Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-10 00:00:00

30.07.2024 [PERSON] звернувся до суду із позовом до Ковельського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в якому просить зняти арешт з об`єкта обтяження: квартири [ADDRESS] , житлова площа 30,3 кв. м., загальна площа становить 44, 4 кв. м, реєстраційний номер обтяження 5440159 від 21.03.2003. Обґрунтовуючи позов [PERSON] зазначив, що 08.11.2006 йому подаровано [PERSON] в особисту приватну власність квартиру [ADDRESS] згідно договору дарування квартири, який внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 16499534. Квартира двохкімната, житловою площею 30,3 кв.м., загальна площа становить 44,4 кв.м., про що свідчить договір дарування від 08.11.2006 року, зареєстрований в реєстрі за № 1551, посвідчений приватним нотаріусом Ваврищук В.С.. Позивач дізнався, що на вищевказане нерухоме майно накладено арешт відповідачем Підставою накладення арешту згідно з витягом з Державного реєстру є постанова Ковельської ДВС від 21.03.2003 за № 3426/1. Позивач звернувся 25.07.2024 із заявою до відповідача про зняття арешту з нерухомого майна., на яку 29.07.2024 надійшла письмова відмова за підписом начальника відділу Ярослава Пилип`юка, в якій вказано, що арешт можу бути знятий тільки за рішенням суду. Згідно інформації з Єдиного реєстру боржників від 03.07.2024 року за [PERSON] ніяких боргів не значиться. Зазначає, що єдиним способом щодо порушення його права володіння, користування, розпорядження майном є задоволення позовних вимог, а тому просить зняти арешт з нерухомого майна. Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 05.08.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. 21.08.2024 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивач не з`явився, 11.09.2024 через канцелярію суду позивач та його представник подали письмову заяву про розгляд справи у їх відсутності, просять задовольнити позовні вимоги. Представник Ковельського ВДВС в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подала клопотання про проведення розгляду справи без представника відділу ДВС, у вирішенні справи покладається на розсуд суду. У зв`язку з неявкою усіх учасників справи фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося (частина друга частини 247\~ЦПК України). Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких мотивів. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить двокімнатна квартира [ADDRESS] , житлова площа 30,3 кв. м., загальна площа становить 44, 4 кв. м. Право власності набуте ним на підставі договору дарування квартири від 08.11.2006, посвідченого приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Волинської області Ваврищук В.С., що підтверджується копією договору дарування, а також копією витягу КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 13319370 від 23.01.2007. Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №387872336 від 23.07.2024 у рамках виконавчого провадження винесена постанова 3426/1 Ковельської ДВС від 21.03.2003 про арешт нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] . З листа відповідача за вих. №115037/5 від 29.07.2024 вбачається, що виконавче провадження у якому винесена постанова про накладення арешту на квартиру позивача відсутнє внаслідок знищення, а також зазначено про неможливість зняття арешту. Згідно із ч. 2\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Відповідно до положень ч. 1 ст.\~15, п. 1 ч. 2 ст.\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 4\~ст. 41 Конституції України, ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~передбачена непорушність права власності, в тому чисті те, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Зі змісту статей\~316,\~317,\~319 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до висновку Верховного суду України викладеного у справі №6-26цс 13 від 15.05.2013 вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Виходячи із вищенаведеного, після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи, суд вважає, що наявність обтяжень у формі арешту на квартиру перешкоджає дійсному власнику володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, а тому обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження під час судового розгляду справи, що дає підстави для задоволення позову. Позивач не вимагає компенсації судових витрат. Враховуючи викладене,

Outcome: approved