Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-18 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою про встановлення юридичного факту самостійного виховання та утримання батьком своїх неповнолітніх дітей, посилаючись на те, що він перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який припинений в 2024 році. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Мати дітей вихованням, утриманням дітей не займається. Наразі повстало питання щодо встановлення факту самостійного утримання та виховання батьком дітей, метою якого \~є необхідність отримання можливості одноосібного звернення батьком до державних, медичних та освітніх закладів він імені та в інтересах дитини. Оскільки іншим чином встановити даний факт чинним законодавством не передбачено, просив встановити юридичний факт самостійного виховання та утримання батьком своїх неповнолітніх дітей. Заявник в судове засідання не з`явився, однак просив розгляд справи провести без його\~участі та заявлені вимоги задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак надала суду\~заяву про розгляд справи без її участі та\~повідомила,\~що не заперечує проти задоволення заяви. Дослідивши матеріали справи, давши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що заявник [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 11 червня 2014 року. Від спільного шлюбу мають неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом Новоселицького районного суду від 06 вересня 2024 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини її заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 02 вересня 2024 року до досягнення дітей повноліття. Рішенням Новоселицького районного суду від 02 вересня 2024 року шлюб між сторонами розірвано. Згідно до ч. 1 ст.\~141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучатися зі своєю матір`ю. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Пунктом 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини). З довідки Слобідського старостинського округу № 4 Чернівецького району Чернівецької області № 548 від 05 серпня 2024 року вбачається, що заявник [PERSON] разом із дітьми [PERSON] та [PERSON] проживають у домоволодінні по [ADDRESS] , в той же час мати дітей [PERSON] проживає взагалі в іншій місцевості, а саме в с. Новоселиця Дністровського району Чернівецької області. З довідки Слобідського старостинського округу № 4 Чернівецького району Чернівецької області № 631 від 19 вересня 2024 року слідує, що діти [PERSON] та [PERSON] перебувають на утриманні батька [PERSON] .. Тим самим, з вказаних доказів слідує, що діти проживають разом із батьком, який піклується про них, бере участь у їх вихованні та утриманні, забезпечує дітям достатній рівень освіти незалежно від стосунків сторін, в той час коли мати самоусунулася від виховання і утримання дітей, тобто фактично діти перебуває на самостійному вихованні та утриманні батька. Відповідно до ч. 1\~ст. 293 ЦПК України\~окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно п. 5 ч. 2\~ст. 293 ЦПК України\~у порядку окремого провадження розглядаються в тому числі справи про встановлення фактів, що має юридичне значення. У відповідності до ч. 2\~ст. 315 ЦПК України\~у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. При цьому, наведений ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Дослідженими судом доказами з`ясовано, що мати дітей проживає окремо від них, участі у їх вихованні та утриманні не приймає. Зазначене не заперечувалось та визнано матір`ю дітей. Враховуючи викладене, суд відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи перш за все із інтересів дітей вважає, що подана заява\~є обґрунтованою та підлягає задоволенню, оскільки іншим чином встановити факт, що батько самостійно виховує та утримує неповнолітніх дітей, чинним законодавством не передбачено. На підставі викладеного та

Outcome: approved