Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-09 00:00:00

08 серпня 2024 року, позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила суд: визнати за нею право власності в порядку спадщини за законом, що відкрилася після смерті матері, [PERSON] , на 1/3 частку земельної ділянки,загальною площею 0,25 га., з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку господарчих будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий № 5123783000:02:001:0200, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; виділити їй у власність 1/3 частку земельної ділянки, загальною площею 0,25 га., з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку господарчих будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий № 5123783000:02:001:0200, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що є у спільній сумісній власності з [PERSON] , померлою [INFO] та відповідачкою - [PERSON] .( до шлюбів прізвище [PERSON] ) , а також визнати за [PERSON] , право власності в цілому на 2/3 частки земельної ділянки, загальною площею 0,25 га., з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку господарчих будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий № 5123783000:02:001:0200, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначила , що [INFO] , померла її мати - [PERSON] . Після її смерті залишилось спадкове майно у вигляді земельної ділянка, площею 1,8006 га., з цільовим призначенням, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий № 512378300:01:001:0129, земельної ділянки, площею 1,6256 га., з цільовим призначенням, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий № 512378300:01:001:0130, 1/3 частка житлового будинку, з господарчими будівлями та спорудами, за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки, площею 0,25 га.,з цільовим призначенням, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: [ADDRESS] , кадастровий № 5123783000:02:001:0200, що належала їй на праві спільної сумісної власності , У встановленому законом порядку, вона звернулася до приватного нотаріуса Одеського районного нотаріального округу Одеської області, Куркан Н.Ф. , з заявою, щодо видачі їй свідоцтв про право на спадщину за законом на вищевказане спадкове майно,у зв`язку з чим 17.01.2024 року, оформила право власності на 1/3 частку житлового будинку, з господарчими будівлями та спорудами, за адресою: [ADDRESS] , та земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, але у видачі свідоцтва на спадкову земельну ділянку, з цільовим призначенням «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд»( присадибна ділянка), на якій розташована вищевказана частка будинку, їй було відмовлено, по причині того, що вищевказана земельна ділянка належить, окрім спадкодавця, ще двом особам, на праві спільної сумісної власності, а саме позивачці, [PERSON] та її донці - [PERSON] (до шлюбів прізвище [PERSON] ), у зв`язку з цими обставинами у нотаріуса не було законних підстав для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, без чітко визначених часток у кожного із співвласників. Також додала, що для того щоб вона могла розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, їй необхідно виділити у власність і її частку із спільної сумісної власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , яка б відповідала частці у вартості будинку, який належить їй на праві спільної часткової власності. На підставі вищевикладеного, з урахуванням роз`яснення нотаріуса, вимушена була звернутися до суду з відповідним позовом. В судове засідання позивачка не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення судової повістки, але надіслала до суду клопотання, в якому повністю підтримала свій позов, який просила задовольнити та слухати справу за її відсутності. Відповідачка [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином що підтверджується поштовим повідомленням про вручення судової повістки, але також надіслала до суду клопотання, в якому проти задоволення позову не заперечувала, та просила слухати справу за її відсутності. Представник Дальницької сільської ради Одеського району Одеської області в судове засідання не прибув, надіслав заяву в якій не заперечує проти задоволення позовних вимог та просить прийняти рішення на підставі наявних у суду доказів З урахуванням вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України, відповідно до якої, за результатами розгляду підготовчого провадження, суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе, ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні. Дослідивши письмові матеріали справи та копії спадкової справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Статтею 18 ЦПК України встановлено - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси. У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд - не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності, виданого ОП «Дністровське» від 19.12.1997 року, на підставі розпорядження органу приватизації від 16.12.1997 року за № 1137, зареєстрованого Овідіопольським районним бюро технічної інвентаризації за реєстровим номером 351 в реєстровій книзі № 2, [PERSON] (відповідачка), [PERSON] (до шлюбу прізвище [PERSON] ), та мати позивачки - [PERSON] , є співвласниками житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, за адресою: [ADDRESS] , в рівних частках кожен (по 1\\3 частці). В свою чергу земельна ділянка площею 0,25 га.,з цільовим призначенням, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий № 5123783000:02:001:0200, на якій розташований вищевказаний будинок, належить їм на праві спільної сумісної власності, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру , серія та номер: НВ-5114039762020, виданий ГУ Держгеокадастру в Одеській області від 18.03.2020 року; рішення Новоградківської сільської ради Овідіопольського району Одеської області від 22.06.2020 року за № 618-VІІ, зареєстрованого в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, від 09.07.2020 року,номер запису про право власності 37227983. [INFO] , померла мати позивачки, [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , зареєстрованого та виданого Чорноморським відділом державної РАЦС в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), від 03.09.2022 року , про що складено відповідний актовий запис № 815. Після її смерті залишилось спадкове майно, у вигляді 1/3 частки житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , що належала їй на підставі свідоцтва про право власності, виданого ОП « Дністровське» від 19.12.1997 року, на підставі розпорядження органу приватизації від 16.12.1997 року за № 1137, зареєстрованого Овідіопольським районним бюро технічної інвентаризації за реєстровим номером 351 в реєстровій книзі № 2, та земельної ділянки площею 0,25 га.,з цільовим призначенням, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: [ADDRESS] , кадастровий № 5123783000:02:001:0200, що належала їй на праві спільної сумісної власності витягом з Державного земельного кадастру , серія та номер: НВ-5114039762020, виданий ГУ Держгеокадастру в Одеській області від 18.03.2020 року; рішення Новоградківської сільської ради Овідіопольського району Одеської області від 22.06.2020 року за № 618-VІІ, зареєстрованого в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, від 09.07.2020 року,номер запису про право власності 37227983. Іншими співвласниками вищевказаного майна є, [PERSON] та її донька ( відповідачка по справі ), [PERSON] (до шлюбів прізвище [PERSON] ). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] (до шлюбу [PERSON] ), є рідною донькою [PERSON] , та спадкоємцем першої черги у розумінні ст. 1261 ЦК України. У встановленому законом порядку вона, звернулася до приватного нотаріуса Одеського районного нотаріального округу Одеської області, Куркан Н.Ф. з заявою, щодо видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на вищевказане спадкове майно,в зв`язку з чим оформила право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які не є предметом спору та на 1/3 частку житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом , виданого 17.01. 2024 року , зареєстрованого в реєстрі за номером 30, але у видачі свідоцтва на спадкову земельну ділянку, з цільовим призначенням «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд»( присадибна ділянка), на якій розташована вищевказана частка будинку, їй було відмовлено, по причині того, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, сформованого 17.01.2024 року, вищевказана земельна ділянка належить, окрім спадкодавця, ще двом особам, на праві спільної сумісної власності, а саме [PERSON] та її донці - [PERSON] ( до шлюбів прізвище [PERSON] ), у зв`язку з цими обставинами у нотаріуса немала законних підстав для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, без чітко визначених часток у кожного із співвласників, що підтверджується роз`ясненням від 16.07.2024 року за № 390/02-14 Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В силу ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 86 ЗК України, земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Згідно ст. 89 ЗК України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. В силу ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 355, ч. 1 ст. 356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Відповідно до ст. 357 ЦК України, частки в праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом, якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч.2 ст.370 ЦК України частки у спільній власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено законом або договором. Як роз`яснено п. 21 Постанови Пленуму Верховного суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Абзацом 1 пункту 21 наведеної постанови Пленуму Верховного Суду України також передбачено, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок. Відповідно до ст. 120 ЗК України, - у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У зв`язку з тим , що позивачка, згідно свідоцтва про право власності, виданого ОП «Дністровське» від 19.12.1997 року, на підставі розпорядження органу приватизації від 16.12.1997 року за № 1137, зареєстрованого Овідіопольським районним бюро технічної інвентаризації за реєстровим номером 351 в реєстровій книзі № 2, є власником 1/3 частки житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , позовна вимога про виділення їй у власність 1/3 частки земельної ділянки, загальною площею 0,25 га., з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку господарчих будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий № 5123783000:02:001:0200, на якій розташований вищевказаний будинок, та яка перебуває у спільній сумісній власності з [PERSON] , померлою [INFO] і відповідачкою - [PERSON] , є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного та досліджених доказів, а також за відсутності заперечень щодо задоволення позову з боку відповідача (іншого співвласника земельної ділянки), суд дійшов висновку про можливість задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved