Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-10 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог У липні 2024 року Національний університет «Києво-Могилянська академія» (надалі -НУКМА) звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що між сторонами укладено договір про надання освітніх послуг. За умовами договору вартість освітніх послуг за чотири роки становить 200000,00 грн. з розрахунку 50000,00 грн. за навчальний рік, зі сплатою що семестру 25000,00 грн. За перший та частково другий семестри першого навчального року відповідач сплатила 35000,00 грн. За результатами навчання відповідач отримала академічну заборгованість і не мала правових підстав продовжувати навчання. Зважаючи, що відповідач отримувала освітні послуги з 01 вересня 2021 року по 17 липня 2022 року, тому зобов`язана сплатити вартість освітніх послуг в розмірі 15000,00 грн. Відповідач порушила зобов`язання за умовами укладеного договору щодо своєчасної оплати за освітні послуги, тому має сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення, на підставі ст.625 ЦК України індекс інфляції та три відсотки річних. У добровільному порядку відповідач кошти не сплачує, тому позивач вважає своє право порушеним. Просить суд стягнути з [PERSON] на користь Національного університету «Києво-Могилянська академія» заборгованість в розмірі 23030,74,57 грн, які складаються з наступного: 15000,00 грн - заборгованість за навчання; 1692,33 грн - пеня; 1101,68 грн - три відсотка річних та 5236,73 грн - інфляційні втрати. Вказані обставини стали підставою для звернення з даним позовом. Рух справи Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 04 липня 2024 року справу передано на розгляд головуючому судді Шролик І.С. Ухвалою суду від 09 липня 2024 року відкрито провадження по справі та призначено судове засідання на 11 вересня 2024 року. Частина перша ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. За змістом п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості для подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідач відзив на позовну заяву до суду не подав. Представник позивача у судове засідання 11 вересня 2024 року не з`явилася, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримавла в повному обсязі, просила задовольнити, не заперечувала проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач в судове засідання, призначене на 11 вересня 2024 року не з?явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, шляхом надіслання судової повістки за місцем реєстрації: [ADDRESS] . Клопотання про відкладення розгляду справи, до суду відповідач не надіслала, про причину неявки суд не повідомила, відзив та інші заяви з процесуальних питань від неї до суду не надходили. За таких обставин, враховуючи що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, з метою дотримання розумного строку розгляду справи, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів, без участі належно сповіщеного відповідача, згідно положення ст. 280 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, які вважає належними, допустимими та достатніми в їх сукупності, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, виходячи з принципів змагальності та диспозитивності, приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. Фактичні обставини справи Судом встановлено, що наказом Національного університету «Києво-Могилянська академія» № 728-с від 13 серпня 2021 року [PERSON] зараховано на 1-й рік навчання за освітнем рівнем бакалавра за спеціальністю 035.04 «Філологія, германські мови та літератури (переклад включно)», перша-англійська». 13 серпня 2021 між Національним університетом «Києво-Могилянська академія» та [PERSON] укладено Договір № ФЛ (ГМ) 20.01.21 про надання освітніх послуг. Згідно п. 1 Договору позивач зобов`язався за рахунок коштів відповідача надати освітню послугу за освітнім рівнем бакалавра, денної форми навчання. У відповідності до п. 4 розділу 2 Договору відповідач зобов`язався своєчасно вносити плату за освітню послугу. Згідно п. 4 розділу 3 Договору датою виконання замовиником (одержувачем) обов`язків щодо своєчасного внесення плати за освітню послугу є дата за квитанцією (при готівковій формі оплати), дата зарахування коштів на рахунки виконавця (при безготівковій формі оплати). Відповідно до п. 2 та п.