Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-23 00:00:00

23.08.2024 заявник звернулась до суду з вказаною заявою, в якій просить встановити факт родинних відносин, що померлий [INFO] [PERSON] є батьком [PERSON] , померлого [INFO] . В своїй заяві вказала, що з 13.06.1997 перебувала у шлюбі з [PERSON] . В квартирі [ADDRESS] мешкала сім`я: батько чоловіка [PERSON] , чоловік заявниці [PERSON] , його син [PERSON] , син [PERSON] та заявниця. Вказана квартира була приватизована за життя чоловіком заявниці, його сином та дідом (батьком чоловіка заявниці) та в свідоцтві на право власності на житло від 12.04.1994 власниками житла вказано російською мовою « [PERSON] ». [INFO] помер [PERSON] , заповіт ним не складався. Після смерті батька спадкоємцями були син заявниці та сестра [PERSON] яка теж померла (дата смерті заявниці невідома). Чоловік заявниці звернувся до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька, була відкрита спадкова справа але свідоцтво оформлено не було та [INFO] чоловік заявниці [PERSON] помер. Після смерті чоловіка відкрилась спадщина у вигляді 1/3 частини вказаної вище квартири, яка належала померлому та частини зазначеної квартири, яка є спадковим майном після смерті [PERSON] . Після смерті чоловіка заявниці, вона та його сини стали спадкоємцями, та які написали у нотаріуса заяви про відмову від прийняття спадщини на користь заявниці. [PERSON] заповіт на належне йому майно не складав. Після звернення заявниці для оформлення спадкових справ приватним нотаріусом Іскрицькою Г.В. було виявлено, що з поданих документів, що підтверджують факт родинних відносин, не встановлено родинного зв`язку, оскільки прізвища відрізняються спадкодавця « [PERSON] », прізвище його батька, спадщину яку після якого він прийняв але не оформив своїх спадкових прав « [PERSON] ». Вказана обставина стала підставою для відмови заявниці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її чоловіка (постанова від 11.07.2024 №136/02-31). Заявник наголошує, що в більшості документи чоловіка заявниці його синів та його батька в т.ч. прізвище заповнювалось російською мовою і помилка в написанні прізвищ почалась після видачі документів українською мовою, а саме паспортів та надає відповідні документи. Так, чоловік заявниці отримав паспорт з прізвищем « [PERSON] », а його батько з прізвищем « [PERSON] ». З огляду на викладене заявниця змушена звернутися до суду, оскільки іншим позасудовим шляхом факт родинних відносин встановити не можливо, що перешкоджає їй отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на частину майна її чоловіка. Ухвалою суду від 26.08.2024 провадження по справі було відкрито, справу призначено до судового розгляду, витребувано у приватного нотаріуса Іскрицької Г.В. копію спадкової справи на [PERSON] і [PERSON] 17.09.2024 до суду від приватного нотаріуса Іскрицької Г.В. надійшли копії спадкових справ. Заявник в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, просила задовольнити заяву та встановити факт родинних відносин. Заінтересовані особи в судове засідання не з`явились, про дату і час судового засідання повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили, правом на надання пояснень не скористались, поштова кореспонденція повернута до суду за закінченням строку зберігання. Згідно з ч.3\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.1 ч.1\~ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно роз`яснення п. 7\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо твердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину та інше. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у віці 85 років, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 24.10.2007. В паспорті серії [NUMBER] від 30.04.2002 записано прізвище його [PERSON] українською мовою « [PERSON] », а російською « [PERSON] ». Разом з тим, в атестаті зрілості [PERSON] , серії [NUMBER] від 29.06.1960 його прізвище записано російською мовою « [PERSON] », українською мовою « [PERSON] ». В свідоцтві про право власності на житло від 12.04.1994 визначено, що квартира [ADDRESS] на праві приватної спільної/сумісної власності належить громадянам, а саме: записано російською « [PERSON] » та членам його родини « [PERSON] », « [PERSON] ». Заявою від 18.04.2008 [PERSON] заявив про прийняття спадщини після смерті свого батька [PERSON] та просив видати свідоцтво про право на спадщину за законом. Також [PERSON] вказав про наявність інших спадкоємців, доньки померлого [PERSON] , що мешкає у м. Запоріжжі. В паспорті серії [NUMBER] від 14.03.2000 записано прізвище його володільця [PERSON] українською мовою « [PERSON] », а російською « [PERSON] », що не відповідає прізвищу ні російською ні українською мовою у свідоцтві про народження серії [NUMBER] від 26.06.1960. Разом з тим, у атестаті про середню [PERSON] від 27.06.1977 його прізвище записано російською мовою « [PERSON] », українською мовою « [PERSON] » при тому, що в дипломі серії [NUMBER] від 30.06.1989 прізвище [PERSON] записано російською мовою « [PERSON] », українською мовою « [PERSON] ». За свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 13.06.1997, зокрема, прізвище [PERSON] записано українською мовою « [PERSON] », що відповідає свідоцтву про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 12.06.1997 та попри запису в свідоцтві про розірвання шлюбу від 28.09.1993 російською « [PERSON] » із залишенням йому прізвища « [PERSON] ». У свідоцтві про народження серії [NUMBER] від 26.06.1960 російською записано, що « [INFO] » народився « [PERSON] » батьками якого є « [PERSON] » та « [PERSON] », про що зроблено в книзі записів громадянського стану запис №1883 від 26.06.1960. [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у віці 63 років, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 03.01.2024. Після його смерті 05.01.2024 приватним нотаріусом Іскрицькою Г.