Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути із [PERSON] 77632,01 грн сплаченого страхового відшкодування та витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позову вказав, що 19.11.2023 року о 11-00 год., м. Київ, по 192-А Садової вулиці, 97, сталася дорожньо- транспортна пригода за участю автомобіля марки «VLOLKSWAGEN», державний реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував [PERSON] та автомобіля марки «TOYOTA», державний реєстраційний номер [NUMBER] , який належить [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки «TOYOTA», державний реєстраційний номер [NUMBER] отримав механічні пошкодження. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 05.12.2023 року по справі про адміністративне правопорушення №753/21935/23 [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення . На момент дорожньо-транспортної пригоди діяв Договір добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» № 030337/4057/0000233 від 01.02.2023 року. Згідно вказаного договору були застраховані майнові інтереси, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням наземним транспортним засобом «TOYOTA», державний реєстраційний номер [NUMBER] . Страхувальник своєчасно звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» із заявою №14705343996 про подію з ознаками страхового випадку згідно договору КАСКО № 030337/4057/0000233/1 від 20.11.2023 року. Дану заяву було розглянуто, пошкодження автомобіля «TOYOTA», державний реєстраційний номер [NUMBER] , визнано страховим випадком у зв`язку з чим позивач здійснив виплату суми страхового відшкодування за пошкоджений транспортний засіб «TOYOTA» у розмірі 77 632 грн. На момент настання страхового випадку цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Посилаючись на приписи ст. 993,1166,1187 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» просив стягнути із відповідача вказану суму виплаченого страхового відшкодування. Ухвалою від 30.08.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 23.09.2024 постановлено справу слухати заочно. Позивач просить суд розглядати справу без участі їх представника, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, заперечень проти ухвалення заочного рішення не подав. Відповідач у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи (п.3 ч. 8 ст 128 ЦПК України), заяв про розгляд справи у його відсутності суду не надавав. Ураховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Зважаючи на відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі даних та доказів, при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. ст. 223, 280 ЦПК України. Судом встановлено такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Відповідно до постанови Дарницького районного суду м. Києва від 05.12.2023 по справі № 753/21935/23, відповічача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу. При розгляді справи про адміністративне правопорушення судом було встановлено, що 19.11.2023 об 11 год. 00 хв. по 192-А Садової вулиці, 97 у м. Києві [PERSON] , керуючи автомобілем Volkswagen д.н.з. [NUMBER] , під час об`їзду перешкоди не переконався, що це буде безпечно, не дотримався безпечного інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Toyota д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався в зустрічному напрямку. Внаслідок цього автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив п. 13.3 Правил дорожнього руху. 01.02.2023 [PERSON] уклала із ТОВ «СК «УНІКА» договір добровільного страхування наземного транспортного засобу «КАСКО» № 030337/4057/0000233, відповідно до якого сторони передбачили виплату страхового відшкодування у випадку настання страхових ризиків, зокрема, і ДТП (п.1.2.1 договору). Франшиза за вказаним ризиком за домовленістю сторін складає 0%. Строк дії договору з 14.02.2023 по 13.02.2024. Забезпеченим транспортним засобом є автомобіль Toyota Land Cruiser 300, державний номерний знак [NUMBER] . Власником вказаного автомобіля згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу є [PERSON] . Пунктом 9.20 договору передбачено, зокрема, що страхове відшкодування сплачується шляхом безготівкового переказу коштів на поточний рахунок СТО, де проводиться ремонт застрахованого ТЗ за всіма ризиками, крім ризику «Незаконне заволодіння». 19.11.2023 [PERSON] звернулася до ТОВ «СК «УНІКА» із заявою про подію з ознаками страхового випадку. Пошкодження автомобіля Toyota Land Cruiser 300, державний номерний знак [NUMBER] були зафіксовані в протоколі огляду колісного транспортного засобу №56368 від 25.11.2023. 06.12.2023 було складено страховий акт № 14705343996, у якому зафіксовано висновок комісії страховика виплатити страхове відшкодування [PERSON] у сумі 77632,01 грн. шляхом перерахування коштів ТОВ «Автосаміт на Столичному». Відповідно до платіжного доручення № 129111 від 07.12.2023 вказані кошти були виплачені ТОВ «Автосаміт на Столичному». За даними МТСБУ, відомості про статус поліса і страховика за транспортним засобом Volkswagen, державний номерний знак [NUMBER] , у реєстрі відсутні. У зв`язку із тим, що відповідач виплачене страхове відшкодування ТОВ «СК «УНІКА» не повернув, позивач звернувся до суду із позовом про примусове стягнення цих коштів. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно зі ст. 108 Закону України «Про страхування», який діяв на час виникнення спірних правовідносин, страховик, який здійснив страхову виплату за договором страхування майна, має право вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки, у розмірі здійсненої страхової виплати та інших пов`язаних із нею фактичних витрат. Якщо договором страхування майна не передбачено інше, до страховика, який здійснив страхову виплату, в межах такої виплати переходить право вимоги (суброгація), яке страхувальник або інша особа, визначена договором страхування або законом, що одержала страхову виплату, має до особи, відповідальної за заподіяні збитки. Судом не встановлено, що сторонами при укладенні договору були передбачені будь-які обмеження у праві вимоги позивача до винуватця ДТП про відшкодування здійснених страхових виплат. Матеріалами справи не підтверджується, що цивільна відповідальність відповідача на момент вчинення ДТП була застрахована. Матеріали справи також не містять інших доказів, які б свідчили про те, що відповідач звільняється від відшкодування збитків, спричинених ДТП, як це, зокрема, передбачено ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Судом встановлено, що порядок обрахунку суми страхового відшкодування та її виплати [PERSON] повністю узгоджується із умовами договору страхування. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З урахуванням наявності постанови Дарницького районного суду м. Києва від 05.12.2023 по справі № 753/21935/23, якою відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та яка набрала чинності, у суду відсутні підстави вважати, що відповідач не є винним у скоєнні 19.11.2023 ДТП, в результаті якої було заподіяно матеріальну шкоду забезпеченому транспортному засобу, який належить [PERSON] . За таких обставин суд дійшов висновку, що після виплати страхового відшкодування згідно укладеного договору, до позивача, у межах такої виплати, перейшло право вимоги (суброгації) до відповідача, який є відповідальним за заподіяні збитки. А тому позов слід задовольнити повністю. У силу приписів ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору у сумі 3028,00 грн.

Outcome: approved