кредиту № 4021572, який є Додатком № 2 до договору та у анкеті-заяві на кредит № 4021572 від 12.05.2021 сторони погодили, що відповідач зобов`язується повернути кредит у розмірі 15500 грн. Строк повернення кредиту 30 днів з моменту отримання кредиту 12.05.2021. Дата повернення кредиту 11.06.2021. Комісія за надання кредиту 1000 грн. нараховується одноразово та проценти за користування кредитом у сумі 4500 грн. нараховуються за ставкою 1,50% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Аналізуючи наведені умови договору щодо строку, на який видається кредит, порядку нарахування процентів, суд приходить до висновку, що у договорі відсутні чіткі і зрозумілі для споживача умови про право кредитодавця нараховувати проценти за фактичне правомірне користування коштами після закінчення строку дії договору. Адже, в анкеті-заявці, у договорі про споживчий кредит, у графіку платежів та у паспорті споживчого кредиту визначено строк кредитування 30 днів та дата повернення кредиту 11.06.2021, визначено нараховані проценти та комісію, які підлягають обов`язковій сплаті за користування кредиту у сумі 5500 грн., тоді як за змістом п 2.4.1 та п. 2.4.2 умов договору визначено, позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну передбаченого п.1.4. Договору, а у випадку пролонгації - не пізніше дати завершення періоду на який продовжено строк кредитування. У випадку, якщо станом на дату закінчення строку кредитування (настання дати повернення кредиту) будуть існувати будь-які боргові зобов`язання Позичальника за цим Договором, в тому числі, але не виключно, плата за кредит, пеня та/або інші платежі на користь Кредитодавця встановлені умовами цього Договору, то така заборгованість повинна бути сплачена Позичальником одночасно з поверненням кредиту в термін, передбачений п.1.4. Договору або у дату завершення періоду пролонгації. Якщо заборгованість не буде погашена після завершення строку кредитування визначеного згідно п.1.3 та п.2.3 цього Договору, виконання зобов`язань зі сплати платежів вважається простроченим Позичальником та передбачає настання наслідків обумовлених розділом 4 , п.3.2.5 Договору. Таким чином, договором одночасно з визначеним строком кредитування, передбачено продовження (пролонгації) строку кредитування до невизначеної дати. Отже, слід виходити з того, що сторони не узгодили належним чином відповідальність за прострочення грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 ЦК України у виді сплати процентів за неправомірне користування кредитом (або ж право кредитодавця нараховувати проценти за фактичне правомірне користування коштами після закінчення строку дії договору). Згідно з ч.6 ст.509 ЦК України зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ч.8 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. На підставі викладеного, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідачки відсотків після спливу строку кредитування 11.06.2021, оскільки умови договору в цій частині є суперечливими. Разом з тим, матеріали справи не містять і відомостей щодо продовження (пролонгації) строку кредитування в розумінні умов договору (часткової сплати тіла кредиту чи процентів, підписання відповідачкою додаткового договору (в т.ч. в електронній формі) про пролонгацію кредитного договору). Враховуючи викладене, оскільки [PERSON] не повернула кредит, наданий їй у розмірі 10000 грн., з відповідачки на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» підлягає стягненню заборгованість за договором про споживчий кредит № 4021572 від 12.05.2021 у розмірі 15500,00 грн., з яких 10000 грн. - сума боргу за тілом кредиту, 1000 грн. - комісія з надання кредиту та 4500 грн. - відсотки за користування кредитом в межах строку кредитування (30 днів з моменту отримання кредиту), які були узгоджені та нараховані їй на 30 день з моменту отримання кредиту. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. до яких належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно зі ст.\~137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Представництво та захист позивача здійснювало адвокатське об`єднання «Анастасії Міньковської», на підставі договору про надання правової допомоги № 42649746 від 11 грудня 2023 року та Додаткової угоди 003066321029 до Договору № 42649746 про надання правової допомоги від 11.12.2023 (а.с. 12, 19, 29). Згідно детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатським бюро «Анастасії Міньковської», необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» щодо стягнення кредитної заборгованості на підставі договору про надання правової допомоги № 42649746 від 11.12.2023 адвокатським об`єднанням надано правову допомогу на загальну суму 6000 грн.. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати підлягають стягнення з відповідачки на користь позивача пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме, відсоток задоволених вимог становить (15500 грн. / 45500 грн.) * 100 = 34,17%. Таким чином судовий збір підлягає стягненню у розмірі (2422,40 грн. * 34,17%) = 827,60 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі (6000 грн. * 34,17%) = 2050,20 грн.

Outcome: partial