п. 3.3 розділу 3 Договору [PERSON] зобов`язалась за 4 роки навчання сплатити 200000, 00 грн, з розрахунку 50000,00 грн. за один навчальний рік зі сплатою щосеместрово по 25000,00 грн. Згідно п. 3 розділу 4 Договору, за несвоєчасну оплату освітніх послуг замовиник сплачує НУКМА пеню в розмірі подвійної ставки НБУ, що діяла у період прострочення, від несплаченої суми за кожен день навчання. Відповідно до підп. 5 п. 3 розділу 5 Договору він розривається у разі відрухування одержувача освітінх послуг, зокрема, за невиконання індивідуального навчального плану. [PERSON] 17 серпня 2021 року сплатила 25000,00 грн. за І перший семестр навчання, за ІІ семестр навчання сплатила частково, а сааме 23 грудня 2021 року -5000,00 грн. та 31 січня 2022 року - 5000,00 грн. При цьому, за ІІ-й семестр 1-го навчального року [PERSON] повинна була сплатити черговий платіж в термін до 20 грудня 2021 року, але не сплатила у повному обсязі. Наказом НаУКМА від 18 липня 2022 року № 807-с «Про відрахування зі складу студентів 1-го року навчання освітнього ступеня бакалавр факультету гуманітарних наук, які навчаються згідно з договором про надання освітні послуг» відповідача відраховано за 3 академічні заборгованості. НУКМА рекомендованим листом від 22 квітня 2024 року № 10/409 повідомляв [PERSON] про заборгованість в сумі 15000 грн, яку запропонував перерахувати на рахунок НаУКМА у строк до 01 травня 2024 року. На час ухвалення рішення [PERSON] заборгованість на рахунок НУКМА не сплачено. Відповідачка [PERSON] за навчання в НУКМА сплатила 25000,00 грн. за І-й семестр та частково за ІІ-й семестр 1-го навчального року, не доплативши 15000,00 грн. за ІІ-й семестр. Оскільки [PERSON] перебувала у складі студентів з 01 вересня 2021 року по 17 липня 2022 року з врахуванням сплачених [PERSON] 35000 грн. заборгованість складає 15000 грн. Між сторонами виник спір стосовно неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо своєчасної оплати за надані освітні послуги. Нормативне обґрунтування. Застосовані судом норми діючого законодавства. Згідно частини 3 статті 53 Закону України «Про освіту» - здобувачі освіти зобов`язані, зокрема, дотримуватись умов договору про надання освітніх послуг. Згідно частини 6 статті 79 Закону України «Про освіту» - розмір та умови оплати за навчання, підготовку, перепідготовку, підвищення кваліфікації, за надання додаткових освітніх послуг встановлюються договором. Договір укладається між закладом освіти і здобувачем освіти (його законними представниками) та/або юридичною чи фізичною особою, яка здійснює оплату. Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України - зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За частиною 1 статті 526 Цивільного кодексу України - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання,то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов`язань. Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги. У зв`язку з тим, що відповідачем не надано до суду заперечень проти позову, доказів в підтвердження того, що нею належним чином виконувалися умови договору, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за договором про надання освітніх послуг є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною другою ст. 625 ЦК України передбачено, що у разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки ст. 625 ЦК України розміщена в розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування втрат від інфляції та трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Судом перевірено правильність розрахунків наданих представником позивача, вважає їх вірними виходячи з розміру заборгованості за освітні послуги 15000,00 грн, який мав бути сплачений до 20 грудня 2021 року, пеня за прострочення виконання грошовго зобоввязання становить - 1692,33 грн. ; 3% річних - 1101,68 грн.; та інляційні втрати - 2032,58 грн. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог Національного університету «Києво-Могилянська академія» та необхідність стягнення з відповідача [PERSON] грошових коштів в розмірі 23030,74,57 грн, які складаються з наступного: 15000,00 грн - заборгованість за навчання; 1692,33 грн - пеня; 1101,68 грн - три відсотка річних та 5 236,73 грн - інфляційні втрати за період з 21 грудня 2021 року по 01 червня 2024 року. Щодо стягнення судових витрат Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд керується положенням ст. 141 ЦПК України та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3028,00 грн. На підставі ст. 526, 530, 625 ЦК України,

Outcome: approved