Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-22 00:00:00

31 травня 2024 року позивач Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» (далі позивач, АТ «Криворізька теплоцентраль») звернувся з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ) в якому просив стягнути з останньої заборгованість по оплаті за спожиту послугу з постачання теплової енергії (централізованого опалення) за адресою: [ADDRESS] за період з 01 листопада 2020 року по 31 грудня 2023 року у розмірі 30\~524,35 гривень, суму індексу інфляції у розмірі 1\~124,67 гривень, 3% річних у розмірі 489,79 гривень, плату за абонентське обслуговування у розмірі 23,04 гривень, пеню у розмірі 309,12 гривень, а також витрати зі сплати судового збору. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивач є постачальником теплової енергії/ централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] . Позивач, на виконання своїх зобов`язань, надав відповідачу послугу з постачання теплової енергії (централізованого опалення) за адресою: [ADDRESS] , надання послуги здійснювалось безперервно. Відповідач є власником зазначеної квартири, не здійснює у повному обсязі оплату за отриману теплову енергію (централізоване опалення), у зв`язку із чим виникла заборгованість за період з 01 листопада 2021 року по 31 грудня 2023 року. Оскільки відповідач не здійснює оплату за отримані послуги з постачання теплової енергії (централізованого опалення), позивач змушений звернутися до суду з цим позовом. Ухвалою судді від 20 червня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 09 липня 2024 року. Ухвалою суду від 09 липня 2024 року розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін відкладено на 25 липня 2024 року, у зв`язку з неявкою відповідача. 22 липня 2024 року відповідач подала до суду відзив на позов в якому позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволені позову. В обґрунтування відзиву зазначила, що позивач звернувшись до суду із позовом 28 травня 2024 року заявляє позовні вимоги за період у 3 роки 2 місяці 30 днів, що перевищує встановлений законом строк позовної давності. Вказала, що на час виникнення спірних правовідносин Закон України « Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 №1875-IV втратив чинність, і на думку відповідача, позивач використовує нечинні норми права, і при цьому посилається на них при зверненні до суду. Зазначила, що позивач звертається до суду з позовом про стягнення заборгованості за послугу з централізованого опалення, однак таку послугу позивач міг надавати лише до 01.11.2021. Зазначає, що у період спірних правовідносин з 28.05.2021 по 27.05.2024 між позивачем та відповідачем будувалися договірні відносини щодо різних предметів договору. Зазначила, що відповідно до даних ЄМАСКР, станом на 01.06.2024 у відповідача наявна заборгованість за послугу з постачання теплової енергії у розмірі 20\~780,11 гривень, що не збігається з заявленими вимогами позивача 30\~524,33 гривень. Також вказала, що станом на 01.01.2024 за особовим рахунком відповідача зазначена сума до сплати за абонентське обслуговування у розмірі 23,04 гривень, однак у вказану суму входить 8,34 гривень поточного платежу за грудень, який відповідач може сплатити до 31.01.2024. Зазначила, що станом на травень 2024 року у відповідача була наявна заборгованість за абонентське обслуговування лише у розмірі 0,06 коп., які були сплачені останньою у травні 2024 року, разом із поточним платежем, та станом на 01.06.2024 наявна переплата у сумі 31,60 гривень. Щодо нарахування інфляційних втрат, 3% річних та пені зазначила, що згідно з Указом Президента України від 24.02.2022 №64, в Україні було введено воєнний стан, і відповідно до Постанови КМУ від 05.03.2022 №206 зі змінами, встановлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену через несвоєчасне та /або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Вказала, що дана постанова діяла на всій території України з 24.02.2022 по 29.12.2023 року (включно), а отже в період з 24.02.2022 по 29.12.2023 позивач не мав права нараховувати неустойку (штрафи, пеню) інфляційні нарахування та проценти річних на заборгованість утворену в зазначений період. Також вказала, що позивач по 2-3 рази нараховує штрафи та пені за один і ой самий період. Ухвалою суду від 25 липня 2024 року, з метою дотримання прав позивача на подання відповіді на відзив, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін відкладено на 19 вересня 2024 року. 05 серпня 2024 року представник позивача подав до суду додаткові пояснення, в яких зазначив, що відповідачем було здійснено регулярно часткову оплату за послугу з централізованого опалення у періоди з лютого 2021 року по грудень 2023 року, при цьому позивач в період з квітня по жовтень 2022 року, та з квітня по жовтень 2023 року не нараховував заборгованість за постачання теплової енергії, що свідчить про обізнаність відповідача про існування заборгованості, визнання боргу та переривання перебігу строків позовної давності. Крім того, в силу п.12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦПК України, строк позовної давності продовжено на строк дії карантину, і законом передбачено продовження позовної давності щодо вимог за якими перебіг позовної давності не закінчився станом на 02.04.2020. Зазначила, що позивачем були заявлені вимоги про стягнення з відповідача 3% річних від простроченої суми в сумі 489,79 гривень, інфляційні втрати в сумі 1124,67 гривень, плата за абонентське обслуговування у розмірі 23,04 гривень, нарахованих на суму несплаченої заборгованості, і дані суми нараховано за період до набрання чинності Постановою КМУ від 05.03.2022 №206. Вказав, що позивачем як виконавцем послуг 01 жовтня 2021 року на своєму офіційному сайті\~https://tec.dp.ua\~розміщено типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, який є публічним договором приєднання. Протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на адресу позивача від відповідача не надходило жодних документів які б підтверджували наявність рішення власників багатоквартирного будинку про обрання моделі договірних відносин, і таким чином з 01 листопада 2021 року між позивачем та відповідачем фактично укладено Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії. Вказав, що початок і закінчення розрахункового періоду для розрахунку за платою за абонентське обслуговування завжди збігається з початком і закінченням календарного місяця відповідно. Також зазначив, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, які склалися на підставі договору про надання послуг, відтак на них поширюється дія ч.2 ст. 625 ЦК України, на підставі якої відповідачу було правомірно нараховано інфляційні втрати та 3% річних. 19 вересня 2024 року відповідач [PERSON] подала до суду клопотання в якому просила визнати дії позивача такими, що порушують процесуальну черговість, принципи добросовісності та правової визначеності. У клопотанні зазначила, що після подання до суду позовної заяви відповідач отримала від позивача претензію з вимогою сплати суми заборгованості, частиною якої є заборгованість, що вже є предметом судового розгляду. Така дія, на думку відповідача порушує встановлену законодавством процесуальну послідовність і свідчить про недобросовісну поведінку позивача. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явилась, подала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності. Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину серія та номер 1-1773 виданого 23 листопада 2018 року, є власником квартири за адресою [ADDRESS] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 8). Квартира [ADDRESS] перебуває на обслуговуванні у Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль», і на вказану квартиру відкритий особовий рахунок № [NUMBER] на послуги з постачання теплової енергії (централізованого опалення). Відповідно до ст. 901 ЦК за договором надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується надати послугу, яка споживається у процесі здійснення певної дії або здійснення певної діяльності, а інша сторона зобов`язується сплатити виконавцю дану послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно статті 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» по специфіці своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення і гарячого водопостачання населенню, яке відповідно зі ст.\~67,\~68,\~162 Житлового Кодексу України\~зобов`язане робити оплату за отриману теплову енергію, згідно особового рахунка і встановлених тарифів. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції з 1 травня 2019 року) до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону. Згідно із ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції з 1 травня 2019 року) до комунальних послуг відносяться послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води. Відповідно до ч. 5 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції з 1 травня 2019 року) ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Згідно ч. 4 ст. 22 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції з 1 травня 2019 року) послуга з постачання гарячої води надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання гарячої води, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про теплопостачання» до повноважень національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, при регулюванні господарської діяльності суб`єктів відносин у сфері теплопостачання, належать розробка методик розрахунків тарифів на виробництво теплової енергії та плати за її транспортування та постачання; забезпечення проведення єдиної тарифної політики у сфері теплопостачання. Згідно із п. 2 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, опалювана площа (об`єм) квартири (будинку садибного типу) - загальна площа (об`єм) квартири, а також будинку садибного типу без урахування площі лоджій, балконів, терас. Відповідно до п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» визначає, що плата за теплову енергію повинна вноситися щомісячно. Згідно із ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції з 1 травня 2019 року) споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач; а індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, (або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції з 1 травня 2019 року) індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; а також оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Пунктом 18 Правил, передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку. Згідно із ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Пунктами 2, 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. 01 травня 2021 року набрав чинності Закон України від 03.12.2020 № 1060 «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг» (далі Закон № 1060). Законом № 1060 внесені зміни до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», зокрема, до статті 13, якими передбачено запровадження публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг. Так, відповідно до\~ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. Судом встановлено, що протягом 30 днів з дня опублікування АТ «Криворізька теплоцентраль» 01 жовтня 2021 року на офіційному сайті: https://tec.dp.ua Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, співвласники багатоквартирного будинку [ADDRESS] не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги, а отже в розумінні ч. 5 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції від 03 грудня 2020 року, між АТ «Криворізька теплоцентраль» та відповідачем з 01 листопада 2021 року укладено Типовий індивідуальний договору про надання послуги з постачання теплової енергії. Статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України, передбачає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Наданими представником позивача актами підтверджено факт подання та припинення подання теплоносія в будівлю житлового будинку за адресою: [ADDRESS] за період з листопада 2020 року по березень 2024 року (а.с.17-20). Оскільки відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , остання користується житлово-комунальними послугами, та несе відповідальність за зобов`язаннями з їх оплати, отже повинна відповідати за пред`явленим АТ «Криворізька теплоцентраль» до неї позовом. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за період з 01 листопада 2020 року по 31 грудня 2023 року, за послуги з постачання теплової енергії (централізованого опалення) по особовому рахунку№ [NUMBER] , за адресою: [ADDRESS] , станом на 31 грудня 2023 року заборгованість складає 30\~524,35 гривень, плата за абонентське обслуговування складає 23,04 гривень (а.с. 24). Доказів погашення заборгованості та спростування розрахунку заборгованості до суду відповідачем не надано. Щодо посилань відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності суд зазначає таке. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин, який тривав до 30 червня 2023 року. Законом України від 30 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Крім того на підставі п. 19 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України (в редакції з 17 березня 2022 року) вбачається, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Так у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України згідно із Указом Президента України «Про ведення воєнного стану в Україні» № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 5-30 год. 24 лютого 2022 року, який діє до теперішнього часу. Врахувавши наведені норми, суд дійшов висновку, що для заявлених позивачем вимог за період з 01 листопада 2020 року по 31 грудня 2023 року строки загальної позовної давності не спливли, оскільки Законами України були внесені зміни до ЦК щодо продовження строків за ст. 257 ЦК на час дії карантинних обмежень та на час введеного в Україні воєнного стану. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 1 грудня 2021 року по справі № 373/651/20. Щодо заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача 3 % річних, інфляційних втрат та пені, суд виходить з такого. Згідно із ч.2 ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У частині 1, 3\~статті 549 ЦК України\~визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Крім того, п. 45 Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії передбачено, що у разі несвоєчасного здійснення платежів, споживач зобов`язаний сплатити пеню у розмірі 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Постановою Кабінету Міністрів України № 206 від 05 березня 2022\~року «Про деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» встановлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Ця постанова набрала чинності з дня опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року. Постановою Кабінету Міністрів України № 1405 від 29 грудня 2023\~року, яка набрала чинності 30 грудня 2023 року, внесено зміни та\~пункт 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану»\~викладено в такій редакції: установити, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених\~наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 року № 285). Таким чином, до періоду нарахування інфляційних втрат, 3 % річних та пені з 24 лютого 2022 року по 29 грудня 2023 року, підлягає застосуванню\~постанова Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», в редакції чинній до 29 грудня 2023 року, а саме до внесення вищенаведених змін. Натомість, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача інфляційних збитків, 3 % річних та пені за період з березня 2021 року по грудень 2023 року. Перевіривши надані позивачем розрахунки, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягають стягненню на користь позивача за період з березня 2021 року по 23 лютого 2022 року та з січня 2024 року по травень 2024 року інфляційні втрати у розмірі 947,10 гривень, 3 % річних у розмірі 329,26 гривень, а також пеня у розмірі 161,17 гривень. Інші доводи відповідача, викладені у відзиві на позов та клопотанні є необґрунтованими, та такими, що спростовані дослідженими доказами. Підсумовуючи вищевикладене,\~суд дійшов\~висновку про\~часткове задоволення\~позову,\~а саме\~стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість за послуги з постачання теплової енергії (централізованого опалення) у розмірі 30\~524,35 гривень, плату за абонентське обслуговування у розмірі 23,04 гривень, суму індексу інфляції в розмірі 947,10 гривень, 3% річних у розмірі 329,26 гривень, пеню у розмірі 161,17 гривень. Згідно із\~ст.133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~стороні, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму понесених ним судових витрат у розмірі пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 2\~982,58 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial