Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-10 00:00:00

У лютому 2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якій просив в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнати за ним 179/200 частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 07.10.2005. Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . \~ \~ \~ \~В період шлюбу сторонами придбана за договором купівлі-продажу від 15.10.2012 квартира за адресою: [ADDRESS] . Спільну квартиру придбано за кошти, які отримані позивачем від батька [PERSON] . Батько [PERSON] видав на ім`я позивача довіреність, відповідно до якої укладений договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] . Продаж квартири було вчинено за 296\~000,00 грн, що в еквіваленті становить 37\~000,00 доларів США. На підставі усної домовленості між ним та батьком, останній подарував позивачу свої особисті кошти, отримані від продажу квартири за адресою: [ADDRESS] . Перебуваючи у шлюбі з [PERSON] , переважно за рахунок коштів, які подарував батько [PERSON] , позивач придбав за договором купівлі-продажу від 15.10.2012 нерухоме майно квартиру за адресою: [ADDRESS] . Вартість квартири складала 383\~050, 00 грн, що в еквіваленті становить 47\~000,00 доларів США. Подаровані особисто йому кошти у розмірі 296\~000,00 грн, що в еквіваленті становлять 37\~000,00 доларів США складають 79% від вартості придбаної ним квартири за адресою: [ADDRESS] . Залишок суми у розмірі 87\~050,00 грн, що в еквіваленті становить 11\~000,00 доларів США, були в рівних частках вкладені ним та дружиною [PERSON] . Отже, зазначені обставини спростовують презумпцію спільності майна подружжя та вказують на те, що 79/100 частки вартості квартири за адресою: [ADDRESS] , було внесено ним за рахунок особистих коштів, подарованих йому батьком, у зв`язку з чим 79/100 частки вказаної квартири придбана за рахунок спільного сумісного майна подружжя, а тому підлягає поділу між ними в рівних частках. Посилаючись на ст. 57, 60, 61, 70, 71 Сімейного кодексу України, постанову Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007, постанови Верховного Суду, просить позов задовольнити. 02.10.2023 до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] , в якій просить визнати за нею право власності на 1/2 частику квартири, розташованої у [ADDRESS] в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, іншу 1/2 частину квартири - залишити у власності [PERSON] , в задоволенні первісного позову відмовити. В обґрунтування заявлених вимог, зазначила про те, що між нею та [PERSON] 07.10.2005 був укладений шлюб, який рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 07.11.2022 розірвано. Від шлюбу мають спільних дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . У період шлюбу сторони у справі придбали квартиру за договором купівлі-продажу від 15.10.2012 за адресою: [ADDRESS] . Після розірвання шлюбу вони не дійшли згоди щодо розподілу майна, зокрема квартири, в позасудовому порядку. З 07.10.2005 сторони проживали у квартирі, яка належала батьку чоловіка [PERSON] . На початку 2012 року чоловік повідомив їй, що батько бажає продати свою квартиру, та їм необхідно шукати інше житло. 04.10.2012 квартира свекра була продана. 15.10.2012 сім`я придбала квартиру за адресою: [ADDRESS] . Квартира була придбана на заощадження сім`ї. Чоловік за час шлюбу жодного разу не повідомляв їй, що батько дарував йому гроші для придбання спірної квартири. Будь-які документи, які б підтверджували дарування коштів не пред`являлися, так як їх не існує. На момент укладення договору купівлі-продажу від 15.10.2012 вона надала згоду на придбання квартири як спільного майна подружжя в цілому. Інших договорів, які б підтверджували, що квартира купувалася за власні кошти чоловіка не складала, не підписувала. Між ними були відверті стосунки, вони вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, яким розпоряджалися виключно за взаємною згодою. Факт реєстрації нерухомого майна, придбаного в період шлюбу, на ім`я одного з подружжя не означає, що воно належить лише особі, на ім`я якої зареєстроване, таке майно є спільною сумісною власністю. Таким чином, дана квартира є спільною сумісною власністю в рівних долях членів подружжя. 22.01.2024 від відповідачки [PERSON] надійшли письмові пояснення аналогічні викладеному у зустрічній позовній заяві. 19.02.2024 до суду від представника позивача [PERSON] надійшов відзив на зустрічну позовну заяву про поділ майна подружжя, в якому позовні вимоги за зустрічним позовом позивач не визнає в повному обсязі та заперечує щодо наведених у позові обставин та правових підстав позову з огляду на таке. Істотна вартість спірної квартири та невисокий дохід сім`ї додатково спростовують презумпцію спільності майна подружжя, оскільки з 15 серпня 2005 року по 01 листопада 2011 року [PERSON] працював на посаді інженера в Державному підприємстві «Український державний інститут по проектуванню заводів важкого машинобудування». [PERSON] в цей період працювала в Харківському державному авіаційному виробничому підприємстві і при цьому перебувала у декретній відпустці у зв`язку з народженням дітей. Заробітна плата була низька, тому їх доходів об`єктивно не вистачало для того, щоб утримувати двох дітей та накопичити 47\~000,00 доларів США на придбання квартири. На підтвердження того, що спірна квартира придбана за сімейні заощадження [PERSON] не надала до суду жодних доказів існування таких заощаджень у такій великій сумі. Крім того, спірна квартира була придбана через 11 днів після продажу батьком власної. Квартиру за адресою: [ADDRESS] , продавав позивач, діючи за дорученням батька. Після продажу квартири, на підставі усної домовленості між ним та батьком, останній подарував йому грошові кошти для придбання спірної квартири. Саме подаровані кошти від продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , у розмірі 296\~000 грн, що еквівалентні 37\~000,00 доларів США, складають 79% від вартості спірної квартири, які він у повному обсязі вклав у загальну грошову суму для придбання спірної квартири. Таким чином, твердження [PERSON] про придбання спірної квартири виключно за рахунок спільних сумісних заощаджень подружжя є припущеннями. Вартість спірної квартири на той час була непомірно високою для сторін, враховуючи невисокий дохід їх сім`ї у вигляді заробітної плати працівників державних підприємств. Вказані обставини додатково спростовують презумпцію спільності майна подружжя та свідчать про придбання 79/100 частки вартості спірної квартири за рахунок особистих коштів чоловіка. Твердження [PERSON] про те, що позивач не повідомляв їй про подаровані батьком кошти не має правового значення. Вказані кошти були його особистою приватної власністю, у зв`язку з цим він не був зобов`язаний повідомляти про них. Крім того, позивач зауважує, що місце проживання [PERSON] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] . Право [PERSON] на користування цим житловим приміщенням підтверджується ордером на жилу площу в гуртожитку №820 від 14.04.2021, виданим Харківським державним авіаційним виробничим підприємством. Отже, вищезазначені обставини та докази свідчать про те, що 79/100 частки вартості спірної квартири були придбані за рахунок коштів, які були подаровані позивачу батьком та є його особистою власністю та відповідно спростовують презумпцію спільності майна подружжя на цю частку спірної квартири. 28.07.2022 справа була передана до Октябрського районного суду м. Харкова відповідно до розпорядженням Верховного Суду від 08.03.2022 №2/0/9-22 про зміну територіальної підсудності судових справ Московського районного суду м. Харкова. Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави від 24.02.2023 цивільну справу передано за територіальною підсудністю на розгляд до Дзержинського районного суду м.\~Харкова. Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 11.04.2023 цивільну справу передано за територіальною підсудністю на розгляд до Московського районного суду м.\~Харкова. Постановою Полтавського апеляційного суду від 27.06.2023 ухвала Октябрського районного суду м. Полтави від 24.02.2023 змінена в частині визначення суду, якому підсудна справа. Справу передано за територіальною підсудністю на розгляд до Московського районного суду м.\~Харкова. 17.07.2023 в провадження судді Московського районного суду Тимош О. М. надійшла вищезазначена справа. Ухвалою судді від 19.07.2023 відкрито провадження по справі та розгляд справи призначено в порядку загального провадження. Ухвалою суду від 22.01.2024 прийнято до провадження зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду. Постановлено допитати як свідка позивача [PERSON] , свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . В подальшому представник відповідача відмовилася від виклику та допиту свідка [PERSON] у зв`язку з її станом здоров`я і така відмова була прийнята судом. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, пояснив, що придбавалося майно на умовах спростування рівних часток. Сторони не мали доходів, які дозволяли їм накопичити 47\~000 доларів США. Особисті кошти [PERSON] 37\~000 доларів США були використані при придбанні нерухомого майна. Батько позивача подарував 37\~000 доларів, які отримав після продажу квартири та подарував сину без укладення договору дарування. Також представник позивача зазначив, що проти задоволення зустрічного позову заперечує, у зустрічному позові відсутні конкретні цифри щодо вартості квартири. Позивач підтримав позовні свої вимоги та заперечував проти зустрічних позовних вимог з підстав зазначених його представником. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, зустрічні позовні вимоги підтримала та зазначила, що квартира є спільним сумісним майном. Сторони жили в однокімнатній квартирі. Між [PERSON] та свекром відносини були не дуже гарні. Вона працювала, підробляла, щоб придбати житло. Кошти у розмірі 5000 доларів США додавав на покупку квартири її батько. Відповідно до ст. 719 ЦК України договір дарування валютних цінностей на сум, яка перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, тому договір дарування коштів позивачу його батьком не укладався, позивач не повідомляв, що кошти дарував йому батько. Відповідачка працювала весь час перебування у шлюбі на авіазаводі. На придбання квартири витрачали кошти в тому числі, подаровані на весілля сторонам. Суд, вислухавши доводи представника позивача, представника відповідача, показання позивача як свідка, покази свідків [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали цивільної справи та наявні у справі докази, встановив такі обставини. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] між [PERSON] та [PERSON] 07.10.2005 зареєстровано шлюб відділом реєстрації актів цивільного стану Дзержинського районного управління юстиції міста Харкова, актовий запис №660. Після реєстрації шлюбу відповідачка змінила прізвище зі « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.23). Згідно з копією довіреності від 31.08.2012 [PERSON] уповноважив [PERSON] бути його представником в органах державної влади та місцевого самоврядування, в усіх без винятку установах, підприємствах та організаціях, в органах, здійснюючих реєстрацію прав власності на нерухоме майно, у Комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», в житлово-експлуатаційних організаціях, в органах нотаріату, з питання підготовки всіх необхідних документів для продажу та продати за суму та на умовах на його розсуд належну йому на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] , бути його представником в усіх установах, підприємствах та організаціях м. Харкова та Харківської області, в тому числі у відповідних житлово-експлуатаційних організаціях, органах державної міграційної служби з питань, пов`язаних зі зняттям його з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] , та з питань реєстрації його місця проживання за будь-якою адресою (а.с.24-25). Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 04.10.2012 [PERSON] від імені якого діє [PERSON] передає у власність (продає), а [PERSON] приймає у власність (купує) квартиру [ADDRESS] за 296\~000,00 грн, що є еквівалентом 37\~000,00 доларів США (а.с. 26-27). Згідно з копією договору купівлі-продажу від 15.10.2012 [PERSON] , [PERSON] як продавці та [PERSON] як покупець уклали договір про купівлю-продаж квартири [ADDRESS] за 383\~050,00 грн, що в еквіваленті становить 47\~000,00 доларів США. Дружина покупця [PERSON] дає свою згоду чоловіку на купівлю вищезазначеної квартири, справжність підпису якої засвідчено 15.10.2012 (п. 5 договору) (а.