Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-15 00:00:00

[PERSON] \~звернувся до\~суду з\~позовомдо [PERSON] , [PERSON] та просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по [ADDRESS] . Позовні вимоги позивач мотивував тим, що згідно свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 17.04.1987 житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по [ADDRESS] , належав колгоспному двору, головою якого була його мама [PERSON] . Право власності зареєстроване Коломийським МБТІ на підставі вищезгаданого свідоцтва за реєстровим № 155. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.06.2024 право власності на житлове господарство по [ADDRESS] не зареєстроване. Для будівництва та обслуговування житлового будинку була виділена земельна ділянка площею 0.25 га. У відповідності до технічного паспорта житлове господарство складається з житлового будинку, позначеного на схемі в технічному паспорті літерою «А», господарських будівель і споруд. Ринкова вартість житлового господарства по [ADDRESS] становить 255800 гривень. [PERSON] померла [INFO] . За заповітом, посвідченим 06.09.2018 секретарем виконкому Вербівцівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, зареєстрованим в реєстрі за №41, [PERSON] розділила своє майно між своїми дітьми, розпорядивши позивачу житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] та земельні ділянки. \~ \~ \~ \~З метою реалізації своїх спадкових прав позивач звернувся до приватного нотаріуса Городенківського РНО Стефурак Н.Я., де за його заявою була заведена спадкова справа. Однак, нотаріус відмовила позивачу у видачі документів на спадщину на житлове господарство через його реєстрацію, як колгоспного двору, про що 10.06.2024 видала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. \~ \~ \~ \~Станом на 15.04.1991 у житловому будинку за адресою [ADDRESS] були зареєстровані: голова сім`ї [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Ніхто з перелічених осіб за виділом частки у колгоспному дворі не звертався. \~ \~ \~ \~Позивач фактично прийняв належне спадкодавцю спадкове майно, однак оформити свідоцтво про право на спадщину на житлове господарство в нотаріальній конторі не може через реєстрацію спадкового житлового господарства як колгоспного двору, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 09.07.2024 відкрито провадження у даній справі, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Відповідачі: [PERSON] \~та [PERSON] , скориставшись правом, передбаченим ч.1 ст.193 ЦПК України, 22.07.2024 подали до суду зустрічний позов до [PERSON] та просять\~визнати за кожним з них право власності на 1/4 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по [ADDRESS] . Зустрічний позов\~мотивований тим,\~що житловий\~будинок з\~господарськими будівлями\~і спорудами\~по [ADDRESS] належав\~колгоспному двору,\~головою якого\~була [PERSON] .\~Станом на\~15.04.1991\~(час\~припинення колгоспних\~дворів)\~у даному\~житловому господарстві\~були зареєстровані:\~голова сім`ї [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Відповідно до ч.1 ст.120 ЦК України (в редакції 1963 року, яка діяла на час виникнення колгоспних дворів) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Частки всіх членів колгоспного двору є рівними (ст.123 цього ж Кодексу). Отже, житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] належав кожному з членів колгоспного двору по 1/4 частці кожному. Відповідачу за зустрічним позовом належить 1/4 частка житлового господарства, як члену колишнього колгоспного двору, 1/4 частку він успадкував на підставі заповіту [PERSON] , тому йому буде належати 2/4 (1/2) частки спадкового житлового господарства. Відповідно, позивачам за зустрічним позовом, як членам колгоспного двору, належить по 1/4 частці господарства кожному. \~ \~ \~ \~Позивачі за зустрічним позовом не мають змоги розпорядитися на власний розсуд своїми частками у колгоспному дворі, розташованому за вищевказаною адресою, оскільки не зареєстрували своє право на це майно. Правовий режим спільної сумісної власності членів колгоспного двору випливає із свідоцтва про право власності, виданого Городенківським РВК 17.04.1987, та з приписів Постанови Пленуму Верховного Суду України у постанові від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності». Однак, жодного правовстановлюючого документу, в якому було б визначено право власності всіх членів колишнього колгоспного двору, немає. Ухвалою суду від 24 липня 2024 р. зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом, вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом. Ухвалою суду від 14.08.2024 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті. Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Позивач-відповідач [PERSON] у заяві, поданій до суду 01.07.2024 разом із позовною заявою, просив судовий розгляд справи проводити без його участі, зазначивши, що позов підтримує. Відповідачі-позивачі: [PERSON] ,\~ [PERSON] у зустрічному позові просили судовий розгляд справи (підготовче та судові засідання) проводити без їх участі на підставі поданих письмових доказів. При вирішенні первісного позову покладаються на розсуд суду. Дії учасників справи не суперечать вимогам\~ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У Постанові Верховного Суду від 5 вересня 2022 року у справі №1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21) зазначено, що згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням розумності положення ч.5 ст.268 ЦПК України слід розуміти так: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати в резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте в разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не збігатимуться, це не є порушенням прав сторін. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, вважає необхідним зазначити таке. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст.5 Цивільного кодексу України (у редакції 2003 року) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Із копії свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 17 квітня 1987 р., виданого виконкомом Городенківської районної Ради на підставі рішення цього ж виконкому № 44 від 11 березня 1987 р., вбачається, що в цілому жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований у [ADDRESS] , дійсно належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . Вулиця Радянська у с. Вербівці була перейменована на вулицю Чубинського і Вербицького, а згідно рішення Вербівцівської сільської ради № 340 від 03.01.2013 «Про впорядкування назв вулиць, номерів будинків у [ADDRESS] » перейменована на [ADDRESS] не змінювався, що стверджується довідкою № 171, виданою 08.08.2024 Вербівцівським старостинським округом Городенківської міської ради. Із копії інформації про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно № 79965, виданої 10.04.2024 ОКП «КМБТІ» згідно архівних даних станом на 31.12.2012, вбачається, що нерухоме майно, яке знаходиться у [ADDRESS] належить голові колгоспного двору [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності, виданого Городенківським РВК 17.04.1987 на підставі рішення цього ж виконкому № 44 від 11.03.1987, реєстровий № 155. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди у період видачі вищезгаданого свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок (з 31.01.1966 по 19.01.1996) регулювалась підзаконними нормативними актами, зокрема Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 р. і втратила чинність від 19.01.1996 на підставі наказу Держитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 р. № 56. Зазначена інструкція передбачала державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За змістом ч.1 ст.120, ст.121, ч.1, ч.2 ст.123 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності; володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору; частка члена колгоспного двору в майні двору визначається, зокрема, при виході його з складу двору без утворення нового двору (виділ); розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Копією витягу з погосподарської книги Вербівцівської сільської ради за 1991-1995 роки, виданою Вербівцівським старостинським округом Городенківської міської ради, стверджується, що суспільна група господарства, розташованого по [ADDRESS] , - «колгоспники». Оскільки право власності на майно колишнього колгоспного двору, а саме житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] набуте до 15 квітня 1991 року, тому спір щодо даного майна вирішується за нормами, що регулювали власність цього двору. \~ \~ \~ \~Станом на 15.04.1991 по [ADDRESS] були зареєстровані: голова сім`ї [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , що стверджується довідкою № 140, виданою 18.06.2024 Вербівцівським старостинським округом Городенківської міської ради на підставі по господарської книги № 2 Вербівської сільської ради за 1991-1995 роки, особовий рахунок № [NUMBER] . \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.1 ст.120 ЦК України (в редакції 1963 року, яка діяла на час виникнення колгоспних дворів) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Частки всіх членів колгоспного двору є рівними (ст.123 цього ж Кодексу). Згідно ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Зі змісту ч.2 ст. 370 ЦК України вбачається, що у разі виділу частки із майна, що є в спільній сумісній власності, частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. З наведеного слідує, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] належить [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] на праві спільної сумісної власності в рівних частках по 1/4 кожному. За заповітом, посвідченим 06.09.2018 секретарем виконавчого комітету Вербівцівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, зареєстрованим в реєстрі за № 41, [PERSON] , [INFO] , належний їй житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований у [ADDRESS] , земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд кадастровий номер 2621680101:01:002:0105 площею 0,2500 га, земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер 2621680101:01:002:0106 площею 0,0776 га, земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер 2621680101:01:001:0048 площею 0,6677 га, земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер 2621680101:01:001:0153 площею 0,6161 га, земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер 2621680100:03:001:0114 площею 1,0563 га заповіла своєму синові [PERSON] , [INFO] , жителю с. Вербівці; земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер 2621680100:03:002:0062 площею 1,1478 га заповіла своєму синові [PERSON] , [INFO] , жителю с. Вербівці; земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер 2621680100:03:002:0018 площею 1,1740 га заповіла своїй дочці [PERSON] , [INFO] жительці [ADDRESS] . Заповіт чинний, зареєстрований у спадковому реєстрі за № 62964568 (номер в реєстрі нотаріальних дій 41), що стверджується копією Інформаційної довідки № 66401449 зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), виданої 14.09.2021 приватним нотаріусом Стефурак Н.Я. [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у м. Городенка Коломийського району Івано-Франківської області, актовий запис № 634 від 11 вересня 2021, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 11 вересня 2021 р. Городенківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). Внаслідок її смерті відкрилася спадщина. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 ст.1235 ЦК України визначено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька\~фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. За ст. ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Ч.1 ст.1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України. [PERSON] , [INFO] , на день смерті ( [INFO] ) була зареєстрована по [ADDRESS] ; разом з нею були зареєстровані: син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , невістка [PERSON] , [INFO] , онук [PERSON] , [INFO] , правнука [PERSON] , [INFO] , що стверджується довідкою № 139-1, виданою 18.06.2024 Вербівцівським старостинським округом Городенківської міської ради. Родинні відносини між позивачем-відповідачем [PERSON] , [INFO] , та спадкодавцем [PERSON] , як сином та матір`ю, підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 23 вересня 1978 р. Вербівською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис за № 2 від 23 вересня 1978 р. Копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 11 грудня 1976 р. Торговицькою сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області, стверджується, що відповідач-позивач [PERSON] , [INFO] , також є сином спадкодавця [PERSON] , актовий запис за № 70 від 11 грудня 1976 р. Відповідачка-позивачка [PERSON] , [INFO] , є дочкою спадкодавця [PERSON] , що стверджується копіями: свідоцтва про народження відповідачки-позивачки серії [NUMBER] , виданого 19 лютого 1982 р. Вербівською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис за № 3 від 19 лютого 1982 р.; копією Витягу № 00013230350 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, сформованого 24 грудня 2013 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Городенківського районного управління юстиції в Івано-Франківській області, з якого вбачається, що відповідачка-позивачка у зв`язку із реєстрацією шлюбу змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », актовий запис № 2 від 17 квітня 1999 р., складений виконкомом Вербівцівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, шлюб розірвано рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 20.07.2012 по справі № 905/1986/2012, яке набрало законної сили 31.07.2012. Із копії спадкової справи № 187/2021, наданої суду приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Стефурак Н.Я., вбачається, що позивач-відповідач\~ [PERSON] \~та відповідач-позивач\~ [PERSON] ,\~як спадкоємці\~за заповітом,\~прийняли спадщину\~після смерті\~матері [PERSON] ,\~яка \~померла [INFO] , оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та у строк, визначений ч.1 ст.1270 ЦК України, подали нотаріусу заяву про прийняття спадщини (14.09.2021). Відповідачка-позивачка [PERSON] ,\~як спадкоємець\~за заповітом,\~також прийняла\~спадщину після\~смерті матері\~ [PERSON] ,\~оскільки у\~строк,\~визначений ч.1\~ст.1270\~ЦК України,\~подала нотаріусу\~заяву про\~прийняття спадщини\~(14.09.2021). Копією Витягу № 66401549 про реєстрацію в Спадковому реєстрі, виданого 14.09.2021 приватним нотаріусом Стефурак Н.Я., підтверджується, що до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи № 68293694 (номер у нотаріуса 187/2021), спадкодавець [PERSON] , дата народження: [INFO] , дата смерті: [INFO] . Спадкоємців,\~які відповідно\~до ч.1\~ст.1241\~ЦК України\~мають обов`язкову\~частку в\~спадщині [PERSON] \~та прийняли\~спадщину,\~-\~судом не\~встановлено. Того, хто пережив подружжя, у померлої немає. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Позивач-відповідач [PERSON] , прийнявши спадщину після смерті матері [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, 24.02.2024 подав нотаріусу заяву про видачу свідоцтв про право на спадщину за заповітом на спадкове майно спадкодавця. Йому приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Стефурак Н.Я. 24.02.2024 видано три свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстровані в реєстрі за № 421, № 422 та за № 423, на земельні ділянки площами: 0,6166 га, кадастровий номер 2621680101:01:001:0153; 0,6677 га, кадастровий номер 2621680101:01:001:0048; 1,0563 га, кадастровий номер 2621680100:03:001:0114, що належали померлій на підставі Державних актів на право власності на земельні ділянки серії: ЯИ № 754058, ЯИ № 754086 та ЯД № 818250. До складу спадщини спадкодавця [PERSON] входить також 1/4 частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - Городенківського) району Івано-Франківської області, що належала їй як члену колишнього колгоспного двору. Підставою звернення позивача-відповідача [PERSON] до суду стало те, що постановою приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Стефурак Н.Я. від 10 червня 2024 р. йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , з посиланням на те, що житловий будинок, що знаходиться за вищевказаною адресою, був колгоспним двором, головою якого була [PERSON] . Кожному з членів колгоспного двору, які проживали станом на 15 квітня 1991 року, належить відповідна частка житлового будинку. Отже, померлій належала тільки частка в житловому будинку, яка конкретно не визначена. З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , виготовленого 01.04.2024, вбачається, що житловий будинок споруджено в 1990 р., господарські будівлі та споруди в 1960, 1990 роках. Однак, слід зазначити, що технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами не є беззаперечним доказом року спорудження (побудови) будинку, допоміжних (господарських) будівель і споруд, оскільки рік спорудження (побудови) зазначається за словами замовника технічної інвентаризації і не потребує надання будь-яких підтверджуючих документів. Ринкова вартість житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходяться за вищевказаною адресою, станом на 25.04.2024 становить 255800 грн, що стверджується копією звіту про вартість майна, складеного ЕТ-ВО «Придністров`я». Житловий будинок по [ADDRESS] знаходиться на земельній ділянці для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд площею 0,25 га, що підтверджується довідкою № 138-1, виданою 18.06.2024 Вербівцівським старостинським округом Городенківської міської ради. З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 384335062, сформованої 25.06.2024, вбачається, що відомості про право власності на житловий будинок [ADDRESS] відсутні. \~ \~ \~ \~Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Таким чином, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи в який передбачений законом спосіб позивач набув права власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту у порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України. Тобто, за вказаною нормою права вимога про визнання права власності може бути пред`явлена лише власником спірного майна, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Досліджені судом докази підтверджують, що [PERSON] , як голові колгоспного двору, 17.04.1987 був виданий документ, що посвідчував її право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Однак, даний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами належав їй, позивачу-відповідачу [PERSON] та відповідачам-позивачам [PERSON] , [PERSON] на праві спільної сумісної власності в рівних частках по 1/4 кожному, як членам колишнього колгоспного двору. Позивач-відповідач [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, успадкував після смерті матері [PERSON] 1/4 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , однак, через те, що спадковий житловий будинок відносився до колгоспного двору і частка померлої у ньому не визначена, немає можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на дану частку нерухомого майна. Крім того, позивачу-відповідачу [PERSON] належить 1/4 частки у даному житловому будинку, як члену колишнього колгоспного двору, що разом становить 2/4 (1/2) частки. Також судом встановлено, що відповідачі-позивачі [PERSON] , [PERSON] правомірно набули право власності кожен на 1/4 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , як члени колишнього колгоспного двору, оскільки не вчиняли дій, що можуть свідчити про їх відмову від права власності у порядку ст. 347 ЦК України. Виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінивши зібрані у справі докази, суд не знаходить підстав для визнання за позивачем-відповідачем [PERSON] права власності на спадковий житловий будинок в цілому та приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог [PERSON] за первісним позовом та повного задоволення позовних вимог [PERSON] , [PERSON] за зустрічним позовом з підстав та в обсязі, наведеному в мотивувальній частині рішення. На підставі ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 325, 328, 347, 392, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1233, 1241, 1268-1270, 1296-1297 ЦК України (2003 р.),

Outcome: partial