Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-18 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до Нижньоворітської сільської ради Мукачівського району про визнання права власності на нерухоме майно. Позов мотивовано тим, що 01.07.2011 позивач розпочав будівництво індивідуального житлового будинку по [ADDRESS] , що підтверджено паспортом на забудову земельної ділянки в населеному пункті Воловецької районної державної адміністрації Закарпатської області №5/2001 від 27.06.2001. Земельна ділянка під забудову виділена позивачу рішенням 14 сесії 23 скликання Верхньоворітської сільської ради народних депутатів від 27.05.2001 із земель сільської ради. Отримавши всі необхідні дозволи на право виконання будівельних робіт, позивач звів житловий будинок загальною площею 139, 3 м. кв., а також літню кухню, господарський блок та навіс за адресою: [ADDRESS] позивач розпочав процедуру оформлення права власності на вищезазначений будинок, проте йому було відмолено у вказаній реєстраційній дії через той факт, що він першочергово не оформив право власності на земельну ділянку, що була виділена йому під забудову рішенням 14 сесії 23 скликання Верхньоворітської сільської ради народних депутатів від 27.05.2001 із земель сільської ради. Проте, оформити право власності на зазначену земельну ділянку позивач не може, через те, що в рішенні 14 сесії 23 скликання Верхньоворітської сільської ради від 27.05.2001 про виділення земельної ділянки [PERSON] і надання дозволу на будівництво нового житлового будинку не зазначено площу виділеної земельної ділянки. Відсутність площі земельної ділянки, в рішенні 14 сесії 23 скликання Верхньоворітської сільської ради від 27.05.2001 про виділення земельної ділянки і надання дозволу на будівництво нового житлового будинку, створює для позивача замкнуте коло, в якому органами державної влади ставиться під сумнів належність йому домоволодіння та унеможливлює оформлення права власності на побудований мною житловий будинок, а отже, порушує його права власника. Ухвалою судді від 15.08.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 10.09.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу сулового розгляду . Позивач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує повністю та просить такий задовольнити. Представник відповідача Нижньоворітської сільської ради Мукачівського району у судове засідання також не з`явився, однак звернувся до суду із заявою, в якій просить справу розглядати у відсутності представника сільської ради Мукачівського району за наявними в матеріалах справи документами. У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень, викладених у ст. ст.13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим цивільного процесуального кодексу відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.55 Конституції України та ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідну до ст.16 ЦК України визнання права с одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Судом встановлено, на підставі паспорта на забудову земельної ділянки в населеному пункті Воловецької районної державної адміністрації Закарпатської області №5/2001 від 27.06.2001, позивач по справі [PERSON] 01.07.2011 розпочав будівництво індивідуального житлового будинку по [ADDRESS] . Як вбачається із рішенням 14 сесії 23 скликання Верхньоворітської сільської ради народних депутатів від 27.05.2001 земельна ділянка під забудову виділена позивачу із земель сільської ради. Судом також встановлено, що отримавши всі необхідні дозволи на право виконання будівельних робіт, позивач звів житловий будинок загальною площею 139, 3 м. кв., а також літню кухню, господарський блок та навіс за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовлений ФОП [PERSON] 18.05.2024 (інвентаризаційна справа №2444/2024). У 2024 позивач розпочав процедуру оформлення права власності на вищезазначений будинок, проте йому було відмолено у вказаній реєстраційній дії через той факт, що він першочергово не оформив право власності на земельну ділянку, що була виділена йому під забудову рішенням 14 сесії 23 скликання Верхньоворітської сільської ради народних депутатів від 27.05.2001 із земель сільської ради. Проте, оформити право власності на зазначену земельну ділянку позивач не взмозі, через те, що в рішенні 14 сесії 23 скликання Верхньоворітської сільської ради від 27.05.2001 про виділення земельної ділянки [PERSON] і надання дозволу на будівництво нового житлового будинку не зазначено площу виділеної земельної ділянки. У відповідності до вимог статті 375 Цивільного кодексу України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу. Відповідно до ст.331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право здатності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівні, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Умовами задоволення позову про визнання права власності на майно на підставі ст.392 ЦК України є наявність у позивача доказів на підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності. Такими доказами можуть бути правовстановлюючі документи, а також будь-які інші докази, що підтверджують приналежність позивачеві спірного майна. Тобто метою подання такого позову згідно ст.392 ЦК України є усунення невизначеності у суб`єктивному праві, належному особі, а також створення сприятливих умов для здійснення суб`єктивного права особою. Отже, відсутність площі земельної ділянки, в рішенні 14 сесії 23 скликання Верхньоворітської сільської ради від 27.05.2001 про виділення земельної ділянки [PERSON] і надання дозволу на будівництво нового житлового будинку, створює для позивача перешкоду, в якому органами державної влади ставиться під сумнів належність позивачу домоволодіння та унеможливлює оформлення права власності на побудований ним житловий будинок, а отже, порушує його права власника. Вказані обставини свідчать про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] , у зв`язку з тим, що його права щодо володіння, користування та розпорядження майном порушуються, а тому підлягають захисту відповідно до ст. 392 ЦК України, оскільки не визнаються органом, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно. Отже, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи наведене, слід визнати право власності позивача на нерухоме майно - житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Судові витрати в справі слід покласти на позивача, оскільки рішення ухвалено в його інтересах. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved