Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-22 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог: [PERSON] звернувся в суд з позовом до Надвірнянської міської ради про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позивач посилається на те, що він народився [INFO] і його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Його батьки проживали в зареєстрованому шлюбі , дошлюбне прізвище його матері « [PERSON] ». Його матері [PERSON] батьками були [PERSON] та [PERSON] , що є його дідом і бабою по лінії матері . [INFO] [PERSON] помер. За життя [PERSON] отримав право на земельну частку (пай) , так як працював у колгоспі. У 1999 році відповідно до акту про передачу та прийом земельних ділянок (паїв) в натурі від 20.09.1999 року та доданого до нього списку [PERSON] виділено земельну ділянку площею 0,64 га. Відповідно до рішення Парищанської сільської ради Надвірнянського району УІ сесії третього демократичного скликання від 10.09.1999 року про хід земельної реформи по Парищанькій сільській раді затверджено список громадян, які мають право на отримання земельної ділянки/пай/ із земель колективної власності спілки селян імені Шевченка та вирішено передати земельні ділянки у приватну власність. На підставі данного рішення було видано державий акт на право приватної власності на землю І-ІФ 020680від 20.09.1999 року, згідно якого [PERSON] отримав в приватну власність земельну ділянку площею 0,64 га. На день смерті [PERSON] проживав і був зареєстрований [ADDRESS] . Разом з ним була зареєстрована та проживала його дружина [PERSON] , яка вступила в оперативне управління спадковим майном після смерті чоловіка. [INFO] [PERSON] померла. На день смерті [PERSON] разом з нею проживав і був зареєстрований [ADDRESS] він [PERSON] . Ще за життя на випадок своєї смерті [PERSON] зробила розпорядження своїм майном, яке заповіла своєму внукові [PERSON] . Вказаний заповіт посвідчений секретарема Парищенської сільської ради в реєстрі № 1 від 12.01.2018 року. З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ -7400273902024 та № НВ -1200308142024 встановлено, що [PERSON] є власником земельних ділянок з кадастровим номером 2624084600:01:001:0140 та 2624084600:01:001:0139. Витягом також встановлено нормативно грошову оцінку земельної ділянки 2624084600:01:001:0140 яка становить 4751,79 грн, та земельної ділянки 2624084600:01:001:0139 вартість становить 5352, 12 грн. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно. Представник позивача звернувся до приватного нотаріуса з метою прийняття спадщини після смерті баби [PERSON] , яка фактично прийняла спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON] . Однак йому було відмовлено, так як державний акт на право власності на землю І-ІФ №020680 виданий 20.09.1999 року тобто після смерті власника. Просив позовні вимоги задоволити повністю, визнати за ним, [PERSON] , [INFO] , в порядку спадкування за заповітом після смерті баби [PERSON] , право власності на земельні з кадастровим номером 2624084600:01:001:0140 площею 0,3209 га та кадастровим номером 2624084600:01:001:0139 площею 0,3212 га, які розташовані в слі Парище Надвірнянського району Івано-Франківської області. Стислий виклад позицій сторін: В судове засідання представник позивача не з`явився, від нього поступила заява в якій просив справу слухати в його відсутності та відсутності позивача. Позовні вимоги підтримав повністю з підстав, зазначених в позовній заяві. Просив визнати за [PERSON] , [INFO] , в порядку спадкування за заповітом після смерті баби [PERSON] , право власності на земельні з кадастровим номером 2624084600:01:001:0140 площею 0,3209 га та кадастровим номером 2624084600:01:001:0139 площею 0,3212 га, які розташовані в слі Парище Надвірнянського району Івано-Франківської області. Представник відповідача Надвірнянської міської ради в судове засідання не з`явився, від нього поступила заява в якій просить справу слухати в їх відсутності, рішення прийняти на розсуд суду. Згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Процесуальні дії у справі: Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 16.07.2024 відкрито позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 14.08.2024 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Фактичні обставини, встановлені судом: Судом встановлено, що позивач [PERSON] народився [INFO] в с. Парище Надвірнянського району Івано-Франківської області. Його батьками є [PERSON] - батько, [PERSON] - мати, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 5-8). Позивача батьки [PERSON] та [PERSON] проживали в зареєстрованому шлюбі, дошлюбне прізвище матері було « [PERSON] », що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с.7) . Батьками матері позивача - [PERSON] були [PERSON] - батько та [PERSON] - мати, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 8). [INFO] [PERSON] помер, про що 12.11.1996 року виконкомом Парищенської сілсьької ради зроблено актовий запис № 21 (а.с. 9). За життя [PERSON] отримав право на земельну частку (пай) , так як працював у колгоспі. У 1999 році відповідно до акту про передачу та прийом земельних ділянок (паїв) в натурі від 20.09.1999 року та доданого до нього списку [PERSON] виділено земельну ділянку площею 0,64 га (а.с. 10-11). Рішення Парищанської сільської ради Надвірнянського району УІ сесії третього демократичного скликання від 10.09.1999 року про хід земельної реформи по Парищанькій сільській раді затверджено список громадян, які мають право на отримання земельної ділянки/пай/ із земель колективної власності спілки селян імені Шевченка та вирішено передати земельні ділянки у приватну власність (а.с. 14,15-21). На підставі даного рішення було видано державний акт на право приватної власності на землю І-ІФ 020680від 20.09.1999 року, згідно якого [PERSON] отримав в приватну власність земельну ділянку площею 0,64 га (а.с. 13). На день смерті [PERSON] проживав і був зареєстрований [ADDRESS] . Разом з ним була зареєстрована та проживала його дружина [PERSON] , що підтверджується довідкою Парищенського старостинського округу від 24.06.2024 року №09-101 (а.с. 24), яка прийняла спадщину після смерті чоловіка, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 25.06.2005 року. [INFO] [PERSON] померла, про що 09.11.2020 року виконкомом Парищенської сілсьької ради зроблено актовий запис № 27 (а.с. 25). На день смерті [PERSON] разом з нею проживав і був зареєстрований [ADDRESS] її онук [PERSON] , [INFO] . Заповіт від імені [PERSON] посвідчений в Парищенській слській раді 12.01.2018 року №1, що підтверджується довідкою Парищенського старостинського округу від 20.06.2024 року №09-100 (а.с.26). Ще за життя на випадок своєї смерті [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповіла внукові [PERSON] . Вказаний заповіт посвідчений секретарем Парищенської сільської ради в реєстрі №1 від 12.01.2018 року (а.с. 27). З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ -7400273902024 встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки з кадастровим номером 2624084600:01:001:0140. Витягом також встановлено нормативно грошову оцінку земельної ділянки 2624084600:01:001:0140, яка становить 4751,79 грн (а.с. 28-29, 32). З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ -1200308142024 встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки з кадастровим номером 2624084600:01:001:0139. Витягом також встановлено нормативно грошову оцінку земельної ділянки 2624084600:01:001:0139 вартість становить 5352, 12 грн. (а.с. 30-31, 33). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщна на належне їй майно. Представник позивача звернувся до приватного нотаріуса Надвірнянського районного нотаріального округу Шушкевич С.М. з метою прийняття спадщини після смерті баби [PERSON] .. Однак [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадшину за заповітом, так як державний акт на право власності на землю І-ІФ №020680 виданий 20.09.1999 року, тобто після смерті власника [PERSON] , про що приватний нотаріус надав постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії (а.с.34) . На вимогу суду приватний нотаріус Надвірнянського районного нотаріального округу Шушкевич С.М. надано копію спадкової справи № 270 за 2020 рік яка заведена після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ( а.с. 46-113). Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права: Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У відповідності до ст.529 Цивільного кодексу Української РСР в редакції від 18 липня 1963 року зі змінами при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частинах, діти (в тому числі усиновлені), дружина, батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст.548 цього Кодексу для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщини визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно п.1 ч.1 ст.549 цього Кодексу дією, що свідчить про прийняття спадщини є той факт, якщо спадкоємець фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, а відповідно до ч.2 цієї статті зазначені дії повинні бути вчиненні протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 560 ЦК Української РСР, яка діяла на момент відкриття спадщини, є правом, а не обов`язком спадкоємця. Позивача мати [PERSON] на день смерті її чоловіка [PERSON] проживала і була зареєстрована [ADDRESS] , яка вступила в оперативне управління спадковим майном після смерті чоловіка [PERSON] . Разом з тим, [PERSON] оформила спадщину після смерті чоловіка за виключенням земельних ділянок, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 25.06.2005 року. Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У статті 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. В силу ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до норм ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст.1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності до ч.1 ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Статті 1216, 1297 ЦК України передбачають право та обов`язок спадкоємців, чию спадщину складає нерухоме майно, оформити документи про спадщину. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від ЗО травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до статті 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Згідно зі статтею 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки па підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Згідно зі статтею 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Однак, видача державного акту після смерті спадкодавця не спростовує факту наявності у нього права власності на ці земельні ділянки і не може бути підставою позбавлення права спадкоємця на спадкове майно. Спадкодавець фактично мав у власності спірні земельні ділянки, оскільки був членом спілки селян за життя, та відповідно був внесений до списків згідно яких виділялися земельні частки громадянам. Зокрема, як це вбачається з пунктів 16, 17 розділу X Перехідні положення Земельного Кодексу України, громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати направо на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. В абзаці другому підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року N 15-рп/2004 зазначено, що «відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Усі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.». Отже, право позивача, яке перейшло в порядку спадкування від спадкодавця, не може бути звужено чи обмежено. Частина 3 ст. 22 Конституції України стверджує, що при ухваленні нових законів або внесенні змін в чинні закони не допускається звуження обсягу та змісту існуючих прав і свобод. Ця норма згідно зі ст. 8 Конституції України має найвищу юридичну силу і є нормою прямої дії, вона не може ігноруватися з тієї причини, що суперечить міжнародному договору або практиці Європейського суду. Відповідно до п. 6 Перехідних положень ЗК України, громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, не може бути позбавлений права переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них. Отже, в даному випадку позивач, успадкувавши право власності на земельну ділянку, відповідно до Перехідних положень ЗК України, повинен переоформити у встановленому порядку право власності на земельну ділянку. Громадяни та юридичні особи, відповідно до частини 1 статті 116 Земельного кодексу України, набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Згідно з частиною 1 статті 126 Земельного кодексу України в редакції, яка діяла до 01 січня 2013 року, документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, є державний акт на право власності. Тобто, державний акт, виданий після смерті спадкодавця при зазначенні в ньому дати прийняття уповноваженим органом відповідного рішення про передачу у власність земельної ділянки за життя спадкодавця, свідчить про набуття спадкодавцем права власності на земельну ділянку. Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації такого права. У разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно спадкодавця, спадкоємець має право, згідно з пунктом 66 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 25 грудня 2015 року № 1127, подати документи, необхідні для державної реєстрації права власності на підставі заяви спадкоємця. Перелік документів передбачений в статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та в Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. До них належать: документи, що підтверджують набуття спадкодавцем права власності на нерухоме майно, витяг із Спадкового реєстру про наявність заведеної спадкової справи та документ, що містить відомості про склад спадкоємців, виданий нотаріусом чи уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, якими заведено відповідну спадкову справу. Підставою для державної реєстрації права власності, відповідно до статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», є державний акт на право приватної власності на землю, державний акт на право власності на землю, державний акт на право власності на земельну ділянку або державний акт на право постійного користування землею, видані до 1 січня 2013 року. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації згідно з підпунктом 4.15 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій, проводиться нотаріусом після подачі документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Статті 81, 131 ЗК України передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Державний акт, виданий після смерті спадкодавця при зазначенні в ньому дати прийняття уповноваженим органом відповідного рішення про передачу у власність земельної ділянки за життя спадкодавця, свідчить про набуття спадкодавцем права власності на земельну ділянку. Відповідно до п. "г" ст. 5П, ч. 1 ст. 131 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. З 1 січня 2013 року у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Державний земельний кадастр» правовстановлюючим документом, який посвідчує право власності на земельну ділянку замість державного акта є свідоцтво про право власності на земельну ділянку, у разі набуття права на земельну ділянку в межах норм безоплатного виділення відповідно до ЗКУ, чи витяг із реєстру нерухомого майна та їх обтяжень, у разі переходу права на земельну ділянку від однієї особи до іншої. Чіткий порядок спадкування як за законом, так і за заповітом передбачений Цивільним Кодексом України, Законом України «Про нотаріат». На підставі абз. 2 п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок" (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-У) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-УІ). Отже, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Процес приватизації землі, розпочався в Україні після прийняття 13 березня 1992 р. Постанови Верховної Ради України Ж2200-ХІ1 (2200-12) «Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі». Процес приватизації землі розпочинався з передачі її у власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, акціонерним товариствам, створеним на базі колишніх колгоспів, радгоспів та інших державних підприємств на підставі державного акта на право приватної власності на землю з доданим до нього списком осіб, які мали право на одержання своєї частки землі. На базі колишніх колгоспів, радгоспів, інших сільськогосподарських підприємств були створені колективні сільськогосподарські підприємства, яким землю передано на підставі державного акта на право колективної власності на неї. Таке право на землю отримали всі колишні працівники колгоспів, радгоспів, інших сільськогосподарських утворень, пенсіонери, які стали членами новостворених колективних сільськогосподарських підприємств. Кожному з них належала частка (пай), кожен набув право при бажанні отримати и для самостійного господарювання, створення селянського (фермерського) господарства, передачі в оренду або залишення своєї частки землі у колективній власності членів колективних сільськогосподарських підприємств на умовах оренди (джерело: «Практика розгляду судами земельних спорів Верховного Суду України. Узагальнення судової практики від 01.09.2003 року»). Висновки суду: Дослідивши матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясування обставин справи, суд дійшов наступного висновку. Враховуючи, що позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом, який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та від спадкового майна не відмовлявся, а також те, що позивач не може оформити свої спадкові права через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, однак право власності спадкодавця на спадкове майно підтверджується державним актом на право приватної власності, яке належним чином не було оформлено за її життя, суд приходить до висновку, що є достатні підстави для задоволення позовної заяви та визнання за [PERSON] , [INFO] , в порядку спадкування за заповітом після смерті баби [PERSON] , право власності на земельні з кадастровим номером 2624084600:01:001:0140 площею 0,3209 га та кадастровим номером 2624084600:01:001:0139 площею 0,3212 га, які розташовані в слі Парище Надвірнянського району Івано-Франківської області, оскільки на теперішній час позивач позбавлений можливості іншим чином реалізувати свої спадкові права.

Outcome: approved