Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «МС Імперіал Буд» про захист права власності при будівництві житла, відшкодування збитків і моральної шкоди. Посилалася на те, що 21.11.2016 року між нею та ТОВ «МС Імперіал Буд» було укладено попередній договір №А_163, за умовами якого відповідач зобов`язується продати позивачу, а позивач зобов`язується купити в термін до кінця першого кварталу 2019 року квартиру [ADDRESS] , загальною площею 61,43 кв.м., в тому числі житловою площею 27,40 кв.м. на умовах, що визначені попереднім договором та укладенням у майбутньому договору купівлі-продажу. Строк прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до кінця 4 кварталу 2019 року. Позивач сплатила забезпечувальний платіж у розмірі 829305 грн. 00 коп., що становить 100% вартості об`єкту нерухомості, із розрахунку за ціною 1 кв.м. у розмірі 13500 грн. 00 коп. Після сплати в кінці 2017 року останнього внеску забезпечувального платежу, вона з метою нотаріального посвідчення правочину, намагалась отримати у відповідача копію дозволу на будівництво житлового комплексу, проте не змогла, оскільки на той час у забудовника не було дозволу на будівництво та права оренди земельної ділянки. У першому кварталі 2019 року будівництво будинку, в якому була продана їй квартира припинилось. Про порушення її прав їй стало відомо у 2021 році із соцмереж, коли повідомили, що будівництво будинку припинилось. Оскільки закінчення будівництва не відбулось, 14.09.2022 року було порушено кримінальне провадження №4202226610000208, у межах якого її визнано потерпілою особою. Наведене свідчить, що ТОВ «МС Імперіал Буд» не вчинено усіх необхідних дій, які б свідчили про його намір та готовність виконати свої зобов`язання: збудувати та продати їй зазначену квартиру. Натомість, відповідач, проігнорувавши будівельні норми, порушив її право на отримання житла. З метою досудового врегулювання спору, вона звернулась із письмовою вимогою до відповідача, яку останній проігнорував. Тому, з метою захисту своїх прав, позивач звернулася до суду з позовною вимогою про відшкодування збитків шляхом стягнення з відповідача пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення, з урахуванням інфляції, а саме: -1669565, 72 грн. пені при заборгованості забезпечувального платежу у сумі 829305 гривень на підставі п.11 попереднього договору; -103560 грн. 06 коп. пені і штрафу при заборгованості 41465, 25 гривень на підставі п.13 попереднього договору; -Моральну шкоду у розмірі 850000 гривень. Просила стягнути з відповідача на її користь збитки, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 03.06.2024 року, в сумі 1773125 гривень та моральну шкоду у розмірі 850000 гривень. Ухвалою суду від 20.05.2024 року провадження по справі було відкрито та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження. Представником відповідача подано відзив на позов. У відзиві представник позовні вимоги не визнав. Посилався на те, що вимоги [PERSON] ґрунтуються на попередньому договорі купівлі-продажу. Тому, враховуючи те, що основний договір не був укладений у зв`язку з неможливістю виконання зобов`язання відповідачем, то згідно п.10 договору у ТОВ «МС Імперіал Буд» виникло зобов`язання по поверненню забезпечувального платежу. Однак, позивач до відповідача з вимогою про повернення забезпечувального платежу до суду не зверталась. Окрім того, вказував на те, що при укладенні попереднього договору купівлі-продажу сторонами не було додержано вимог Закону про нотаріальне посвідчення правочину, а отже він є нікчемним, внаслідок чого відсутні підстави для стягнення збитків та пені за таким договором. Також вважає, що [PERSON] не доведено факту заподіяння їй моральної шкоди. Заявлений розмір моральної шкоди вважає неспіввмірним із характером порушення та не обґрунтованим. У задоволенні позовних вимог просив відмовити. Ухвалою суду від 05.08.2024 року було закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду. Позивач у судовому засіданні позов підтримала та підтвердила, викладені в ньому обставини. Просила позов задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився. У поданому до суду відзиві просив розглянути справу у його відсутності. Верховний Суд у постанові від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18 зазначив, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. З урахуванням викладеного, а також наявністю згоди позивача на проведення розгляду даної справи, суд вважає за можливе\~розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у ній доказів. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступних висновків. Як було встановлено судом, 21.11.2016 року між ТОВ «МС Імперіал Буд» - з однієї сторони та [PERSON] сторона - 2 було підписано попередній договір №А_163 (а.с.9-13). Відповідно до умов попереднього договору сторона-1 зобов`язується продати стороні-2, а сторона-2 зобов`язується купити\~в термін\~до кінця\~І кварталу\~2019\~року квартиру\~ [ADDRESS] ,\~загальною площею\~61,43\~кв.м.,\~в тому\~числі житловою\~площею 27,40\~кв.м.,\~згідно умов,\~що визначені\~даним попереднім\~договором та\~укладеним у\~майбутньому договором\~купівлі-продажу.\~Строк прийняття\~об`єкта будівництва\~в експлуатацію\~ до\~кінця ІVкварталу\~2018\~року. Сторона-1\~має правов односторонньому порядку змінити строк будівництва, а також в односторонньому порядку змінити термін прийняття в експлуатацію об`єкта будівництва на строк до трьох місяців, цей факт не буде вважатися порушенням умов договору. Сторона-1 зобов`язується оформити на своє ім`я правовстановлюючі документи та зареєструвати право власності на об`єкт нерухомості до моменту укладення договору купівлі-продажу об`єкту нерухомості. Сторони домовилися про істотні умови основного договору купівлі-продажу квартири: об`єкт продажу квартира [ADDRESS] , загальною площею 61,43 кв. м. (пункт 2). Сторона-2 зобовязується сплатити стороні, на момент підписання основного договору, до моменту його нотаріального посвідчення, повну вартість об`єкта нерухомості, що орієнтовано складає 829305 грн. 00 коп. Дана вартість об`єкту нерухомості встановлена з розрахунку, що ціна одного квадратного метра становить 13500 гривень(п.2.2 Договору). В якості оплати за об`єкт нерухомості квартири, буде зараховуватись забезпечувальний платіж, здійснений стороною -2, відповідно до п.4 попереднього договору (п.2.5). Сторона-2 на забезпечення виконання зобов`язання за цим договором сплачує стороні-1 забезпечувальний платіж у розмірі 829305 грн. 00 коп. Забезпечувальний платіж не є авансом чи поворотною фінансовою допомогою. Сторони встановили, що передбачені в цьому пункті забезпечувальні платежі є «іншим видом забезпечення виконання зобов`язання» згідно ст.546 ЦК України та не є неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (п.4). У випадку нотаріального оформлення попереднього договору, усі витрати, пов`язані з цим несе сторона 2 (п.3). У відповідності до п. 10 договору сторони домовились, що забезпечувальний платіж повертається стороною 1 стороні -2 шляхом перерахування грошових коштів на рахунок останнього у банківській установі у випадку, якщо Основний договір не буде укладений у зв`язку з неможливістю виконання стороною -1 зобов`язання, передбаченого п.1 цього попереднього договору або відмовою сторони -1 від укладання Основного договору з інших причин, незалежних від сторони-1. При цьому сторона\~1 зобов`язується повернути забезпечувальний платіж стороні-2 протягом 30-ти банківських днів, з моменту спливу терміну, вказаного у пункті 1 цього Попереднього договору. Згідно п.11 Договору у випадку порушення стороною 1 терміну повернення грошових коштів, встановленого у пункті 10 даного договору, сторона 1 сплачує стороні 2 пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожен день прострочення. У випадку, якщо прострочення терміну платежу перевищить 30 днів , сторона 1 (додатково) до пені сплачує стороні-2 на його вимогу штраф у розмірі 3% від суми заборгованості. У випадку, якщо основний договір не буде укладений у термін, передбачений в п.1 цього попереднього договору у зв`язку з не обгрунтованими діями сторони 1, остання сплачує стороні 2 штраф у розмірі 5% від загальної вартості об`єкту нерухомості, протягом 3 календарних місяців з моменту отримання стороною 1 відповідної вимоги сторони 2 (п.13). У пунктах 21, 22 договору сторони погодили, що зобов`язання сторін щодо підписання основного договору, встановлені цим попереднім договором, припиняються у випадку, якщо основний договір не укладено протягом терміну, встановленого попереднім договором. Цей договір є попереднім договором, закріплює зобов`язання сторін укласти основний договір та не є правовстановлюючим документом на об`єкт нерухомості та не підтверджує право власності сторони-2 на такий об`єкт. Вказаний попередній договір нотаріально засвідчено не було. На виконання умов попереднього договору №А_163 від 21.11.2016 року [PERSON] було сплачено 829305 грн. 00 коп., що підтверджується довідками ТОВ «МС «Імперіал Буд» (а.с.14-18). Даючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного: Так, згідно зі\~статтею 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 202 ЦК України\~передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із частинами першою, другою\~статті 205 ЦК України\~правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. У відповідності до частин 1 та 2\~ст.635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення (частина третя статті). Згідно зі\~статтею 655 ЦК України\~за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Таким чином, при укладенні попереднього договору має бути дотримана така форма договору, яка є аналогічною основному договору у досліджуваних правовідносинах, тобто договору купівлі-продажу нерухомого майна. Згідно з нормами\~ст.657 ЦК України\~договір купівлі-продажу житлового будинку або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. За змістом ст.215 Кодексу підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою,\~п`ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до частини першої\~статті 216\~ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Нікчемний правочин (частина друга статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх. Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2023 у справі № 359/12165/14-ц (провадження № 61-13417св21). Відповідно до частини першої статті 220\~ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Недійсний правочин\~не створює\~юридичних наслідків,\~крім тих,\~що пов`язані\~з його\~недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Правові наслідки,\~передбачені частинами\~першою та\~другою цієї\~статті,\~застосовуються,\~якщо законом\~не встановлені\~особливі умови\~їх застосування\~або особливі\~правові наслідки\~окремих видів\~недійсних правочинів. Правові\~наслідки недійсності\~нікчемного правочину,\~які встановлені\~законом,\~не можуть\~змінюватися за\~домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Із системного аналізу наведених норм права випливає, що попередній договір купівлі-продажу мав укладатися у письмовій формі та підлягав обов`язковому нотаріальному посвідченню. Однак, попередній договір №А_163 від 21.11.2016 року за формою не відповідає вимогам, встановленим законом до основного договору, оскільки не був нотаріально посвідчений, отже в силу закону є нікчемним та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (частина перша\~статті 216 ЦК України). Саме такий правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №521/17654/15-ц (провадження № 61-2858св18). Аналогічний висновок\~викладено у\~постанові Великої\~Палати Верховного\~Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 401/3856/16-ц (провадження № 14-221цс18). З огляду на зазначене, вимоги позивача про стягнення з ТОВ «МС «Імперіал Буд» пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення у розмірі 1669565 грн. 72 коп. та штрафу у розмірі 5% від загальної вартості об`єкту нерухомості у розмірі 103560 грн. 06 коп. задоволенню не підлягають, оскільки попередній договір №А_163 від 21.11.2016 року, яким було встановлено зазначені штрафні санкції є нікчемним, а тому в силу вимог ст.215,ст.216 ЦК України не створює юридичних наслідків. Також позивач звернулася до суду з позовними вимогами про стягнення з ТОВ «МС «Імперіал Буд» моральної шкоди у розмірі 850000 гривень. Розглядаючи вказану позовну вимогу, суд виходить із наступного. Згідно з частинами першою та другою\~статті 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до частин третьої, четвертої\~статті 23 ЦК України\~моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене\~Конституцією\~та законами України. Відповідно до\~статті 611 ЦК України\~моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Тобто законодавець указує на два випадки компенсації моральної шкоди - вони визначені умовами договору або випливають із положень законодавства. Тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи (див. ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 листопада 2019 року в справі № 216/3521/16-ц (провадження № 61-28299св18), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2022 року у справі № 569/20510/19 (провадження № 61-13787св20). Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22). У правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) та у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі №755/3509/18, зазначено, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей\~16\~та\~23ЦК України\~і\~статей 4\~та 22\~Закону України «Про захист прав споживачів»\~навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено. Проте, у межах даного спору судом встановлено, що попередній договір №А-163 від 21.11.2016 року є нікчемним, а отже право на відшкодування моральної шкоди за порушення цивільно-правового договору як способу захисту суб`єктивного цивільного права у позивача не виникло. При цьому, положеннями ч.2 ст.216 ЦК України регламентовано, що якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Тобто, у спірних правовідносинах саме на [PERSON] покладено обов`язок доведення факту вчинення відповідачем винних дій у зв`язку із вчиненням недійсного правочину. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18). Як вбачається із досліджених та погоджених сторонами умов попереднього договору №А_163 від 21.11.2016 року, зокрема п.3, витрати по нотаріальному оформленню попереднього договору було покладено саме на [PERSON] , а отже судом не встановлено винних дій відповідача у зв`язку із вчиненням недійсного правочину. Доказів того, що ТОВ «МС Імперіал Буд» ухилилось від нотаріального посвідчення правочину суду надано не було. З огляду\~на зазначене,\~позовні вимоги\~ [PERSON] \~про захист\~права власності\~при будівництві\~житла,\~відшкодування збитків\~і моральної\~шкоди необґрунтовані\~та задоволенню\~не підлягають. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed