Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до Яготинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про поділ житлового будинку. Вимоги обґрунтувала наступним, позивачу на праві приватної власності належить 1/2 частина житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: [ADDRESS] . Відповідачу по справі належить по 1/2 частини вище згаданого будинку. Позивач не може дійти згоди щодо порядку користування житловим будинком з відповідачем. Таким чином, у позивача виникла необхідність у виділі в натурі належної йому частки з нерухомого спільного майна, а саме житлового будинку. Ухвалою від 15.12.2023 відкрито провадження у даній справі та вирішено проводити розгляд справ у порядку загального позовного провадження, про що повідомлено сторони. Ухвалою від 26.02.2024 року призначено судову будівельно-технічну експертизу; провадження зупинено. Ухвалою від 18.04.2024 року поновлено провадження у справі № 382/1846/23 у зв`язку із надходження до суду висновку експерта. Ухвалою від 05.08.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання сторона позивача не з`явилася, повідомлена належним чином, представник подав заяву в якій просив проводити розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують. Відповідач в судові засідання не з`явився, відзив на позов не надала, у зв`язку з чим суд зазначає таке. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно (частина п`ята статті 128 ЦПК України). Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2)день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо повістку надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення (частина восьма статті 128 ЦПК України). Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року). Відповідач відзив на позов не подав, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, згідно з вимогами п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8, ст. 128 та ч. ч. 4, 10 ст. 130 ЦПК України. Відповідачу направлялися судові повістки на судові засідання, від нього повернулися конверти з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". Тож відповідач вважається таким, що повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи. Будь-яких клопотань чи заяв від нього не надходило. Враховуючи викладене, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Стаття 15 ЦК України закріплює право особи на захист цивільних прав та інтересів. Так, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. В силу приписів ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказами згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 19.11.2016 року [PERSON] отримала право власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 23.09.2024 року, вбачається, що на праві спільної часткової власності (1/2) на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, а саме: загальна площа (кв.м): 91.5, житлова площа (кв.м): 45.9, матеріали стін: цегла, Опис: Житловий будинок зазначений в плані під літерою"А-1", та будівлі та споруди: прибудова під літ. "а". , прибудова під літ. "a1", сарай під літ. "Б" погрібник під літ. "В", погріб під літ. "під В", убиральня під літ. "Г", убиральня під літ. "Д", огорожа -№1. [ADDRESS] , належить [PERSON] . Інша 1/2 частка належить [PERSON] . Як вбачається із висновку експерта за результатами проведення оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи № 7-24 від 11.04.2024 року, «Ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , на час проведення експертизи, без урахування земельної компоненти, становить 565653 (п`ятсот шістдесят п?ять тисяч шістсот п?ятдесят три) грн. Враховуючи об?ємно-планувальні рішення поділити в натурі приміщення житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами на дві рівні ідеальні частини [ADDRESS] та [ADDRESS] , технічно можливо. При цьому існує один технічно можливий варіант поділу в натурі приміщень житлового будинку та господарських будівель і споруд, що знаходяться по [ADDRESS] по фактичному користуванню. Провести поділ житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться по [ADDRESS] , виділивши в натурі [PERSON] , дані приміщення: -кухня №1-1, площа 6,70 кв.м.; -коридор №1-2, площа 4,60 кв.м.; - комора № 1-3, площа 3,10 кв.м.; -житлова №1-4, площа 14,90 кв.м.; -житлова №1-5, площа 8,00 кв.м.; -кухня №1-6, площа 8,10 кв.м.; Загальна площа становить 45,40 кв.м., житлова площа - 22,90 кв.м. 3 господарських будівель та споруд: -1/2 частину сараю (літ. Б); -1/2 частину погрібника (літ. В); -1/2 частину погреба (літ. під В); -убиральня (літ. Д); -1/2 частину Огорожі (літ. №1), можливо. Варіант №1 поділу житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] описано в дослідницькій частині висновку та зображено на Схемі №1. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Право власності є недоторканним, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. Володіння та розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості. Згідно з ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно), тобто право спільної власності - це право власності кількох суб`єктів на один об`єкт. Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Частиною третьою статті 358 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. За змістом ч. 1 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Відповідно до ч. 2 ст. 367 ЦК України у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Тлумачення ст.ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави для висновку про те, що поділ будинку, що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений з присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася. Отже, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. З цією метою призначається судова будівельно-технічна експертиза, за результатами проведення якої судом розглядається найбільш оптимальний варіант поділу. Відповідний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17.04.2019 у справі № 545/3753/16-ц, від 25.09.2019 у справі № 205/9065/15-ц, від 27.05.2020 у справі № 173/1607/15, від 11.10.2021 у справі № 607/14338/19-ц, від 31.01.2024 у справі № 607/4891/15-ц. Оскільки учасники спільної часткової власності мають право власності на майно пропорційно своїй частці у ньому, суд, здійснюючи виділ частки, повинен виділити його співвласнику таку частину житлового будинку та нежитлових будівель, яка відповідає розміру та вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди призначенню будівлі. Такі висновки щодо виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, викладені у постановах Верховного Суду від 25.09.2019 у справі № 205/9065/15-ц, від 27.05.2020 у справі № 173/1607/15-ц, від 12.03.2020 у справі № 127/5835/16-ц, від 22.02.2020 у справі № 279/4966/16-ц, від 16.06.2021 у справі № 369/6871/16-ц, від 15.05.2024 у справі № 309/3900/16-ц. Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01.03.2023 у справі № 712/1852/19). Враховуючи те, що після поділу майна та виділу позивачу частки зі спільного нерухомого майна в натурі, право спільної власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику, що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від площі іншого (інших) співвласників, тобто має складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні ст. 181 ЦК України. При виділі у власність позивачу частини спірного житлового будинку суд повинен зазначити у судовому рішенні, яка частка виділяється (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 08.03.2023 у справі № 559/1923/17). Судом встановлено, що на час винесення даного рішення співвласниками житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами є сторони: 1/2 його частин належить позивачці на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.11.2016, та 1/2 його частин належить відповідачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.11.2016. Відповідно до висновку експерта № 7-24 від 11.04.2024 запропонований можливий варіант розподілу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами між співвласниками відповідно до їх ідеальних часток. Відтак, враховуючи обставини справи, позицію позивачки [PERSON] , суд дійшов висновку щодо доцільності виділення позивачці [PERSON] у натурі частину належного їй житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами згідно із висновком експерта № 7-24 від 11.04.2024, що розташовані по [ADDRESS] , та визнання права власності на: кухня № 1-1, площа 6,70 кв. м; коридор № 1-2, площа 4,60 кв. м; комора № 1-3, площа 3,10 кв. м; житлова № 1-4, площа 14,90 кв. м; житлова № 1-5, площа 8,00 кв. м; кухня № 1-6, площа 8,10 кв. м; загальна площа становить 45,40 кв. м, житлова площа - 22,90 кв. м; з господарських будівель та споруд: 1/2 частину сараю (літ. Б); 1/2 частину погрібника (літ. В); 1/2 частину погреба (літ. під В); убиральня (літ. Д); 1/2 частину огорожі (літ. № 1). Тож позов підлягає задоволенню з огляду на доведеність, обґрунтованість позовних вимог та необхідність судового захисту права власності в обраний позивачем спосіб з огляду на положення ч. ч. 1, 3 ст. 13, ч. 2 ст. 264 ЦПК України. Відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання фізичною особою позову майнового характеру стягується судовий збір у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до висновку експерта № 7-24 від 11.04.2024 року дійсна вартість житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами станом на момент проведення експертизи становить 565653 грн. Отже, судовий збір за позовну вимогу про виділення [PERSON] в натурі 1/2 частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами становить 2828,26 грн. Таким чином, загальна сума судового збору, яка підлягає сплаті за подання зазначеного позову становить 2828,26 грн. Позивачкою при подачі даної позовної заяви сплачено судовий збір в сумі 1073,36 грн. Відповідно до\~ч.\~1,\~2\~ст.\~141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; 2)\~у разі\~відмови в\~позові -\~на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки у даній справі позовні вимоги позивача задоволено повністю, тому з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь позивачки [PERSON] сплачений нею судовий збір в розмірі 1073,60 грн, а також з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 1754,66 грн.

Outcome: approved