Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-19 00:00:00

03 червня 2024 року [PERSON] , [INFO] звернувся до суду із позовною заявою до свого сина [PERSON] , [INFO] про стягнення аліментів. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. В обґрунтування позовної заяви зазначає, що позивач являється пенсіонером за віком та отримує пенсію в розмірі 2636 грн. 10 коп., інших доходів немає, крім того зазначає, що син позбавив його нерухомого майна обманним шляхом, про що є судовий спір, справа №308/18488/23. Крім сина позивач має доньку, яка проживає з матір`ю та утримує її, а за домовленістю син проживає з батьком і утримує його. [PERSON] , син позивача одружений, однак дітей чи інших утриманців немає, офіційно працевлаштований та, на думку батька має можливість надавати останньому матеріальну допомогу, проте відмовляється це робити. Враховуючи вищевикладене позивача просить стягнути з відповідача аліменти на своє утримання в розмірі відсотків від заробітку щомісячно. 01 липня 2024 року представником відповідача [PERSON] адвокатом Бойко Б.Б. було подано відзив на позовну заяву з якого вбачається, що відповідач на даний момент здійснює постійний догляд за своїм хворим дідусем [PERSON] , [INFO] , у якого наявні когнітивні порушення, про що надає відповідні документи. Зазначає, що відповідно до цього Рішення про призначення/перерахунок компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі від 21.03.2024 року у якій зазначено, що надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі [PERSON] [INFO] . Крім того, вказує, що позивач часто подорожує за кордон та проживає там протягом тривалого періоду. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 червня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання 20 вересня 2024 року: - позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності. - відповідач не з`явився, адвокат через канцелярію суду подав заяву згідно з якою просить провести розгляд у їх відсутності та відмовити у задоволенні позову. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України суд ухвалив, справу розглядати без участі сторін, які подали письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності на підставі наявних матеріалів справи. Застосування технічних засобів фіксування під час розгляду цивільної справи не здійснювалось відповідно до ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою учасників судового процесу. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи. Позивач [PERSON] , [INFO] є батьком відповідача [PERSON] , [INFO] . Позивач являється пенсіонером за віком та отримує пенсію в розмірі 2636 грн. 10 коп. Згідно довідки про доходи №8568125522551819 пенсіонер [PERSON] , що перебуває на обліку в Ужгородському об`єднаному управлінні ПФУ в Закарпатській області і отримає пенсію за віком згідно якої сума пенсії за період з 01.01.2023 по 31.12.2023 року складає 31433 грн. 20 коп.. Відповідач [PERSON] , офіційно працевлаштований. Позиція суду та оцінка доводів учасників справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Згідно статті 51 Конституції України, повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ч.1, 3 статті 172 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування. Статтею 202 СК України передбачено, що повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає. Відповідно до пункту 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст.202 СК), не є абсолютним. Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними особами, зокрема, є особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами . Відповідно до ст. 47 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», діти зобов`язані піклуватися про батьків похилого віку, подавати їм допомогу і підтримку, в разі необхідності здійснювати догляд за ними. Таким чином, необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. Отже, зобов`язання повнолітніх «дітей» утримувати своїх батьків не виникає в разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. При цьому обов`язок повнолітніх «дітей» не пов`язується з їхньою працездатністю й можливістю надавати батькам матеріальну допомогу (це зазначено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 у справі №212/1055/18-ц). Позивач зазначає, що він отримує незначну пенсію, якої недостатньо для забезпечення його життєвих потреб, а тому він потребує матеріальної допомоги. Як встановлено судом позивач є непрацездатною особою, пенсіонером за віком. Отримує пенсію, яка складає 31433 грн. 20 коп. за період з 01.01.2023 по 31.12.2023 року. Також позивач зазначив, що син не надає матеріальної допомоги, хоча є працездатним та інших осіб на утриманні немає. Щодо посилання відповідача на здійснюваний ним догляд за своїм дідусем [PERSON] , [INFO] , суд вважає необхідним зазначити, що з представлених суду документів вбачається, що відповідач надає своєму дідусеві соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, однак вказані документи не підтверджують наявність фінансових витрат, щодо дідусі відповідача. Разом з тим, навіть якщо такі наявні, вказана обставина жодним чином не впливає на обов`язок відповідача щодо утримання свого батька. Посилання відповідача, на той факт, що позивач часто виїжджає закордон та отримує там прибуток, не підтверджені жодними доказами. Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Так, у відповідності до ч.1 ст.204 СК України, дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків. У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року надано роз`яснення, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги не є абсолютним. Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає. Згідно п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст.202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст.204 СК). Таким чином, право на утримання від дочки, сина - мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч.1 ст.204 СК України. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Отже, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд не вбачає підстав передбачених ст.204 СК України для звільнення відповідача від сплати аліментів на утримання позивача. Частиною 1 ст.205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Згідно ч.2 ст.205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, можливості одержання утримання від інших дітей, дружини, чоловіка та своїх батьків. Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька. Враховуючи матеріальний стан сторін, а також те, що позивач є непрацездатним особою, пенсіонером, окрім пенсії, інших джерел доходів не має, розмір пенсії вочевидь є недостатнім для повноцінного існування, у свою чергу, відповідач є працездатною особою, має постійний дохід, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а саме: стягненню з відповідача на користь позивача аліментів на утримання непрацездатного батька у розмірі відсотків від заробітку відповідача щомісячно, починаючи з 03 червня 2024 і довічно. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп., оскільки позивач від його сплати звільнений. На підставі викладеного та

Outcome: approved