Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-10 00:00:00

У січні 2024 року [PERSON] звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому з урахуванням уточнення просить суд поділити спільне майно з відповідачем, виділивши: 1) позивачу - квартиру загальною площею 99,3 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] ; 2) відповідачу - квартиру загальною площею 36,4 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0,01 га з кадастровим номером 3220488300:05:008:0006; земельну ділянку площею 0,1 га з кадастровим номером 3220488300:01:003:0108; транспортний засіб марки Mercedes-Benz Vito 111 CDR, 2006 року випуску, об`єм двигуна 2148 куб.см., VIN [NUMBER] ; 5) транспортний засіб марки ПГМФ 8304-02, тип загальний причіп пр-бортовий-в, 2017 року випуску, номер шасі [NUMBER] ; 3) стягнути з неї на користь [PERSON] грошову компенсацію частки у праві власності вартості спільної сумісної власності подружжя; 4) стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог вказано, що з 11.08.2001 позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Наразі в провадженні суду знаходиться справа № 357/14039/23 про розірвання шлюбу. В період шлюбу сторонами було придбано майно: 1) чотирьохкімнатну квартиру площею 99,3 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] ; 2) однокімнатну квартиру площею 36,4 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] ; 3) земельну ділянку площею 0,01 га з кадастровим номером 3220488300:05:008:0006; 4) земельну ділянку площею 0,1 га з кадастровим номером 3220488300:01:003:0108; 5) транспортний засіб марки Mercedes-Benz Vito 111 CDR, VIN [NUMBER] ; 6) транспортний засіб марки ПГМФ 8304-02, тип загальний причіп пр-бортовий-в, номер шасі [NUMBER] . Після розриву відносин позивач та відповідач не можуть дійти згоди щодо розподілу вказаного майна, тому позивач звернулась до суду. Вказує, що оскільки майно було придбане під час шлюбу, воно належить сторонам на праві спільної сумісної власності, але шляхом визначення за позивачем 1/2 частки не є реальним, тому виходячи з життєвих обставин та не порушуючи прав відповідача, просить саме про такий спосіб поділу. Вартість чотирикімнатної квартири становить 2 030 188 грн., вартість іншого майна - 1 843 480 грн., різниця складає 186 708 грн., які внесені на депозит суду. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 01.02.2024 ухвалою судді відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. 02.04.2024 відповідач [PERSON] через свого представника - адвоката Діденка О.В., подав до суду зустрічний позов, в обґрунтування якого підтвердив, що в період шлюбу сторонами по справі було придбане майно, про яке вказує позивач за первісним позовом. Однак, вартість такого майна становить 4 258 221,95 грн., а не 3 873 668 грн., як зазначила інша сторона, що підтверджено відповідними звітами про незалежну оцінку. Різниця вартості майна складає 384 553,95 грн., натомість [PERSON] вказує про різницю в розмірі 186 708 грн. Крім того, заперечує проти розподілу майна в натурі та сплати йому грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, що може бути допущено судом лише за його згодою. З посиланням на ст. 70 СК України вказав, що частки сторін у майні є рівними. Просить визнати за ним право власності на 1/2 частку всього спільно набутого майна в шлюбі з відповідачем за зустрічним позовом та стягнути на його користь сплачений судовий збір. 02.04.2024 одночасно з поданням зустрічного позову [PERSON] через свого представника - адвоката Діденка О.В., подав до суду відзив на первісний позов з аналогічними до тих, які зазначені в зустрічному позові обґрунтуваннями про необхідність поділу всього майна подружжя в ідеальних (рівних) частках. Просить у задоволенні первісного позову відмовити. 16.04.2024 суд на місці ухвалив прийняти до розгляду зустрічну позовну заяву та відзив на позов, а також відкласти підготовче судове засідання. 23.05.2024 ухвалою суду на місці закрито підготовче засідання (провадження) та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) - адвокат Мочинський А.Р., первісний позов підтримав, просив задовольнити, проти задоволення зустрічного позову заперечував та просив відмовити, надав пояснення. Зокрема, вказав, що майно набуте за час шлюбу і є спільною власністю подружжя, тому питання лише в його реальному поділі, що не буде порушувати прав жодної зі сторін та забезпечить усіх житлом. Дві квартири (чотирьохкімнатна та однокімнатна) є житловими, однак наразі позивач (за первісним позовом) разом з неповнолітньою дитиною проживає на орендованій квартирі. В однокімнатній раніше проживали квартиранти. Автомобілем з причепом користується відповідач, який працює менеджером на підприємстві свого батька і йому для роботи необхідні транспортні засоби. Одна земельна ділянка передбачена під гараж, інша - придбана за бажанням відповідача. Вказує, що позивач не користується спільним майном через конфліктні відносини з відповідачем, тому і просить про суд здійснити реальний поділ, тим більше зважають на проживання з позивачем неповнолітнього сина, якому потрібна окрема кімната. Представник також звернув увагу суду на штучно зроблений розрив в ціні квартир за наданим відповідачем висновком, оскільки оцінка чотирьохкімнатної квартири дорожча, то мала б бути дорожчою і оцінка однокімнатної квартири. Спір зводиться до реального вирішення справи та реального поділу майна, оскільки сторони не проживають разом та не будуть проживати в майбутньому. Єдине вирішення ситуації - це виділення кожному по квартирі. Представник відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) - адвокат Діденко О.В., в судовому засіданні первісний позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні, зустрічний позов підтримав та просить задовольнити, надав пояснення. Зазначив, що дійсно майно набуте в період шлюбу, однак присудження майна допускається лише за згодою сторони, а таку згоду відповідач не надає, надає лише згоду на поділ по 1/2 частці кожного майна, що є предметом позову. Спільне користування майном є можливим, відповідач чекає позивача на повернення для спільного користування майном. Вказує, що відповідач не бажає грошову компенсацію, тим більше зважаючи на різницю у вартості майна, що складає не 186 тис. грн., а 384 тис. грн. На даний момент автомобілем більше користується відповідач, але обоє сторін мають право на керування ним, тому можуть визначити для цього час. Хоч сторони й не проживають разом, а дитина проживає з матір`ю, батько завжди готовий їх прийняти, щоб проживати усім разом в чотирьохкімнатній квартирі, а особові рахунки можна поділити. [PERSON] не надає доказів, що сторони не зможуть проживати разом. Вказує також про достовірність поданих ним звітів про оцінку майна. 11.09.2024 в судовому засіданні представники сторін вважали за необхідне завершити розгляд справи судом. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З 11.08.2001 [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05.02.2024 року у справі № 357/14039/23. Вказане рішення набрало законної сили 07.03.2024, за змістом рішення суду відповідач позов визнав. Судом у зазначеному рішенні встановлено, що сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюбні стосунки не підтримуються, шлюб має формальний характер, збереження сім`ї неможливе, такий шлюб суперечить інтересам подружжя. Від спільного проживання сторони мають двох дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що вбачається з копій свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 18.11.2009, актовий запис № 731, та серії [NUMBER] від 10.05.2007, актовий запис № 693. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23.05.2024 у справі № 357/1898/24, з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 3 000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 26.01.2024 і до досягнення дитиною повноліття. 14.12.2006 на ім`я [PERSON] придбано квартиру загальною площею 99,3 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , реєстровий № 2-7883. Право власності на вказаний об`єкт нерухомості зареєстровано за [PERSON] 15.12.2006, реєстраційний номер майна 17135139, підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 359996982 від 26.12.2023. З вказаної довідки також вбачається, що [PERSON] 01.12.2021 набув право власності на земельну ділянку площею 0,01 га з кадастровим номером 3220488300:05:008:0006 на підставі договору купівлі-продажу від 01.12.2021, реєстровий № 1708, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексним номером 61965321 від 01.12.2021, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2406627432204. З 05.10.2018 [PERSON] є власником транспортного засобу марки ПГМФ 8304-02, тип загальний причіп пр-бортовий-в, 2017 року випуску, номер шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , що вбачається з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , [NUMBER] . 27.12.2023 на [PERSON] зареєстровано транспортний засіб Mercedes-Benz Vito 111 CDR, 2006 року випуску, об`єм двигуна 2148 куб.см., VIN [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , ТСЦ 3242. З 10.11.2016 [PERSON] є власником квартири загальною площею 36,4 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1081826232108, що вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 359998345 від 26.12.2023. Право власності на вказаний об`єкт зареєстровано на підставі договору купівлі-продажу від 10.11.2016, реєстровий № 3566. Вказаним документом також підтверджено, що 06.05.2023 [PERSON] набула право власності на земельну ділянку площею 0,1 га з кадастровим номером 3220488300:01:003:0108 з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, що знаходяться за адресою: с. Фурси, Білоцерківський район, Київська область, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1557903632204. Відповідно до звітів у стислій формі ФОП [PERSON] № 111/12-23, № 110/12-23, № 109/12-23 від 28.12.2023, № 002/12-24, № 001/01-24, 003/01-24 від 15.01.2024, ринкова вартість: 1) земельної ділянки площею 0,1 га з кадастровим номером 3220488300:01:003:0108 - 162 150 грн.; 2) квартири площею 36,4 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] - 1 180 058 грн.; 3) квартири площею 99,3 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] - 2 030 188 грн.; 4) земельної ділянки площею 0,01 га з кадастровим номером 3220488300:05:008:0006 - 133 350 грн.; 5) транспортного заобу марки Mercedes-Benz Vito 111 CDR, VIN [NUMBER] - 319 512 грн.; 6) транспортного засобу марки ПГМФ 8304-02, номер шасі [NUMBER] - 48 410 грн. Загальна сума оцінки майна становить 3 873 668 грн. Після пред`явлення первісного позову відповідачем надано звіти ПП «Експерт ВМ» УЕЕЦЦС469311, УДАЯВГ442188, ОЛГУОН503191 б/н, б/н від 19.03.2024, згідно з якими ринкова вартість: 1) земельної ділянки площею 0,1 га з кадастровим номером 3220488300:01:003:0108 - 144 070 грн.; 2) квартири площею 36,4 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] - 1 107 795,62 грн.; 3) квартири площею 99,3 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] - 2 626 856,79 грн.; 4) земельної ділянки площею 0,01 га з кадастровим номером 3220488300:05:008:0006 - 127 609,54 грн.; 5) транспортного заобу марки Mercedes-Benz Vito 111 CDR, VIN [NUMBER] - 211 860 грн.; 6) транспортного засобу марки ПГМФ 8304-02, номер шасі [NUMBER] - 40 030 грн. Загальна сума оцінки майна становить 4 258 221,95 грн. Відповідно до оригіналу квитанції АТ КБ «ПриватБанк» № 9354-1407-1329-4094 від 11.09.2024, що міститься в матеріалах справи, [PERSON] внесла на депозитний рахунок суду грошову компенсацію [PERSON] вартості частки у спільній сумісній власності подружжя в розмірі 186 708 грн. При вирішенні справи, суд виходить з наступного. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція статті 60 СК України свідчить про застосування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати в судовому порядку поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається саме на того з подружжя, який її спростовує. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України). Частиною першою статті 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого із подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Виходячи з положення статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Правилами статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частини друга статті 364 ЦК України). Отже, стаття 60 СК України, стаття 368 ЦК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18), постанові Верховного Суду від 11.04.2019 у справі № 339/116/16-ц (провадження № 61-15462св18). Судом встановлено та визнано сторонами у справі, що подружжям у шлюбі набуте наступне майно: земельна ділянки площею 0,1 га з кадастровим номером 3220488300:01:003:0108 вартістю 162 150 грн. (титульний власник [PERSON] ); квартира площею 36,4 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] - 1 180 058 грн. (титульний власник [PERSON] ); квартира площею 99,3 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] - 2 030 188 грн. (титульний власник [PERSON] ); земельна ділянка площею 0,01 га з кадастровим номером 3220488300:05:008:0006 - 133 350 грн. (титульний власник [PERSON] ); транспортний засіб марки Mercedes-Benz Vito 111 CDR, VIN [NUMBER] - 319 512 грн. (титульний власник [PERSON] ); транспортний засіб марки ПГМФ 8304-02, номер шасі [NUMBER] - 48 410 грн. (титульний власник [PERSON] ), та за презумпцією спільності права власності подружжя належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя. Судом також встановлено, що позивач [PERSON] не користується спільним сумісним майном, оскільки між колишнім подружжям наявний конфлікт. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 СК України). Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу (частина третя статті 370 ЦК України). Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України). Згідно із частинами першою, другою, четвертою, п`ятою статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Аналіз змісту положень статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку. Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), в першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду. Такий підхід відповідає закріпленим у статті 7 СК України засадам розумності і добросовісності, оскільки відповідач надає свою згоду на позбавлення його частки у праві власності, отримуючи, у свою чергу, гарантоване грошове відшкодування. Якщо жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 09.06.2021 року у справі №760/789/19, постанова від 29.03.2021 року у справі №759/2791/17, постанова від 21.12.2022 року у справі 569/19885/19 та постанова від 16.06.2021 року у справі № 559/609/15. Звернувшись до суду з цим позовом, позивач за первісним позовом просить суд про реальний поділ майна, просить врахувати проживання з позивачем неповнолітньої дитини протилежної статі, якому потрібна окрема кімната, тому вважає вирішенням спору саме поділ майна в заявленому вигляді з виплатою компенсації вартості частки майна незалежно від згоди відповідача на її отримання. Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина перша статті 365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина друга статті 365 ЦК України). За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України. Для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Як попередньо встановлено судом, сторони перебувають в конфліктних відносинах, а тому спільне володіння і користування майном є неможливим. Щодо поданих [PERSON] звітів про оцінку (зустрічну) майна суд зауважує, що до подання зустрічного позову в матеріалах справи містилися звіти про оцінку спірного майна подружжя, подані стороною позивача за первісним позовом [PERSON] . Вказані звіти здійснені експертом Фізичною особою-підприємцем [PERSON] , який має сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 287/2022, виданий Фондом державного майна України 16.06.2022 на право проведення робіт по експертній оцінці майна та кваліфікаційне свідоцтво ФДМУ та УКШ № 555 та Держземагенства України АК № 0692 за відповідними напрямами діяльності, стаж роботи експерта - з 2003 року. Проведення оцінки спірного нерухомого майна експертом ФОП [PERSON] здійснено на підставі: Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» від 12.07.2001 № 2658-ІП; Міжнародні стандарти оцінки № 1, затверджені постановою КМУ № 1440 від 10.09.2003; Міжнародні стандарти оцінки Міжнародного комітету зі стандартизації оцінки майна МСО: Загальні поняття і принципи оцінки і МСО 1-4; Результати натурного обстеження об`єкта оцінки; Маркетингова інформація про вартість аналогічного майна. При проведенні оцінки транспортних засобів експертом ФОП [PERSON] використано: Методику товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затверджена наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092, зареєстровану в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 за № 1074/8395 (у редакції наказу Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.07.2009 № 1335/5/1159); Національний стандарт № 1 «Загальні принципи оцінки майна та майнових нрав», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 року № 1440;. «Бюлетень автотоварознавця». Періодичний довідник. Міністерство юстиції України. Донецький науково-дослідний інститут судових експертиз. Інформаційно обчислювальний центр Союзу експертів України. Донецьк; Комп`ютерну програму «Auto VIN**. Науково-дослідне бюро судових експертиз «Сантодор», Київ. 2015; Комп`ютерну програму «Каталог двигунів». Донецький науково-дослідний інститут судових експертиз, Інформаційно обчислювальний центр Союзу експертів України, Донецьк. Порядок рецензування звітів про оцінку майна визначає Закон України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» від 12.07.2001 № 2658-III та положення (національні стандартами) про оцінку майна. Рецензія на звіт про оцінку - це аналіз роботи експерта (оцінювача, який виконав звіт), що проводиться іншим експертом (рецензентом), в результаті якого формується незалежне судження про достовірність оцінки. Рецензія не повинна містити власного висновку рецензента про вартість об`єкта оцінки. З огляду на вказане, суд зазначає про відсутність в матеріалах справи рецензії звітів, поданих позивачем за первісним позовом, тож відхиляє доводи [PERSON] щодо недостовірності висновків про вартість об`єктів нерухомого майна, при цьому будь-яких клопотань про призначення у справі експертизи з метою встановлення вартості майна, з боку відповідача не надходило. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи встановлені судом обставини справи на підставі наявних у ній доказів та позицій сторін, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення первісного позову та відмови в задоволенні зустрічного позову.

Outcome: approved