Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-15 00:00:00

У квітні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду із зазначеним вище позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором № 452183869 від 21 березня 2021 року у розмірі 86\~365 грн. 57 коп., з яких сума заборгованості по основному боргу у розмірі 21\~999 грн. 16 коп., сума заборгованості за відсотками у розмірі 64\~366 грн. 41 коп., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 3\~028 грн. 00 коп. В обґрунтування вимог зазначається, що 21 березня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») та [PERSON] укладено кредитний договір № 452183869 та надано позивачу кредитні кошти. 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (далі ТОВ «Таліон Плюс») укладено договір факторингу № 28/1118-01. Відповідно до Реєстру боржників № 139 від 22 червня 2021 року до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року ТОВ «Таліон Плюс» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 452183869 від 21 березня 2021 року. 20 жовтня 2022 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 20102022, за умовами якого ТОВ «Таліон Плюс» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру прав вимоги № 2 до договору факторингу № 20102022 від 20 жовтня 2022 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 86\~365 грн. 57 коп., з яких сума заборгованості по основному боргу у розмірі 21\~999 грн. 16 коп., сума заборгованості за відсотками у розмірі 64\~366 грн. 41 коп. Після відступлення позивачу права грошової вимоги відповідач не виконав свого зобов`язання, не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ». З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 06 березня 2023 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. З підстав стягнення заборгованості позивач звернувся до суду. Ухвалою суду від 29 квітня 2024 року відкрите провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» у судове засідання представника не направив, у прохальній частині позовної заяви представник позивача [PERSON] просила розглянути дану справу за правилами спрощеного позовного провадження та здійснювати розгляд справи без участі представника, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідач не скористалася процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Відповідно до вимог статті 280 ЦПК України у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, відповідно до частини третьої статті 211, частини четвертої статті 223, частини першої статті 280, статті 281 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності відповідача на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення. Через неявку в судове засідання учасників справи судом у відповідності до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 21 березня 2021 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та [PERSON] укладений кредитний договір № 452183869. Відповідно до паспорту споживчого кредиту продукту «СМАРТ» до договору № 452183869 від 21 березня 2021 року сума кредиту 10\~000 грн. 00 коп., строк кредитування 30 днів, процентна ставка 98,55 процентів річних. Згідно з графіком розрахунків орієнтовна загальна вартість кредиту за дисконтною процентною ставкою складає 10\~810 грн. 00 коп., з яких сума кредиту 10\~000 грн. 00 коп., нараховані проценти 810 грн. 00 коп. 21 березня 2021 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та [PERSON] укладено додаткову угоду до договору № 452183869 від 21 березня 2021 року, за умовами якого сторони домовилися збільшити суму кредиту на суму 1\~050 грн. 00 коп. з 21 березня 2021 року. 24 березня 2021 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та [PERSON] укладено додаткову угоду до договору № 452183869 від 21 березня 2021 року, за умовами якого сторони домовилися збільшити суму кредиту на суму 1\~000 грн. 00 коп. з 24 березня 2021 року. 30 березня 2021 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та [PERSON] укладено додаткову угоду до договору № 452183869 від 21 березня 2021 року, за умовами якого сторони домовилися збільшити суму кредиту на суму 9 950 грн. 00 коп. з 30 березня 2021 року. Відповідно до платіжного доручення від 21 березня 2021 року на користь [PERSON] перераховано грошові кошти у розмірі 10\~000 грн. 00 коп., призначення платежу переказ коштів згідно з договором № 452183869 від 21 березня 2021 року. Згідно з платіжним дорученням від 21 березня 2021 року на користь [PERSON] перераховано грошові кошти у розмірі 1 050 грн.00 коп., призначення платежу переказ коштів згідно з договором № 452183869 від 21 березня 2021 року. Згідно з платіжним дорученням від 24 березня 2021 року на користь [PERSON] перераховано грошові кошти у розмірі 1 000 грн.00 коп., призначення платежу переказ коштів згідно з договором № 452183869 від 21 березня 2021 року. Відповідно до платіжного доручення від 30 березня 2021 року на користь [PERSON] перераховано грошові кошти у розмірі 9 950 грн. 00 коп., призначення платежу переказ коштів згідно з договором № 452183869 від 21 березня 2021 року. 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01. З Реєстру боржників № 139 від 22 червня 2021 року до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року вбачається, що ТОВ «Таліон Плюс» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 452183869 від 21 березня 2021 року. 20 жовтня 2022 року між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 20102022, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» відступає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру прав вимоги № 2 до договору факторингу № 20102022 від 20 жовтня 2022 року відповідач має заборгованість за договором № 452183869 від 21 березня 2021 року. Відповідно до розрахунку заборгованість за кредитним договором № 452183869 від 21 березня 2021 року становить 86\~365 грн. 57 коп., з яких сума заборгованості по основному боргу у розмірі 21\~999 грн. 16 коп., сума заборгованості за відсотками у розмірі 64\~366 грн. 41 коп. Матеріали справи свідчать про те, що кредитний договір № 452183869 від 21 березня 2021 року укладений в електронній формі, за допомогою ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором шляхом перерахування коштів на банківський рахунок, вказаний позичальником [PERSON] . У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» міститься визначення терміну електронного договору, яким визнано домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Положеннями статті 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» визначено, що юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Згідно з вимогами статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відповідно до частини першої статті 205 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Положеннями статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] підписала кредитний договір № 452183869 від 21 березня 2021 року, чим підтвердила, що отримала та ознайомилася з інформацією про умови кредитування, вартість кредитів, наданих виходячи з обраних умов кредитування. Відповідно до укладених кредитних договорів позичальник при підписанні договорів повністю розумів всі умови договорів, надана інформація є повною, доступною та зрозумілою. Вказане свідчить про досягнення сторонами згоди щодо істотних умов договору, як того вимагають положення статті 638 ЦК України. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Положеннями статей 512, 514 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено законом чи договором. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), згідно зі статтею 1077 ЦК України, одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Ця послуга згідно з договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу. Положеннями Цивільного кодексу України не містять жодних обмежень щодо предмету договору факторингу (право грошової вимоги), за критерієм віднесення носія вказаної заборгованості до кола суб`єктів господарювання. Відповідно до статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Частиною першою статті 1082 ЦК України передбачено зобов`язання боржника здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 3\~028 грн 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved