Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з названим позовом та просить постановити рішення, яким визнати за ним, [PERSON] , [INFO] , в порядку спадкування право власності на земельну частку (пай) у Колективному сільськогосподарському підприємстві (далі КСП) «Калчева» площею 2,1 умовних кадастрових гектара, що розташований у селі Калчева, Болградського району, Одеської області, який належав [PERSON] , померлому [INFO] . Позивач свої вимоги мотивує тим, що [INFO] у віці 73 років помер його батько [PERSON] , [INFO] , який проживав за адресою: [ADDRESS] . 23 травня 2019 року його брат [PERSON] звернувся до Київської державної нотаріальної контори у м. Одеса, де була заведена спадкова справа № 202Б/2019 на майно спадкодавця [PERSON] . До складу спадкового майна померлого батька входив земельний пай площею 2,1 га у КСП «Калчева» села Калчева, Болградського району, Одеської області відповідно до списку на паювання, затвердженого протоколом загальних зборів членів КСП «Калчева» від 06 вересня 1995 року № 3. [INFO] у віці [INFO] помер брат позивача [PERSON] , [INFO] , який проживав за адресою: [ADDRESS] , який прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] , однак за життя не встиг отримати свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай). Померлий [PERSON] не мав ні дружини, ні дітей. Мати позивача та його померлого брата - [PERSON] померла [INFO] . Заповіту на своє майно брат також не залишив. Він, позивач є рідним братом [PERSON] і єдиним спадкоємцем. Тому 21 червня 2024 року позивач звернувся з заявою про прийняття спадщини після смерті брата до Арцизької державної нотаріальної контори Одеської області, у зв`язку з чим нотаріусом була заведена спадкова справа №204/2023. Однак, постановою від 15 березня 2024 року № 149/02-14 державний нотаріус Арцизької держаної нотаріальної контори Одеської області відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай), оскільки відсутній сертифікат на право власності на земельну частку (пай), виданий його, позивача - батьку [PERSON] в 1996 році. Зазначене стало приводом для звернення до суду. Ухвалою суду від 03.04.2024 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків (а.с.24), про що повідомлено позивача. Підстави для залишення позовної заяви без руху були усунуті 29.04.2024 року шляхом надіслання до суду заяви позивачем, до якої додані відповідні документи (а.с.27-34), а тому відпали підстави для її повернення, відмови у відкритті провадження також були відсутні. Ухвалою суду від 02.05.2024 року відкрито провадження по справі та призначено підготовчий розгляд на 20.05.2024 року о 10:00 годині (а.с.24), про що були повідомлені сторони по справі (а.с.25). Цією ухвалою суд також витребував з Арцизької державної нотаріальної контори Одеської області копію спадкової справи щодо майна [PERSON] , померлого [INFO] (№204/2023) та з Київської державної нотаріальної контори у м. Одеса копію спадкової справи щодо майна [PERSON] , померлого [INFO] (№202Б/2019) (а.с.36). 17.05.2024 року Арцизькою державною нотаріальною конторою Одеської області надіслано копію спадкової справи щодо майна [PERSON] , померлого [INFO] (№204/2023) (а.с41-51). 20.05.2024 через канцелярію суду надійшло клопотання позивача [PERSON] про проведення судового засідання в режимі відеоконференції через Київський районний суд м. Полтава (а.с.52). У підготовче засідання 20.05.2024 року: - позивач не прибув, про час та місце проведення підготовчого розгляду повідомлений відповідно до вимог чинного законодавства (а.с.36); - відповідач не прибув, про час та місце проведення підготовчого розгляду повідомлений відповідно до вимог чинного законодавства (а.с.36). Будь яких заяв та клопотань до суду не надав. Втім слід зазначити, що відповідач отримав копію позовної заяви з доданими до неї документами та йому роз`яснено про необхідність подання в п`ятнадцятиденний строк письмового відзиву разом з наявними у нього доказами; - третя особа Арцизька державна нотаріальна контора Одеської області сповіщена належним чином (а.с.38), представник до суду не прибув. Київська державна нотаріальна контора у м. Одеса ухвалу суду від 02.05.2024 року не виконала, та до тепер копію спадкової справи щодо майна [PERSON] , померлого [INFO] (№202Б/2019) - до суду не надіслала. Ухвалою суду від 20.05.2024 року відкладене підготовче судове засідання на 09:00 годину 11.06.2024 року та задоволено клопотання позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції (а.с.54-56). 07.06.2024 Київська державна нотаріальна контора у місті Одеса надала суду копію спадкової справи №202Б/2019 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] (а.с.73-81). В судове засідання 11.06.2024 року - позивач та його представник прийняли участь в судовому засідання через ВКЗ, позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити; - відповідач просив відкласти підготовче судове засідання з метою підготовки письмового відзиву по справі; - третя особа Арцизька державна нотаріальна контора Одеської області сповіщена належним чином (а.с.41), представник до суду не прибув. Протокольною ухвалою суду від 11.06.2024 року в зв`язку з ненаданням відповідачем письмового відзиву на позовну заяву, неготовністю представника відповідача до участі в підготовчому засіданні, судом було проголошено перерву до 09:00 години до 07.08.2024 року. 28.06.2024 року від відповідача Василівської сільської ради Болградського району Одеської області за підписом сільського голови Бойчева П. надійшов відзив на позовну заяву (а.с.100-106). 28.06.2024 позивач надав додаткові письмові пояснення по справі (107-111), та надав заяву, що з вищевказаним відзивом згоден заперечень не має (а.с.112-118). В судове засідання 07.08.2024 року: - позивач та його представник прийняли участь в судовому засідання через ВКЗ, позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити. Підтвердили, що до суду ними подано усі наявні докази, та вважали за можливе підготовче засідання закрити; - відповідач просив позов задовольнити та не заперечував проти закриття підготовчого судового засідання; - третя особа Арцизька державна нотаріальна контора Одеської області сповіщена належним чином (а.с.41), представник до суду не прибув. Ухвалою суду від 07.08.2024 закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 09:00 годину 19.09.2024 року в приміщенні Болградського районного суду Одеської області (а.с.130-131). В судовому засіданні 19.09.2024 року: -позивач, приймав участь через ВКЗ, підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, пояснень не надав; -представник позивача [PERSON] , діюча на підставі довіреності, приймала участь через ВКЗ, також підтримала позовні вимоги, просила задовольнити, від особистих пояснень відмовилася; -представник позивача за ордером [PERSON] підтримала позовні вимоги позивача, просила задовольнити у повному обсязі. Надала пояснення, що відповідають письмовим поясненням, які надіслані до суду 12.09.2024 року (а.с.138-141). -представник відповідача Червенков О.І. визнав позовні вимоги цілком і беззаперечно, стверджував, що позовні вимоги підлягають задоволенню; -третя особа Арцизька державна нотаріальна контора Одеської області сповіщена належним чином (а.с.134-135), представник до суду не прибув. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог за наступних підстав. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини, а саме між сторонами виник спір із правовідносин, що виникають зі спадкових прав. Судовим розглядом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого Калчівською сільською радою Болградського району Одеської області від 06.11.1997 (а.с.9). Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входило право на земельну частку пай, яка перебувала у колективній власності в КСП «Калчева» с. Калчева Болградського району Одеської області розміром 2.1 умовних кадастрових гектара, відповідно до списку на паювання, затвердженого протоколом від 06 вересня 1995 року № 3. У списку осіб, які отримали сертифікат на земельний частку (пай) [PERSON] значиться під № 1658 (а.с.17-19). Судом було досліджено оригінали цих документів, наданих представником відповідача, з повним списком осіб, які отримали під час розпаювання земельні частки (паї). Спадщину після смерті [PERSON] прийняв його син [PERSON] , шляхом вступу в управління спадковим майном, який був постійно зареєстрований разом зі спадкодавцем в спадковому домоволодінні за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Василівської сільської ради Болградського району Одеської області (а.с.29). Родинні відносини між спадкодавцем і спадкоємцем підтверджуються свідоцтвом про народження сина [PERSON] серії [NUMBER] , виданим 30.09.2019 року виконавчим комітетом Калчівської сільської ради Болградського району Одеської області на підставі актового запису № 13 (а.с.8) Дружина спадкодавця - [PERSON] , [INFO] померла Згідно довідки про склад сім`ї виданої виконавчим комітетом Василівської сільської ради Болградського району Одеської області від 24.01.2024 року № 75 за підписом старости с. Калчева [PERSON] на день смерті спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] до складу його сім`ї, яка проживала за адресою [ADDRESS] , входили: Дружина - [PERSON] , [INFO] спадщину не приймала, померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого Калчівською сільською радою Болградського району Одеської області від 16.11.200 року, актовий запис № 56 (а.с.10). Син - [PERSON] , [INFO] (а.с.7) спільно зі спадкодавцем на день його смерті не проживав (а.с.29), з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звертався. Той факт, що [PERSON] за життя мав право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває в колективній власності КСП «Калчева» розміром 2.1 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, підтверджується: -довідкою виконавчого комітету Василівської сільської ради Болградського району Одеської області від 18.12.2023 № 131 з якої слідує, що згідно розпорядження Болградської районної державної адміністрації в Одеській області з основної діяльності від 16 серпня 1996 року №652 «Про затвердження розміру та вартості земельного частки (паю) по КСП «Калчева» та списку на паювання, який був затверджений протоколом від 06 вересня 1995 року №3, що [PERSON] [INFO] , який мешкав за адресою [ADDRESS] був виділений земельний пай площею 2.1 га. В 1996 році [PERSON] було видано сертифікат, але далі він оформити його не встиг у зв`язку зі смертю [INFO] . -в списку осіб, які отримали сертифікат на земельну ділянку (пай) [PERSON] значиться під № 1658 (а.с.17-19), -списком членів колективного КСП «Калчева» Болградського району Одеської області які мають право на отримання сертифіката на земельну частку (пай), в якому під № 1658 значиться [PERSON] (а.с.18). Громадяни-члени КСП «Калчева», у тому числі і громадянин [PERSON] , реалізували своє право на земельні частки (паї та отримали сертифікат на земельну ділянку, в розмірі 2.1 умовних кадастрових гектарів, з кадастровим номером 5121484100:01:002:1235 з нормативною грошовою оцінкою земельної ділянки 73697.03 гривень, що підтверджується витягом № НВ-9934604242024 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок (а.с.20). З матеріалів спадкової справи (а.с.74-85), яка заведена Київською державною нотаріальною конторою у м. Одеса щодо майна померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що з заявою від 23.08.2019 року про прийняття спадщини звернувся лише [PERSON] , син померлого (а.с.74). А відтак, одним із спадкоємців за законом після смерті [PERSON] , який звернувся до нотаріальної контори, був його син [PERSON] , [INFO] . Як встановлено судом, спадщина відкрилася в момент смерті [PERSON] - [INFO] , тобто в період чинності ЦК УРСР в редакції 1963 року. Статтею 12 Закону України «Про власність» однією з підстав виникнення права власності є спадкування. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом (ст.524 ЦК УРСР). Згідно зі ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ч.2 ст.548 ЦК УРСР прийнята спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини ч.1 ст. 549 ЦК УРСР. Оцінивши всі надані позивачем докази, суд прийшов до висновку, що позивач довів факт вступу, в порядку визначеному п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР [PERSON] в управління спадковим майном після смерті батька [PERSON] . Щодо можливості успадкувати право на земельну частку (пай) суд зазначає наступне: Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Відповідно до Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 року № 720/95, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. Пунктом 17 Розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України, який набрав чинності в 2002 році передбачено, що відповідно до формулювань Указу Президента України від 08 серпня 1993 року № 720/95 слід розуміти, що сертифікат на право на земельну частку (пай) має не правовстановлююче, а правопосвідчувальне значення, тобто право на земельну частку (пай) виникає у члена господарства з моменту виникнення відповідного права колективної власності на земельну ділянку (пай) та існує незалежно від його посвідчення сертифікатом. Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-VІ (надалі Закон) визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками. Статтею 1 Закону визначено коло осіб, які мають право на земельну частку (пай), а саме: - колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; - громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом… Також ч. 3 ст. 1 цього ж Закону передбачено, що право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Згідно ст. 2 Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Частиною другою цієї статті визначено, що документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Стаття 3 Закону визначає підстави для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) Підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою. За бажанням власника земельної частки (паю) йому можуть бути виділені в натурі (на місцевості) дві земельні ділянки з різним складом сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сінокоси або пасовища). У разі подання заяв про виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) більшістю власників земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства відповідна сільська, селищна, міська рада чи районна державна адміністрація приймає рішення про розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Як роз`яснено в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акту про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, зокрема й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Згідно ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. «а» ч.3 ст. 152 Земельного Кодексу України. Частиною 2 ст. 373 ЦК України передбачено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Пунктами 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України встановлено, що громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Згідно п. 3.5 Інформаційного листа Вищого ССУ з розгляду кримінальних та цивільних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців до суду з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Приймаючи рішення суд враховує правову позицію Верховного Суду від 06.09.2021 року № 562/3535/18 де зазначено, що: «Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Під час вирішення спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин ЗК України, Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Отже, особа набуває права на земельну частку (пай) в разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Громадянин, якого помилково (безпідставно) не внесено до списку чи виключено з нього - додатка до державного акта на право колективної власності на землю, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку. Якщо землі вже розпайовані, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання; у разі ж недосягнення згоди спір розглядається в судовому порядку». Також суд враховує позицію Верховного Суду від 29.09.2021 року № 181/257/19 де зазначається, що: «згідно з вимогами статей 22, 23 ЗК України та зазначеного Указу особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в числі членів колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання колективним сільськогосподарським підприємством цього акта. Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом колективного сільськогосподарського підприємства на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 листа Верховного Суду України від 29 жовтня 2008 року № 19-3767/0/8-08, при розгляді справ про визнання права на земельну частку (пай) судам необхідно перевіряти наявність підстав, передбачених Указом Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам, організаціям», відповідно до пункту 2 якого право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), сільськогосподарського кооперативу (далі - СК), сільськогосподарського акціонерного товариства (далі - САТ), у тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються його членами відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю». Згідно до ст. 1 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай); громадяни України, евакуйовані із зони відчуження, відселені із зони безумовного (обов`язкового) або зони гарантованого добровільного відселення, а також громадяни України, що самостійно переселилися з територій, які зазнали радіоактивного забруднення, і які на момент евакуації, відселення або самостійного переселення були членами колективних або інших сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які проживають у сільській місцевості. Громадянам, зазначеним в абзаці п`ятому частини першої цієї статті, земельні ділянки в натурі (на місцевості) виділяються із земель запасу чи резервного фонду в розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. У разі відсутності на території відповідної ради необхідних площ земель запасу чи резервного фонду земельна ділянка за їх згодою може бути виділена в натурі (на місцевості) меншого розміру або за рахунок земель запасу чи резервного фонду, розташованих на території іншої ради в межах області. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) громадян України, зазначених в абзаці п`ятому частини першої статті 1 цього Закону, є трудова книжка члена колективного або іншого сільськогосподарського підприємства (за наявності) чи нотаріально засвідчена виписка з неї (за наявності) або відомості про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Відповідно до ст.3 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою. За бажанням власника земельної частки (паю) йому можуть бути виділені в натурі (на місцевості) дві земельні ділянки з різним складом сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сінокоси або пасовища). У разі подання заяв про виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) більшістю власників земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства відповідна сільська, селищна, міська рада приймає рішення про розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Суд також приймає до уваги правові висновки викладені Верховним Судом з цього питання у постановах від 02 березня 2020 року у справі № 573/813/19-ц (провадження № 61-1543св20), від 13 травня 2020 року у справі № 627/66/17 (провадження № 61-42431св18), від 20 травня 2020 року у справі № 384/642/17 (провадження № 61-37931св18), від 02 вересня 2020 року у справі № 530/311/19 (провадження № 61-18113св19), від 22 жовтня 2020 року у справі № 149/2978/18 (провадження № 61-4932св19), від 16 грудня 2020 року у справі № 637/672/19-ц (провадження № 61-553св20), від 23 грудня 2020 року у справі № 609/1117/18 (провадження № 61-5685св19). А відтак, [PERSON] є таким, що прийняв спадщину після смерті батька, і успадкував право на земельну частки (пай) в землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Калчева» с. Калчева Болградського району Одеської області в розмірі 2.1 умовних кадастрових гектарах, однак належним чином не оформив і не отримав правовстановлюючий документ на неї. [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого Болградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с.11). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на земельну частку (пай), яка перебувала у колективній власності КСП «Калчева» в розмірі 2,1 умовних кадастрових гектарах, і на яку мав право [PERSON] на підставі відповідно до списку на паювання, затвердженого протоколом від 06 вересня 1995 року № 3 (а.с.17-19). На момент смерті [PERSON] 27.02.2023 року, останній проживав та був зареєстрований по день смерті за адресою [ADDRESS] , були відсутні зареєстровані члени родини за вказаною адресою та він проживав один, що підтверджується довідкою про склад сім`ї виданої виконавчим комітетом Василівської сільської ради Болградського району Одеської області від 24.01.2024 року № 74(а.с.31). Спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] другої черги є його рідний брат [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження: -спадкодавця [PERSON] серії [NUMBER] від 30.08.2019 року виданого Болградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (а.с.8); -спадкоємця [PERSON] серії [NUMBER] виданого Калчівською сільською радою Болградського району, актовий запис №91 (а.с.7, 33). З копії матеріалів спадкової справи №204/2023, надісланої Арцизькою державною нотаріальною конторою Одеської області після смерті [PERSON] , померлого [INFO] (а.с.43-51) слідує, що позивач [PERSON] звернулася до нотаріальної контори 21.06.2023 року з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] (а.с.43 зворотна сторона.) Позивач мав намір оформити належним чином своє право на земельну частку (пай), однак нотаріусом Арцизької державної нотаріальної контори Одеської області Панащенко І. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що правовстановлюючий документ, що засвідчує право власності спадкодавця відсутній (а.с.21). Правовідносини з приводу спадщини регулюються відповідними нормами ЦК України. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом відповідно до ст.1217 ЦПК України. Положеннями ст.ст.1216-1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобов`язання встановлено законодавством у зв`язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ч.1 ст.1262 ЦК України). Разом з цим право позивача [PERSON] порушено, оскільки він позбавлений можливості в позасудовому порядку реалізувати у повному обсязі свої спадкові права, хоча володіє всіма необхідними законними підставами для цього, оскільки за час свого життя брат [PERSON] не оформив належним чином своє право на спадщину на земельну частку (пай) розміром 2,1 умовних кадастрових гектара, що розташована у селі Калчева, Болградського району, Одеської області, яка належала батьку [PERSON] , померлому [INFO] . При таких обставинах суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про визнання за ним права в порядку спадкування на земельні частки (паї) є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню, оскільки прохальна частина позовної заяви позивача [PERSON] сформульована дещо не вірно. На підставі вищенаведеного та

Outcome: partial