Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 4 жовтня 2019 року у справі № 361/669/19 стягнуто з відповідача на її (позивача) користь аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 100 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28 січня 2019 року і до досягнення сином повноліття. На підставі виконавчого листа № 361/669/19, виданого 7 листопада 2019 року, було відкрито виконавче провадження № 60663658, яке наразі перебуває на виконанні Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції. Відповідач ухиляється від сплати аліментів протягом більше ніж три роки, у зв`язку із чим виникла заборгованість. [PERSON] просила стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) від суми несплачених аліментів за період з 1 січня 2020 року по 25 квітня 2024 року у розмірі 93678,08 грн. У судове засідання позивач не з`явилася, її представник позовні вимоги підтримав з підстав, які зазначені у позовній заяві та відповіді на відзив, та просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник позивача у відповіді на відзив зазначив, що відповідач знав про наявність виконавчого провадження про стягнення з нього на користь позивача аліментів, 11 грудня 2019 року надавав пояснення державному виконавцю стосовно свого фактичного місця проживання, у зв`язку із чим державним виконавцем була винесена постанова про передачу виконавчого провадження з Носівського РВ ДВС до Броварського МРВ ДВС. Матеріалами виконавчого провадження спростовуються доводи відповідача про відсутність у нього доходу в період, за який позивач просить стягнути неустойку (пеню) по сплаті аліментів.\~ У судове засідання відповідач не з`явився, його представник позов не визнала повністю, подала до суду відзив на позовну заяву, у якому просила відмовити\~ повністю у задоволенні позову з тих підстав, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач був належним чином повідомлений про відкриття виконавчого провадження, документів, які б підтверджували отримання відповідачем постанови про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення у справі № 361/669/19 від 4 жовтня 2019 року. Вина відповідача у наявності заборгованості за період з грудня 2019 року по грудень 2021 року не доведена належними та допустимими доказами. Про існування виконавчого провадження про стягнення аліментів відповідачу стало відомо наприкінці 2021 року. У січні 2022 року відповідачем було перераховано на депозитний рахунок виконавчої служби аліменти у розмірі 701 грн. У період з січня 2022 року по липень 2024 року відповідач не перераховував аліменти на утримання сина у зв`язку із відсутністю роботи. 5 серпня 2024 року відповідач здійснив повне погашення заборгованості по сплаті аліментів включно по серпень 2024 року у розмірі 239221,59 грн. Державним виконавцем відносно відповідача також застосовано штраф на користь позивача у розмірі 89853,80 грн., який буде погашений найближчим часом. Суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності сторін за наявними у справі доказами, оскільки відсутні підстави для його відкладення або оголошення перерви. У зв`язку із неявкою 18 вересня 2024 року в судове засідання всіх учасників справи, а також технічними причинами, які унеможливили проведення судового засідання в режимі відеоконференції, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. У судовому засіданні встановлено, що 4 жовтня 2019 року Носівським районним судом Чернігівської області було ухвалено рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 100 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28 січня 2019 року і до досягнення сином повноліття. Зазначене рішення набрало законної сили 5 листопада 2019 року. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Закріплений у даній статті захід відповідальності передбачає відповідальність за прострочення сплати аліментів, які зобов`язана особа повинна сплачувати за рішенням суду. Підставою для стягнення неустойки (пені) є винна поведінка платника аліментів. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Неустойка у формі пені, вважається універсальним способом забезпечення будь-якого грошового зобов`язання, незалежно від підстави його виникнення, тому правомірно має застосовуватись і щодо аліментного зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах у рамках виконавчого провадження № 60663658 по виконанню виконавчого листа № 361/669/19 від 7 листопада 2019 року (а.с. 19-20), складеного державним виконавцем, заборгованість відповідача по сплаті аліментів станом на 28 березня 2024 року становить 219387,59 грн. Відповідно до п. 22 постанови пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем та його представником не надано суду доказів про те, що заборгованість по сплаті аліментів утворилася з незалежних від відповідача причин. Доводи представника відповідача в цій частині суд визнає необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи. З матеріалів справи вбачається, що розмір неустойки (пені) відповідно до розрахунків сторони позивача за період з 1 січня 2020 року по 25 квітня 2024 року становить 93678,08 грн. Відповідачем та його представником не надано суду доказів на спростування розрахунку неустойки (пені), який здійснений стороною позивача. Ураховуючи вищевикладене, розглянувши справу в межах заявлених позивачем вимог, взявши до уваги розрахунок неустойки, наданий позивачем, урахувавши майновий стан сторін, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: approved