с.28-29). Відповідно до копії звіту з незалежної оцінки майна трикімнатна квартира загальною площею 66,4 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , власником якої [PERSON] , ринкова вартість квартири становить 721\~085,00 грн (а.с.30-51). Як вбачається з копії трудової книжки серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] , останній з 15.08.2005 по 01.11.2011 був працевлаштований (а.с.220). Відповідно до копії ордеру на жилу площу в гуртожитку №820 серія V від 14.04.2021 [PERSON] з місця роботи Харківським державним авіаційним виробничим підприємством на праві власності зайняла з сім`єю з трьох осіб приміщення в гуртожитку [ADDRESS] площею 11,9 кв м, ордер видано на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкого комітету ХДАВП протокол №38 від 15.03.2021 (а.с.221). Допитаний як свідок позивач [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що більша частина коштів при покупці квартири (37 тисяч доларів США) була подарована йому батьком. Він продав квартиру батька, і батько сказав: «Ці кошти тобі, розпоряджайся як бажаєш». Від продажу квартири [ADDRESS] отримав приблизно 35\~000 доларів США. Ці кошти він не віддав батькові, а вклав у придбання квартири по [ADDRESS] , що було його власним рішенням. Договір дарування грошових коштів з батьком не укладали. Коштів від продажу квартири батька не вистачило на придбання квартири по [ADDRESS] , збирали по родичах, давали хто скільки міг. Свідок [PERSON] , який є батьком позивача та колишнім свекром відповідачки, надав у судовому засіданні пояснення в яких зазначив, що квартира по [ADDRESS] перебувала у його власності, дісталася йому у спадок від матері. Свідок надав сину довіреність на продаж квартири по [ADDRESS] , щоб син міг робити з цією квартирою, що хотів. Квартиру син продав, за яку саме ціну свідок не знає. Кошти син йому не повертав. Цільове призначення коштів від продажу квартири він не встановлював сину, гроші йому подарував. Свідок зазначив, що йому відомо, що син придбав квартиру, син працював та непогано заробляв. Зазначив, що не знає скільки син заробляв, звідки він взяв гроші на квартиру по [ADDRESS] . Свідок [PERSON] , який є батьком відповідачки та колишнім тестем позивача, надав пояснення, в яких зазначив про те, що відносини у його дочки зі свекром були не дуже гарні, не подобалася вона йому. Гроші на покупку квартири дочка з чоловіком збирали з весілля, спочатку проживали в однокімнатній квартирі свата вчотирьох. Дочка працювала секретарем директора заводу більше 10 років, підробляла перекладачем в аеропорту. Зять також працював, але де саме, свідку невідомо. Дочка із зятем хотіли купити квартиру. Коли свідок був на морі, подзвонила дочка [PERSON] та попросила позичити кошти. У свідка було 7000 доларів, які від збирав на купівлю автомобіля. Свідок позичив дочці на покупку квартири 7000 тисяч доларів, 2000 доларів дочка повернула, 5000 ні. Свідок повідомив, що [PERSON] просила у іншої його дочки кошти в борг, проте чи позичила вона кошти не знає. Звідки сторони взяли гроші на покупку квартири та які були доходи у дочки та зятя йому не відомо. Свідок працював на трьох роботах та мав можливість відкласти кошти, доходи не декларував. Свідків передачі коштів ним дочці не було. Відповідно до\~ст.\~60\~Сімейного кодексу\~України майно,\~набуте подружжям\~за час\~шлюбу,\~належить дружині\~та чоловікові\~на праві\~спільної сумісної\~власності незалежно\~від того,\~що один\~з них\~не мав\~з поважної\~причини (навчання,\~ведення домашнього\~господарства,\~догляд за\~дітьми,\~хвороба тощо)\~самостійного заробітку\~(доходу).\~Вважається,\~що кожна\~річ,\~набута за\~час шлюбу,\~крім речей\~індивідуального користування,\~є об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з ч. 2 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Відповідно до\~п.\~2,\~п.\~3\~ч.\~1\~ ст.\~57\~СК України\~особистою приватною\~власністю дружини,\~чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до ч. 7 ст. 57 СК України якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Так, позивач стверджує, що 79/100 частин квартири були придбані за його особисті кошти, які були йому подаровані його батьком [PERSON] від продажу квартири [ADDRESS] , яку він продав по довіреності від імені батька власника квартири. Допитаний як свідок [PERSON] підтвердив, що його син, позивач у справі [PERSON] , продав належну йому квартиру, сума отриманих від продажу квартири коштів йому не відома, кошти син йому не повертав, яким чином були витрачені кошти від продажу його квартири йому не відомо. За таких обставин, позивачем не доведено, що кошти отримані від продажу квартири в сумі 37\~000 доларів США були витрачені на купівлю квартири [ADDRESS] за 383\~050,00 грн 15.10.2012, що в еквіваленті становить 47\~000,00 доларів США. Сам позивач допитаний як свідок зазначив, що від продажу квартири отримав приблизно 35\~000 доларів США, в позові зазначив, що отримав 37\~000 доларів США. Як встановлено у судовому засіданні позивач і відповідач працювали, доказів щодо розміру доходів жоден з них суду не надав. Посилання позивача на перебування відповідача у відпустках по догляду за дітьми, не може вплинути на вирішенні питання щодо поділу спільного майна подружжя, що відповідає приписам ст. 60 СК України. Відповідно до\~ч.\~3\~ст.\~65\~СК України\~для укладення\~одним із\~подружжя договорів,\~які потребують\~нотаріального посвідчення\~і (або)\~державної реєстрації,\~а також\~договорів стосовно\~цінного майна,\~згода другого\~з подружжя\~має бути\~подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Таку згоду на купівлю квартири, що є предметом поділу між колишнім подружжям, відповідач надавала, що підтверджується змістом договору купівлі продажу квартири. Достатніх доказів того, що позивач при купівлі-продажі квартири [ADDRESS] використав саме кошти, отримані від продажу квартири, що належала його батькові ( [ADDRESS] ), суду не надано. Крім того,\~суд зауважує,\~що відповідно\~до положень\~ч.\~5\~ст.\~719\~ЦК України\~(в\~редакції на\~04.10.2012) договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. На підтвердження дарування коштів у розмірі 37\~000 доларів США позивачу його батьком суду не надано нотаріально посвідченого договору дарування. Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з\~ч.\~2,\~ч.\~3\~ст.\~70\~СК України\~при вирішенні\~спору про\~поділ майна\~суд може\~відступити від\~засади рівності\~часток подружжя\~за обставин,\~що мають\~істотне значення,\~зокрема якщо\~один із\~них не\~дбав про\~матеріальне забезпечення\~сім`ї,\~ухилявся від\~участі в\~утриманні дитини\~(дітей),\~приховав,\~знищив чи\~пошкодив спільне\~майно,\~витрачав його\~на шкоду\~інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Позивачем не наведено передбачених ч.2, ч. 3 ст. 70 СК України підстав для відступлення від засади рівності часток. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~71\~СК України\~майно,\~що є\~об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя,\~ділиться між\~ними в\~натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Судом достовірно встановлено, що спірна квартира [ADDRESS] була придбана позивачем [PERSON] під час перебування у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , суд дійшов висновку, що ця квартира є їх спільною сумісною власністю, позивач не спростував презумпцію виникнення права спільної сумісної власності подружжя, не довів придбання 79/100 часток квартири за особисті кошти, тому відсутні правові підстави для визнання особистою власністю позивача 79/100 часток квартири [ADDRESS] . Саме по собі посилання відповідача на те, що спірна квартира була придбана хоча і за час шлюбу, однак за належні йому особисті кошти, отримані від продажу квартири [ADDRESS] , яка належала його батькові, і які були подаровані позивачу батьком, не є достатнім доказом сплати позивачем особистих коштів за придбане у шлюбі майно, адже належних і допустимих доказів придбання спірного майна саме за ці кошти він не надав. За таких обставин, суд дійшов висновку про належність квартири подружжю в рівних частках та задовольняє позов [PERSON] частково, зустрічний позов [PERSON] повністю, визнає за позивачем та відповідачем право власності на спірну квартиру по 1/2 за кожним. Питання щодо судових витрат судом вирішується відповідно до положень ст.141 ЦПК України, тобто судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: partial