Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-09 00:00:00

15 квітня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (далі - позивач, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна») звернулося в суд з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 12 грудня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем був укладений договір про надання споживчого кредиту №5101983, за умовами якого позивач отримав кредит у розмірі 14 650,00 грн., строком кредитування 30 днів та сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,90% на день. За договором факторингу позивач отримав право вимоги за цим договором. Станом на 05 квітня 2024 року заборгованість за кредитним договором становить 45 900,30 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту - 14 650,00 грн., а заборгованість за відсотками - 33 477,90 грн. Позивач просить суд стягнути цю заборгованість з відповідача. Відповідач у письмовому відзиві позовні вимоги заперечив повністю. Узагальнені доводи відповідача зводяться до тверджень про відсутність доказів видачі кредитів, відповідних бухгалтерських документів та неналежність наданих позивачем розрахунків. Також зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази переходи права вимоги до позивача. Крім того, вказує, що є військовослужбовцем. У відповіді на відзив позивач фактично повторив доводи свого позову. Будь-яких пояснень та доводів щодо наявності у відповідача статусу військовослужбовця позивач суду не навів. В судове засідання сторони не прибули, про причини неявки суд не повідомили. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з наступних підстав. Судом встановлено, що 12 грудня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем був укладений договір про надання споживчого кредиту №5101983, за умовами якого позивач отримав кредит у розмірі 14 650,00 грн., строком кредитування 30 днів та сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,90% на день. За договором факторингу позивач отримав право вимоги за цим договором. Станом на 05 квітня 2024 року заборгованість за кредитним договором становить 45 900,30 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту - 14 650,00 грн., а заборгованість за відсотками - 33 477,90 грн. Надаючи свою правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша ФІнансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Пунктом 1 ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Враховуючи вищевикладене, відповідач істотно порушив умови кредитного договору, ст. 526, 527, 530, 1048, 1050, 1054 ЦК України, в зв`язку з чим утворилась заборгованість, а тому позовні вимоги в частині стягнення основної суми боргу є обґрунтованими, а конкретний розмір заборгованості суд наведе після вирішення позовних вимог стосовно стягнення відсотків. Суд вважає надуманими доводи відповідача про відсутність доказів видачі кредиту, оскільки в матеріалах справи наявні докази перерахування коштів на банківську картку відповідача, а також укладений між сторонами в електронній формі кредитний договір. Також є надуманими доводи відповідача про відсутність доказів переходу права вимоги за кредитом, оскільки в матеріалах справи наявні належні та допустимі докази такого переходу, а саме договір факторинг з додатками. Що стосується позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитом, суд зазначає таке. Частиною п`ятнадцятою статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, чинній на час укладення кредитного договору) передбачено, що військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Як слідує з матеріалів справи, 09 грудня 2021 року відповідач вступив на військову службу за контрактом. 01 липня 2023 року відповідач одержав вогнепальне осколкове сліпе поранення середньої третини лівої гомілки під час захисту Батьківщини, у бойовій обстановці, під час виконання бойових завдань з відсічі і стримування збройної агресії російської федерації проти України. Отже, станом на день укладення кредитного договору 12 грудня 2021 року відповідач мав статус військовослужбовця під час дії особливого періоду, який бере участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, а отже, в силу положень частини п`ятнадцятої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відсотки за користування кредитом йому не повинні нараховуватися. У зв`язку з цим позовні вимоги про стягнення відсотків за користування кредитом є безпідставними і у їх задоволенні слід відмовити. Визначаючись із сумою тіла кредиту, який слід стягнути з відповідача, суд враховує, що позивач самостійно у позові вказує про внесення позивачем на погашення кредиту 1 510,000 грн. 18 січня 2022 року, а також 260,00 грн. 31 січня 2022 року. Кредитор безпідставно зарахував ці суми на сплату відсотків, які не можуть бути нараховані відповідачу, як військовослужбовцю. У зв`язку з цим суд зараховує ці кошти в тіло кредиту та стягує з відповідача 12 880,00 грн. (14 650 - 260 - 1 510). У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити, за безпідставністю. У зв`язку з частковим задоволенням позову з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно задоволеним вимогам, що становить 679,67 грн. (2 422,20 х (12 880 / 45 900,30)). Стосовно витрат позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн., суд зазначає, що вказаний розмір витрат не відповідає критеріям, передбаченим ч.4 ст.137 ЦПК України. Зокрема в наданий стороною позивача звіт про надання правової допомоги включені послуги найменовані як «збір та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви», «подання до суду позовної заяви», «складення позовної заяви», які всі зводяться до одної процесуальної дії - подання позову у справі. Обрахування такої дії як три різні послуги тривалістю 10 годин суд оцінює як намір позивача штучно збагатитися за рахунок відповідача. В цілому суд знаходить заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу непропорційними до заявлених вимог та у зв`язку з наявністю відповідного клопотання відповідача зменшує їх до 1 000,00 грн. З врахуванням часткового задоволення позову, ці витрати слід стягнути пропорційно, тобто, у розмірі 280,60 грн. (1 000 х (12 880 / 45 900,30)). На підставі наведеного та

Outcome: partial