В. спадкову справу було зареєстровано в спадковому реєстрі. Відповідно до постанови приватного нотаріуса Іскирцької Г.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус розглянувши заяву [PERSON] від 11.07.2024 про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що належало померлому [PERSON] , вбачається, що заявнику відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим що нею не подано документів, що підтверджують родинні відносини між спадкодавцем [PERSON] та його батьком [PERSON] спадщину після якого він прийняв але не оформив своїх спадкових прав, з урахуванням різниці прізвищ між ними (постанова від 11.07.2024 №136/02-31). Також судом, із спадкової справи № 2/2024, відкритої 05.01.2024 приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Іскрицькою Г.В. після смерті [PERSON] , померлого [INFO] встановлено, що спадкоємцями померлого першої черги які прийняли спадщину померлого та не відмовилися від неї є [PERSON] ( [PERSON] , [INFO] , відмовився від прийняття спадщини, [PERSON] , [INFO] , спадщину не прийняв у шестимісячний термін, не заперечив про отримання спадщини дружиною батька). Також наявна копія спадкової справи №327/2008 в якій є заяви про [PERSON] та [PERSON] про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] . Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008, якщо викладення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю. Факт родинних відносин заявнику необхідно встановити для того, щоб реалізувати свої спадкові права. Встановлення факту родинних відносин породить для заявника певні юридичні наслідки, так як іншого шляху для підтвердження факту родинних відносин не існує. Факт того, що померлий [INFO] [PERSON] , [INFO] , є сином померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] підтверджується сукупністю наданих заявником документів вказаних вище, які досліджені судом. Ці докази суд вважає належними та допустимими, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування та одержані у встановленому законом порядку. Зі змісту роз`яснень, викладених у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», вбачається, що в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про прав. Відповідно до листа ВСУ від 01.01.2012 «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в разі, якщо установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду. Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» встановлено, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Згідно роз`яснення п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Пунктом 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України передбачено, що до справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення відносяться справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Таким чином, в судовому засіданні доведений факт родинних відносин між чоловіком заявниці [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , оскільки перекладом з російської мови прізвище батька вказане « [PERSON] », а сина « [PERSON] » тому доведення вказаного факту необхідно заявнику для оформлення спадщини. Судом під час судового засідання були встановлені факти та відповідні їм правовідносини, у суду немає жодних підстав ставити під сумнів обставини, викладені заявником в своїй заяві, крім того, вказані факти ніким не заперечуються і визнаються заінтересованою особою. При таких обставинах суд вважає, що встановлення факту родинних відносин, не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси осіб та має для заявника юридичне значення, а тому підстав для відмови у задоволенні заяви, судом не встановлено. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Суд вважає, що дослідженні в судовому засіданні докази дають підстави вважати, що померлий [INFO] [PERSON] , [INFO] , є дійсно сином померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] . За таких обставин, враховуючи, що розбіжності у документах, що підтверджують родинні відносини між [PERSON] та його батьком [PERSON] ,\~ унеможливлюють використання заявником цих документів для реалізації свого права на спадкування та оформлення права на спадщину після смерті [PERSON] , надані заявником докази на підтвердження факту родинних відносин у контексті положень статей 77-80 ЦПК України є належними, допустимими, достовірними та достатніми, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі викладеного,

Outcome: approved