Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-10 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі представника адвоката Шкабуро О.В., звернулась до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якому просила в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] та в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки Hyundai Elantra 2012 року випуску, седан білого кольору, державний номерний знак [NUMBER] , в розмірі 160 855,00 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 05.10.2002 року між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб. Перебуваючи в шлюбі, за спільні кошти сторони придбали нерухоме майно, а саме: квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 29.11.2016, який посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Щербиною В.С. та зареєстровано в реєстрі № 1745. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 390131911, станом на 08.08.2024 власником зазначеної квартири є позивач- [PERSON] . Також, 19.01.2019 подружжям було придбано автомобіль марки Hyundai Elantra 2012 року випуску, седан білого кольору, державний номерний знак [NUMBER] . Оскільки, майно було придбане сторонами в період шлюбу, воно належить їм, як подружжю на праві спільної власності, однак після розірвання шлюбу вони не можуть дійти згоди щодо визначення належних їм часток зазначеного майна. 28.02.2023 позивач вдруге уклала щлюб та змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». З огляду на викладене, позивач звернулась до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя. Ухвалою суду від 16 серпня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання на 11.09.2024. Представник позивача адвокат Шерстюк Анастасія Олегівна в судовому засіданні 11.09.2024 підтримала позовні вимоги. В судовому засіданні представник відповідача адвокат Єренко Д.В. надав заяву від 11 вересня 2024, відповідно до якої відповідач [PERSON] повністю визнав позов та не заперечував проти задоволення позовних вимог. Судом клопотання позивача про витребування від Територіального сервісного центру МВС інформації стосовно спірного автомобілю, залишено без розгляду як безпідставне, у зв`язку з визнанням позову відповідачем. Відповідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 05 жовтня 2002 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується копією Свідоцтва про одруження серія [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського районного управління юстиції м. Запоріжжя. Прізвище [PERSON] після одруження змінено на « [PERSON] ». Відповідно до Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Щербиною В.С. 29.11.2016 року та зареєстрованого в реєстрі за №1745, [PERSON] (покупець) купила у [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (продавець) квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 12 Договору чоловік покупця [PERSON] дав згоду на купівлю квартири, справжність підпису на заяві було засвідчено [PERSON] , приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 29.11.2016 року за реєстровим №1744. Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 29 листопада 2016 року за №74289682, право приватної власності на квартиру зареєстровано за [PERSON] 29 листопада 2016 року, про що внесено запис про право власності за № 17702263. Окрім того,19.01.2019 відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] року за [PERSON] зареєстровано право власності на транспортний засіб автомобіль Hyundai Elantra 2012 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] . Згідно з Висновком про ринкову вартість суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «Власні землі» вартість транспортного засобу Hyundai Elantra 2012 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] ., складає 321 710,00 грн. Згідно зі свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 14.10.2022 шлюб між сторонами у справі розірвано. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » після державної реєстрації шлюбу з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 238.02.2023, виданий Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса). Згідно частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з ч.1 ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. У справі, що розглядається, встановлено, що спірне майно, а саме квартира за адресою: [ADDRESS] та автомобіль Hyundai Elantra 2012 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] були придбані за час шлюбу сторін. Враховуючи, те що позовні вимоги визнані відповідачем, суд вважає обґрунтованими доводи позовної заяви про те, що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя. Статтею 163 СК України, встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися, обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшенням, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п. п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Статтею 372 ЦК України майно, що у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до ч. 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Незалежно від того, на кого з подружжя зареєстроване право власності на майно, придбана ними квартира, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності, а тому за кожним із них визнається право власності на її частину. Враховуючи зазначене, суд дійшов про необхідність поділу спільної сумісної власності подружжя між сторонами, а саме квартири, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, виділивши у власність позивачу 1/2 частину квартири, та право власності на іншу 1/2 частину квартири - відповідачу. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Нормами статті 364 Цивільного кодексу України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Відтак, з аналізу змісту вищевказаної норми закону вбачається наявність у позивача права на припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь. Саме такого висновку дійшов Верховний суд, який викладено у постанові Верховного Суду у справі № 501/2211/18 від 24.03.2021. За правилами статті 183 ЦК України автомобіль є річчю рухомою та неподільною, тож відповідно провести його реальний поділ є неможливим. З огляду на вказане, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, визнання права власності на автомобіль за відповідачем та стягнення з останнього на користь позивача грошової компенсації 1/2 частки у праві спільної сумісної власності. За матеріалами справи вбачається та не заперечується відповідачем, що середня ринкова вартість придбаного транспортного засобу марки Hyundai Elantra 2012 року випуску, станом на день звернення позивача до суду становить 321710,00 грн., тож 1/2 вартості спірного авто становитиме 160855,00 грн. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідач із запропонованим позивачем варіантом поділу спільного майна погодився, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи суб`єктний склад, предмет та підстави позову, суд не вбачає підстав для відмови у прийнятті визнання позову, оскільки таке визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. З урахуванням викладених обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та поділу майна подружжя у спосіб, запропонований позивачем, та підтриманий відповідачем. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання цього позову позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 8530 грн. Частиною 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач позовні вимоги визнав, суд на підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України вважає за необхідне повернути позивачу з державного 50% судового збору сплаченого за подання цього позову, тобто 4265,00 грн, тоді як решта судового збору у сумі 4265,00 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved