Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-05 00:00:00

08.06.2023 року [PERSON] звернулась до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , територіальної громади міста в особі Дніпровської міської ради, третя особа: Шоста дніпровська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом. Позовна заява мотивована тим, що 28 травня 2020 року рідна тітка Позивача - [PERSON] [INFO] склала заповіт за змістом якого на випадок своєї смерті зробила розпорядження про те, що усе своє майно, де б воно на знаходилося та з чого б воно не складалося та все те, на що вона за законом матиме право на день своєї смерті вона заповіла саме їй. Зміст такого заповіту, передусім, був зумовлений тим, що Позивач все життя спілкувалась з [PERSON] та її чоловіком [PERSON] , довготривалий час здійснювала догляд за ними, піклувалася про них, допомагала по господарству, придбавала та приносила ліки і продукти харчування, займалася їхнім лікуванням та забезпечувала їх усім необхідним для життя. Після смерті [PERSON] її чоловік [PERSON] до самої своєї смерті фактично перебував під доглядом та піклуванням Позивача, а інші його родичі навіть жодного разу його не провідували. [INFO] [PERSON] померла в результаті хвороби та після її смерті відкрилася спадщина, зокрема, на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Згодом, [INFO] , в результаті хвороби помер чоловік [PERSON] - [PERSON] . Будь-яких інших спадкоємців першої черги після смерті тітки і її чоловіка не залишилося. 26 листопада 2020 року Позивач звернулася до Шостої Дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. На наслідком поданої заяви Шостою Дніпровською державною нотаріальною конторою було відкрито спадкову справу № 644/2020. Втім, постановою державного нотаріуса Шостої Дніпровської державної нотаріальної контори Єремеєвої А.В. від 12 травня 2023 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] . Вказане рішення було обґрунтовано тим, що державний нотаріус не зміг встановити склад спадкового майна, оскільки у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян був встановлений актовий запис про шлюб [PERSON] та [PERSON] , який було укладено 23 березня 1968 року. Незважаючи на те, що у спадковій справі наявна заява від [PERSON] про те, що він не претендує на одержання свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя, оскільки майно, а саме квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , є особистою приватною власністю [PERSON] , як така, що придбана нею за особисті кошти, жодного документу на підтвердження факту належності вказаної квартири спадкодавцю на праві особистої приватної власності нотаріусу надано не було. При цьому, спадкоємцем [PERSON] - є його рідна сестра [PERSON] , яка теж претендує на частину спадкового майна. З огляду на вказані обставини Позивач вимушена звертатися до суду із даною позовною заявою, та просила визнати за нею право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] [INFO] , померлої [INFO] . Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12.06.2023 р. було відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження. 31.07.2023 року представником відповідача - [PERSON] - адвокатом Коганом Р.В. було подано відзив на позовну заяву. Згідно відзиву зазначено, що спірна квартира за адресою: [ADDRESS] , не є особистою приватною власністю [PERSON] , а придбана в шлюбі з [PERSON] , спадкоємцем якого і є [PERSON] . Оскільки придбане майно у шлюбі відповідно до чинного законодавства є спільною сумісною власністю подружжя, то Позивач не має права претендувати на всю квартиру, а може отримати у спадок лише її частину. Нотаріальна відмова [PERSON] від своєї частки у квартирі не відповідає вимогам законодавства, та зроблена не ним особисто, а іншою особою. Також представником було подано до суду зустрічну позовну заяву, згідно якої Відповідач, з підстав зазначених, зокрема, у відзиві на позов, з урахуванням змін від 25.03.2024 р. просив встановити факт родинних відносин, як рідних брата та сестру, між [PERSON] та померлим [INFO] [PERSON] ; визнати квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] [INFO] , померлої [INFO] та [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] ; визнати за [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] , право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті її брата, [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] . 12.10.2023 року представником відповідача Дніпровської міської ради - Чудновським А.О. було подано відзив на позовну заяву, згідно якого зазначено про відсутність порушень прав позивача з боку Дніпровської міської ради, а тому, з урахуванням вказаного та норм чинного законодавства представник просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2023 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , Територіальної громади міста в особі Дніпровської міської ради, третя особа: Шоста дніпровська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності частки квартири в порядку спадкування за законом, прийнято та об`єднано в одне провадження з первісним позовом. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18.12.2023 року було закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] - адвокат Шклярук Д.С. в судовому засіданні пояснив, що відповідно до заповіту від 28.05.2020 року [PERSON] залишила все своє майно Позивачу. Під час складання заповіту чоловік [PERSON] - [PERSON] написав нотаріальну заяву, згідно якої не заперечував проти залишення спірної квартири позивачу, вказавши що дана квартира була придбана за особисті кошти [PERSON] .. Разом з тим, на теперішній час Відповідач також заявляє права на частку спірної квартири, що призвело до відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Позивач в судовому засіданні зазначила, що постійно піклувалась та доглядала за [PERSON] та її чоловіком [PERSON] .. В них була домовленість про залишення квартири [ADDRESS] їй у спадок, про що було складено заповіт та відповідні заяви [PERSON] .. Після смерті [PERSON] , родичі останньої не виявили бажання доглядати за [PERSON] , та позивач сама продовжила піклування за ним. Однак, після смерті останнього, відповідач заявила про права на частку у спірній квартирі. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Коган Р.В. в судовому засіданні зазначив, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя. Нотаріальна заява, зроблена [PERSON] не передбачена законом, а тому не може бути прийнята до уваги. Крім того, заява у нотаріуса підписана не самим [PERSON] , а іншою особою. Таким чином частка квартири, що належала [PERSON] після його смерті повинна перейти до його сестри - [PERSON] .. Представник відповідача Дніпровської міської ради - Чудновський А.О. в судовому засіданні зазначив, що оскільки квартира придбана у шлюбі, вона є спільною сумісною власністю. Разом з тим, жодних прав сторін Дніпровська міська рада не порушувала, а тому зазначення її як відповідача по справі є безпідставним. Представник третьої особи - Шоста дніпровська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області Гайворонська Т. подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно відповіді Комунального підприємства «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради № 4868 від 08 липня 2022 року, право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] на підставі довідки ЖБК-126 «Метизник» від 01 вересня 1993 року, про що видане реєстраційне посвідчення. Спірна квартира [ADDRESS] має загальної площі - 43,4 кв.м., житлової - 26,4 кв.м., допоміжної - 13,9 кв.м., літніх, необпалювальних приміщень - 3,1 кв.м. та складається з коридору (4,7 кв.м.), вбиральні (0,9 кв.м.), ванної (2,0 кв.м.), кухні (5,8 кв.м.), житлової кімнати (11,7 кв.м.), вбудованої шафи (0,5 кв.м.), житлової кімнати (14,7 кв.м.). Також квартира має балкон (3,1 кв.м.). Вказані відомості підтверджуються копією реєстраційного посвідчення від 03.11.1993 року, довідкою ОК ЖБК № 126 «Метизник», технічним паспортом від 18.01.2022 року. За життя [PERSON] склала заповіт від 28 травня 2020 року за змістом якого на випадок своєї смерті зробила розпорядження про те, що усе своє майно, де б воно на знаходилося та з чого б воно не складалося та все те, на що вона за законом матиме право на день своєї смерті вона заповіла [PERSON] . Заповіт було посвідчено 28 травня 2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Брундій А.О. за реєстровим № 143. [INFO] [PERSON] померла в результаті хвороби та після її смерті відкрилася спадщина на квартиру за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] 17 червня 2020 року склав та видав на адресу нотаріальної контори заяву у якій, вже після відкриття спадщини після смерті його дружини, повідомив нотаріуса, що він не претендує на одержання свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя, оскільки майно, а саме квартира [ADDRESS] є особистою приватною власністю його дружини [PERSON] як така, що придбана нею за особисті кошти. Означена заява 17 червня 2020 року була посвідчена приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Швецовою Н.В. за реєстровим № 755. Окрім того, 17 червня 2020 року [PERSON] склав та видав іншу заяву у якій зауважив, що йому відомо про зміст заповіту, що був складений його дружиною [PERSON] , померлою [INFO] , за яким вона усе своє майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, та все те, на що за законом вона матиме право на день її смерті, заповіла [PERSON] . Також, у цій заяві [PERSON] вказав, що зміст ст. 1241 ЦК України відповідно до якої він має право на обов`язкову частку у спадщині йому нотаріусом було роз`яснено та він усвідомлює значення своїх дій та має можливість керувати ними, розуміючи обставини, які мають для нього істотне значення, без застосування до нього фізичного чи психічного тиску з боку інших осіб, за своєю справжньою волею від отримання обов`язкової частки у спадщині після смерті його дружини, [PERSON] , померлої [INFO] , він відмовляється. Ця заява 17 червня 2020 року була посвідчена приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Швецовою Н.В. за реєстровим № 756. 01 вересня 2021 року, в результаті хвороби [PERSON] помер. 26.11.2020 року Позивач звернулась до Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] . Державний нотаріус Шостої Дніпровської державної нотаріальної контори Єремеєва А.В., зважуючи на відомості інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 12 травня 2023 року № 72440418, зокрема й на те, що в Шостій Дніпровській державній нотаріальній конторі за заявою спадкоємця було відкрито спадкову справу № 94/2022 після померлого [INFO] [PERSON] , а також зважуючи на подану [PERSON] заяву про зупинення видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру [ADDRESS] , прийняла рішення про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Таким чином, у сторін виник спір стосовно спадкового майна та його правового статусу. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частинами 1, 3 статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Таким чином, [PERSON] , уклавши заповіт на користь позивача реалізувала своє право на розпорядженням своїм власним майном, яке наявне на день її смерті. Квартира [ADDRESS] , яка є предметом спору належала померлій з 03.11.1993 р. після сплати нею внесків в ОК «ЖБК №126 «Метизник». [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 23.03.1968 р., що відображено у Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян № 00039642097, наявного в матеріалах спадкової справи № 644/2022. Таким чином, право власності на спірну квартиру було зареєстровано [PERSON] в період шлюбу. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Разом з тим, згідно п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Суд враховує, що відповідно до положень ст. 9 СК України подружжя може врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства. Згідно з ст. 14 СК України сімейні права є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі. Відповідно до ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Таким чином, суд з урахуванням добровільної нотаріально посвідченої заяви [PERSON] , вважає, що квартира [ADDRESS] є особистою власністю померлої [PERSON] , та є об`єктом спадкування за заповітом. Посилання представника Відповідача [PERSON] на те, що нотаріальна заява підписана іншою особою а не [PERSON] є безпідставною з огляду на наступне. Відповідно до ч.5-6 Глави 9 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» якщо фізична особа внаслідок фізичної вади, хвороби або іншої причини (наприклад, неписьменна) не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа, яка визначається зазначеною фізичною особою. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не мала змоги підписати документ, зазначається у тексті документа та в посвідчувальному написі. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено. Якщо фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, має вади зору або з інших причин не має змоги самостійно прочитати документ, нотаріус уголос прочитує їй текст документа, про що на документі робиться відповідна відмітка. Згідно заяви [PERSON] від 17.06.2020 р. приватним нотаріусом Швецовою Н.В. зазначені обставини підписання заяви іншою особою - [PERSON] у присутності [PERSON] : «хвороба, вади зору заявника». Також зазначено про засвідчення заяви за місцем мешкання [PERSON] . Отже, жодних порушень під час складання заяв [PERSON] від 17.06.2020 року судом не встановлено. Крім того, суд враховує, що відповідно до положень ст. 1241 ЦК України непрацездатна вдова (вдівець) спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Частиною 1 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1275 ЦК України якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну. Якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну. За загальним правилом закріпленим у ст. 1276 ЦК України спадкова трансмісія не поширюється на право прийняття обов`язкової частки у спадщині. Згідно правового висновку зробленого Верховним Судом у постанові від 30 травня 2018 року у справі № 483/597/16-ц спадкоємець може відмовитись від отримання свідоцтва про право на спадщину на обов`язкову частку, подавши до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву. Верховний Суд у цьому рішенні зауважив, що право на обов`язкову частку - це суб`єктивне майнове право окремих спадкоємців першої черги (стаття 1261 ЦК України) отримати певну частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту. Хоча норми про право на обов`язкову частку розміщені у главі, присвяченій спадкуванню за заповітом, за своєю сутністю право на обов`язкову частку належить до спадкування за законом. Тобто право на обов`язкову частку існує лише за наявності заповіту. Коло осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, визначене статтею 1241 ЦК України, є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає. Таким чином, якщо спадкоємець, який має право на обов`язкову частку у спадщині, не прийме спадкове майно у встановлений законом строк (протягом 6 місяців з дня смерті спадкодавця або дня з якого він оголошується померлим) чи відмовиться від спадщини, майно успадковується спадкоємцями за заповітом. Враховуючи, що [PERSON] 17.06.2020 року зроблено відповідну заяву про відмову від обов`язкової частки після смерті [PERSON] , суд вважає, що [PERSON] має право за заповітом на квартиру [ADDRESS] . З урахуванням наведеного, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , територіальної громади міста в особі Дніпровської міської ради, третя особа: Шоста дніпровська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом підлягають задоволенню в повному обсязі. З огляду на вказане, зустрічні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , Територіальної громади міста в особі Дніпровської міської ради, третя особа: Шоста дніпровська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності частки квартири в порядку спадкування за законом задоволенню не підлягають. При цьому суд не встановлює окремо факт родинних відносин між померлим [PERSON] та [PERSON] , оскільки встановлення даного факту не має юридичних наслідків в даній цивільній справі. Суд звертає увагу, що територіальною громадою міста в особі Дніпровської міської ради права позивача не порушені, а отже, відповідно до ст.141 ЦПК України, понесені [PERSON] витрати зі сплати судового збору у розмірі 7430 грн. підлягають стягненню саме з [PERSON] .

Outcome: approved