Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь 120000,00 грн відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків внаслідок професійного захворювання Свої вимоги мотивує наступним. Він працював в умовах впливу шкідливих факторів виробничого середовища на шахтах ДП «Львіввугілля» більше 25 років. 21.11.2006 Київським науково-дослідним інститутом праці йому встановлено професійне захворювання, а саме хронічна радикуло-полінейропатія, хронічний бронхіт ІІст., прикореневий нижньодолевийпневмосклероз ЛН-Іст. 04.01.2007р. Міжрайонною спеціалізованою профпатологічною МСЕК встановлено вперше 50% втрати професійної працездатності за наслідками отриманого професійного захворювання та ІІІ групу інвалідності безтерміново. 13.05.2008р. йому було встановлено 60 % втрати працездатності та підтверджено ІІІ групу інвалідності. Внаслідок отриманого професійного захворювання йому було завдано значної моральної шкоди у вигляді фізичних та душевних страждань, які виражаються в тому, що відчуває себе неповноцінною людиною, не в змозі вести активне життя, змушений регулярно звертатись за медичною допомогою, приймати медикаменти. Внаслідок професійного захворювання виникає постійний кашель та задишка, біль в попереку. Відновлення здоров`я є неможливим. 24.04.2023 представник відповідача подав відзив на позовну заяву, у якому просив у задоволенні позову відмовити. Вказує, що вимоги позивача є незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, позивачем невірно визначено відповідача, моральна шкода повинна відшкодовуватися роботодавцем, який не створив належних умов праці позивачу, позивачем не обґрунтовано розміру завданої моральної шкоди. Представник позивача - адвокат Діжак М.Л.\~ надав суду заяву у якій просив розгляд справи проводити у їх відсутності, позовні\~ вимоги підтримує повністю та просить задовольнити. Представник відповідача\~ [PERSON] позовні вимоги не визнала та просила відмовити у задоволенні позову. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання. Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з ДП «Львіввугілля», що підтверджується копією його трудової книжки. Відповідно до акту розслідування хронічного професійного захворювання від 15.12.2006 року встановлено, що виявлено професійне захворювання у [PERSON] , а саме: хронічна радикулополінейропатія, хронічний бронхіт ІІст., прикореневий, нижньодолевий пневмосклероз ЛН-Іст. Виникло за обставини роботи в умовах впливу шкідливих факторів виробничого середовища шахт ДП «Львіввугілля». Згідно із довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках потреби у додаткових видах допомоги від 04.01.2007 серії ЛВА-2 №014439 позивачеві вперше безтерміново встановлено 50% втрати працездатності. Відповідно до довідки від 13.05.2008 року серії ЛВА-2 № 022817 про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках потреби у додаткових видах допомоги йому безтерміново встановлено 60% втрати працездатності. Відповідно до ч. 2 ст.153 КЗпП України (далі - КЗпП) забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. У ст. 173 КЗпП зазначено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Згідно зіст. 237-1 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, є одним із видів загальнообов`язкового державного соціального страхування (стаття 4 Закону України від 14 січня 1998 року№ 16/98-ВР «Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»), правове регулювання якого здійснювалося, зокрема, Законом України від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІV «Про загальнообов`язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон № 1105-ХІV). Спори щодо відшкодування шкоди на підставі Закону № 1105-ХІV повинні вирішуватися на підставі законодавства, яке було чинним на момент виникнення в потерпілого права на її відшкодування. Право на відшкодування моральної шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Частинами першою, третьою статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності »в редакції, чинній на час встановлення позивачу висновком МСЕК від 04.01.2007р. стійкої втрати професійної працездатності, визначено, що страховими виплатами є грошові суми, які згідно зі статтею 21 цього Закону Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (далі - Фонд) виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. За наявності факту заподіяння моральної шкоди потерпілому провадиться страхова виплата за моральну шкоду. Відповідно до статті 13 зазначеного Закону страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у статті 14цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг. Відповідно до абзацу четвертого статті 1, підпункту «е» пункту 1 частини першої статті 21, частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» завданнями страхування від нещасного випадку є, зокрема, відшкодування матеріальної та моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей. У разі настання страхового випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплативши йому або особам, які перебували на його утриманні, зокрема, грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Моральна (немайнова) шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовується Фондом за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної (немайнової) шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів. Відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат. Сума страхової виплати за моральну (немайнову) шкоду визначається в судовому порядку. Пунктом 27статті 77 Закону України від 20грудня 2005року «Про Державний бюджет України на 2006рік» зупинено дію абзацу четвертого статті1, підпункту «е» пункту 1 частини першої статті21, частини третьої статті 28 та частини третьої статті 34 Закону № 1105-XIV, якими обов`язок відшкодування моральної шкоди було покладено на Фонд. Відповідно до пункту 2розділу VII Прикінцеві та перехідні положення ЗаконуУкраїни "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" припинено Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 1 січня 2023 року. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень. Отже, з урахуванням вищезазначеного, застраховані громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, мали право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду з моменту набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», тобто з 01 квітня 2001 року та до 01 січня 2006 року, оскільки з цього часу суб`єктом, за рахунок коштів якого здійснюється відшкодування такої шкоди, є роботодавець. Такий висновок узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду в постанові від 23 січня 2019 року у справі №210/2104/16-ц та постанові від 20 листопада 2019 року у справі №210/3177/17. Отже, встановлення позивачеві стійкої втрати професійної працездатності у 2007 році свідчить про позбавлення його права на відшкодування моральної шкоди за рахунок відповідача як правонаступника Фонду, що не виключає можливості отримання відшкодування за рахунок роботодавця ДП "Львіввугілля". Таким чином, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed