Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-19 00:00:00

30.05.2024р. Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Профіт Капітал (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідачка), в якому просить стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість в загальному розмірі 99 676 грн. 38 коп., з яких: 34 124 грн. 57 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 27 122 грн. 42 коп. - заборгованість за відсотками; 23 286 грн. 60 коп. - заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями; 3 112 грн. 14 коп. - заборгованість за 3% річних за користування кредитом; 12 030 грн. 65 коп. - заборгованість за інфляційними втратами. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 28.07.2017р. між ПАТ Ідея Банк та [PERSON] було укладено кредитний договір № z06.206.74175, за умовами якого банк надає позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 34 800 грн. 00 коп. включаючи витрати на страховий платіж, а позичальник зобов`язався одержати кредит і повернути його разом з процентами і комісіями відповідно до умов договору. Згідно умов договору, п.п. 1.4, за користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 21,99% річних від залишкової суми кредиту. У п. 1.11 договору кредиту за обслуговування кредиту банком позичальник сплачує плату за кредитне обслуговування щомісячно у розмірі відповідно до графіку платежів. Банк на виконання умов договору надав позичальнику грошові кошти у сумі 34 800 грн. строком на 28.07.2019р., а позичальник зобов`язався повернути його разом з іншими платежами. Реальна річна процентна ставка складає 102,30% (п. 5.7 договору кредиту). У зв`язку з неналежним виконанням позичальницею зобов`язань за кредитним договором, неповернення нею заборгованості, [PERSON] , відповідно до довідки-розрахунку заборгованості станом на 03.12.2020р. (дата відступлення прав вимоги позивачу) має заборгованість за договором кредиту у розмір: 84 533 грн. 59 коп., з яких: 34 124 грн. 57 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 27 122 грн. 42 коп. - заборгованість за відсотками; 23 286 грн. 60 коп. - заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями. 03.12.2020р. між АТ Ідея Банк та позивачем було укладено договір факторингу № 12/90, відповідно до п. 2.1 якого АТ Ідея Банк за плату відступило позивачеві права вимоги до боржників у розмірі їх заборгованості перед АТ Ідея Банк, що визначені у реєстрах боржників. Також посилався на ст. 625 ЦК України та вказував, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за ввесь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За такого, позивачем здійснено нарахування, у період з 03.12.2020р. по 23.02.2022р.: 3% річних за користування кредитом. Виходячи із суми заборгованості 84 533 грн. 59 коп., - всього у розмірі 3 112 грн. 14 коп. та інфляційні втрати на суму заборгованості 84 533 грн. 59 коп., - всього у розмірі 12 030 грн. 65 коп. Отже, загальна сума заборгованості відповідачки перед позивачем становить 99 676 грн. 38 коп., яку позивач просить стягнути з відповідачки на свою користь. Представник позивача [PERSON] в судові засідання призначені на 10.07.2024р., 31.07.2024р.., 20.09.2024р. не з`явився, хоча належним чином, в порядку визначеному ст.ст. 128-130 ЦПК України, повідомлений про час, дату і місце судового розгляду. Водночас у позовній заяві просив розглянути справу без участі позивача та його представника. Відповідачка в судові засідання призначені на 10.07.2024р., 31.07.2024р.., 20.09.2024р. не з`явилася, хоча належним чином, в порядку визначеному ст.ст. 128-130 ЦПК України, повідомлена про час та місце судового розгляду шляхом направлення поштовим зв`язком судових повісток за адресою реєстрації місця проживання, а також через розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про виклик відповідача до суду. З огляду на приписи ст.ст. 211 та 223 ЦПК України суд визнав за можливе розглянути справу по суті без учасників сторін за наявними у справі доказами. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне. 28.07.2017р. [PERSON] подала до ПАТ Ідея Банк з анкетою заявою про розмір щомісячного доходу, та вказаної дати шляхом підписання заяви № z06.206.74175 акцептувала публічну оферту ПАТ Ідея Банк на укладення договору про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки банку. 28.07.2017р. між відповідачкою та ПАТ Ідея Банк було укладено кредитний договір № z06.206.74175 (далі по тексту - кредитний договір) за умовами якого банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби у сумі 34 800 грн. 00 коп., включаючи витрати на страховий платіж, а позичальник зобов`язується повернути кредит разом із процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості). Банк надає кредит строком на 24 місяці. За користування кредитом позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку у розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 12,49 % (маржу банку). Станом на день укладення договору змінна частина ставки, визначена за рішенням Правління банку становить 9,50 %, що разом з маржею банку складає змінювану процентну ставку у розмірі 21,9900 %. Також за обслуговування кредиту банком, що включає в себе надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язків, надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку, опрацювання запитів позичальника, що направлені позивальнику з використанням різних каналів зв`язку, позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах визначених згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором. Банк відкриває позичальнику банківський поточний рахунок № [NUMBER] у гривні в рамках пакету послуг БПР Стартовий, що обслуговується на умовах договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 24 щомісячних внесках включно до 2 дня/числа кожного місяця згідно графіку щомісячних платежів. Платежі здійснюються на транзитний рахунок № [NUMBER] . Позичальник доручає банку здійснювати договірне списання банком з будь-яких рахунків позичальника в АТ Ідея Банк грошових коштів у розмірі наявної простроченої заборгованості по кредиту, нарахованих процентів та плати за обслуговування кредитної заборгованості, неустойки. Нарахування процентів здійснюється два рази на місяць за методом факт/факт, а плата за обслуговування кредитної заборгованості нараховується щомісяця з дати видачі кредиту. Позичальник має право відмовити від договору протягом 14 днів з дати його укладення шляхом повідомлення банку у письмовій формі з одночасним поверненням грошових коштів одержаних за договором та сплати процентів за період з дня одержання коштів до дня їх повернення за ставкою встановленою у договорі. За невиконання (не належне виконання) своїх зобов`язань за договором банк має право нарахувати пеню за кожен день прострочення на прострочену суму у розмірі 0,15 % у разі прострочення оплати до 60 днів та 0,65 % - у разі прострочення оплати понад 61 день. Позичальник який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу банку зобов`язаний сплатити суму заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми. Позичальник заявляє та гарантує, що вся інформація, відомості та документи які повідомлені та надані ним банку з метою одержання кредиту є достовірними і відповідають дійсності: кредит одержується на поточні потреби. Банк перед укладенням договору повідомив позичальника в належній формі в повному обсязі інформацію передбачену законодавством України, інформація йому відома та зрозуміла, він ознайомився з тарифами банку і згоден з ними. Примірник оригіналу договору отримав. Договір діє протягом строку кредитування, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх обов`язків. Строк позовної давності у тому числі для стягнення неустойки - 5 років. Реальна річна процентна ставка - 102,3000 %. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за ввесь час користування кредитом складає 26 803, 1900 грн. (за умови своєчасного погашення грошових зобов`язань). Щомісячні внески наведені в Графіку щомісячних платежів за кредитним договором, що наведений у п. 6.1 кредитного договору (п.п. 1.1, 1.2, 1.3, 1.4, 1.11, 1.14, 2.1, 2.4, 2.5, 3.2.3, 3.3.1, 3.3.3, 5.1, 5.2, 5.5, 5.7, 6.1 кредитного договору). У Графіку щомісячних платежів за кредитним договором визначено дати платежів, починаючи з 02.09.2017р. по 28.07.2019р. (до другого числа кожного місяця); вид платежів (тіло, проценти, комісія), розмір щомісячних платежів за кожним із його видів. Всього 24 платежі, у розмірі починаючи з 02.09.2017р. по 02.07.2019р. - 2 553 грн. 39 коп. щомісячно, та останній платіж 28.07.2019р. у розмірі 2 875 грн. 23 коп. Зокрема, за належного виконання боржницею своїх зобов`язань за кредитним договором, розмір процентів у сукупному, у межах строку кредитування, мав становити відповідно до графіку платежів - 9 436 грн. 79 коп. (з врахуванням погашення заборгованості за тілом кредиту, та відповідно його зменшення). 28.07.2017р. між відповідачкою та ПАТ Страхова компанія ПЗУ України страхування життя було укладено договір добровільного страхування життя на випадок смерті в результаті нещасного випадку на страхову суму 31 780 грн. 82 коп. Розмір страхового внеску за договором - 3 019 грн. 18 коп. та здійснюється одноразово при укладенні договору. Згідно ордеру-розпорядження № 1 про видачу кредиту від 28.07.2017р. відбулося перерахування коштів (номер особового рахунку [NUMBER] ) у розмірі 31 780 грн. 82 коп. Підстава - договір № z06.206.74175 від [PERSON] (перерахуйте кошти з рахунку № [NUMBER] в сумі 31 780 грн. 82 коп.). Також у додатки до позовної заяви позивачем надано паспорт споживчого кредиту (Інформація яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит) (стандартизована форма), підписаний відповідачкою, у якому зазначено, що умови Договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо. Інформація наведена у ньому чинна до 28.07.2017р. З виписки з 01.01.2000р. по 03.12.2020р. по рахунку 29094420674175.980 вбачається, що 30.08.2017р. відповідачкою були внесені кошти на погашення кредитної заборгованості за кредитним договором у розмірі 2 554 грн. 00 коп., які 02.09.2017р. (дата першого платежу згідно графіку платежів) були зараховані на погашення: 0 грн. 62 коп. та 674 грн. 81 коп. на погашення тіла кредиту, 1 878 грн. 57 коп. - на погашення процентів. З довідки-розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором № z06.206.74175 від 28.07.2017р. станом на 03.12.2020р. становить 84 533 грн. 59 коп., з яких: 34 124 грн. 57 коп. - заборгованість за основним боргом, 27 122 грн. 42 коп. - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками, 23 286 грн. 60 коп. - заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями. Тобто, після внесення першого платежу за кредитним договором заборгованість за тілом кредиту становила 34 124 грн. 57 коп. (34 800 грн. - 0,62грн. - 674,81грн.) та залишалася незмінною протягом строку дії договору. При цьому перший платіж за кредитним договором банком також було скеровано на погашення заборгованості по процентам у розмірі 1 878 грн. 57коп., з них обов`язковий платіж по процентам становив 02.09.2017р. -754 грн. 77 коп. Позивачем нараховано на суму заборгованість у розмірі 84 533 грн. 59 коп. 3% річних та інфляційні втрати, зокрема: - 3% річних: за період з 03.12.2020р. по 31.12.2020р. (29 днів) = 200 грн. 94 коп.; за період з 01.01.2021р. по 31.12.2021р. (365 днів) = 2 536 грн. 01 коп.; за період з 01.01.2022р. по 23.02.2022р. (54 дні) = 375 грн. 19 коп. Всього, за розрахунком позивача, 3% річних становлять 3 112 грн. 14 коп.; - інфляційні втрати розраховані наступним чином: суму боргу х (сукупний індекс інфляції (добуток щомісячних індексів за відповідний період, а саме виходячи із індексу інфляції за грудень 2020р. як 100,90%, річного індексу інфляції за 2021р. як 110,00%, індексу інфляції у січні 2022р. як 101,30%, індексу інфляції у лютому 2022р. як 101,60%.), що у результаті склало 114,23% / 100% - суму боргу. Всього інфляційні втрати за розрахунком позивача становлять - 12 030 грн. 65 коп. Також з матеріалів справи вбачається, що 03.12.2020р. між АТ Ідея Банк та ТОВ ФК Профіт Капітал укладено Договір факторингу № 12/90, відповідно до п.п. 2.1, 2.2 якого АТ Ідея Банк за плату відступило позивачеві права вимоги до боржників у розмірі їх заборгованості перед АТ Ідея Банк, що визначені у реєстрах боржників. Згідно наданого реєстру боржників, до ТОВ ФК Профіт Капітал перейшло право вимоги до [PERSON] (порядковий номер 1273) за кредитним договором № z06.206.74175 від 28.07.2017р. (дата початку договору) по 28.07.2019р. (дата закінчення договору) у загальній сумі 84 533 грн. 59 коп. з яких: 34 124 грн. 57 коп. - заборгованість за основним боргом, 27 122 грн. 42 коп. - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками, 23 286 грн. 60 коп. - заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями. До матеріалів справи також долучено платіжні доручення від 03.12.2020р. та від 19.10.2020р., відповідно до яких ТОВ ФК Профіт Капітал сплатило кошти на користь АТ Ідея Банк згідно договору факторингу № 12/90 та згідно договору про участь у торгах. Доказів які б спростовували наданий позивачем розрахунок та доводили б повне виконання боржником кредитних зобов`язань відповідачкою суду не надано. 28.09.2021р. між позивачем та адвокатським об`єднанням Правовий діалог укладено договір про надання правової допомоги № 28092021-1 відповідно до умов якого (п.п. 1.1, 1.1.1, 1.2 розд. 1, п.п. 3.1, 3.3.6 розд. 3) об`єднання взяло на себе зобов`язання по наданню клієнту правової допомоги, в тому числі щодо представництва клієнта у місцевих судах, для проведення юридичного та фінансового аналізу боржника, складання, підписання та відправлення боржникам претензій, складання та подання до суду позовних заяв щодо стягнення заборгованості з боржників, участь у судових засіданнях судів усіх юрисдикцій, збирання та подання необхідних доказів до суду, надання письмових та усних клопотань, тощо. Перелік боржників щодо яких доручається вчинення дій стосовно стягнення заборгованості зазначається у реєстрі. Клієнт сплачує об`єднанню винагороду у розмірі 15 % від суми платежу, що надійшла клієнту від боржника в якості погашення заборгованості за реєстром боржників, та додаткову фіксовану винагороду за подання та підготовку однієї позовної заяви - 2 000 грн. Клієнту можуть надаватися додаткові послуги вид та вартість яких визначається та оплачується відповідно до укладених додаткових угод. Згідно додаткової угоди № 6 від 12.06.2023р. укладеної між сторонами договору про надання правової допомоги № 28092021-1 сторони дійшли згоди доповнити п.3.1 договору пп. 3.1.5 виклавши його в такій редакції пп.3.1.5- за договором про надання правової допомоги, що полягає у вчиненні об`єднанням дій передбачених п. 1.1.1 договору за реєстром згідно Акту № 16 від 12.06.22023р. приймання-передачі реєстру боржників, клієнт сплачує на користь об`єднання винагороду 15% від суми платежу, що надійшла клієнту від боржника в якості погашення заборгованості за реєстром боржників, якщо за загальна сума заборгованості за договором більша від 12 000 грн. 01 коп. та додаткову фіксовану винагороду (проведення консультації з клієнтом, здійснення вивчення документів, підготовка проекту позовної заяви для направлення до суду) - 7 000 грн. 00 коп. У Акті № 16 прийому-передачі реєстру боржників до договору про надання правової допомоги № 28092021-1 який складено 12.06.2023р. зазначено, що адвокатське об`єднання прийняло реєстр боржників, у якому під порядковим номером 13 зазначено боржницю [PERSON] 11.09.2023р. між сторонами договору про надання правової допомоги № 28092021-1 підписано Акт № 1 прийому-передачі наданої правової допомоги, в тому числі щодо боржниці [PERSON] щодо якої клієнту надано наступний вид правової допомоги, - проведено консультації з клієнтом, здійснено вивчення документів, підготовлено проект позовної заяви для направлення до суду. Розмір винагороди - 7 000 грн. 00 коп. 14.09.2023р. ТОВ ФК Профіт Капітал сплачено на користь адвокатського об`єднання Правовий діалог відповідно до договору № 28092021-1 від 28.09.2021р. та акту № 1 від 11.09.2023р. грошові кошти у сумі 112 000 грн. 00 коп. (платіжна інструкція № 265 від 14.09.2023р.). Встановивши вказані обставини, суд вважає, що зі сторони відповідача порушені вимоги чинного законодавства, що регулює кредитні правовідносини. Щодо обґрунтованості позовних вимог з огляду на приписи чинного законодавства в сфері кредитних правовідносин слід зазначити таке. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому ст.ст. 76-80 та 82 ЦПК України визначено поняття доказів, їх належності, допустимості, достатності та достовірності, а також підстави звільнення від доказування. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення правовідносин між сторонами) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 513 ЦК України визначено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник у зобов`язанні не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ч. 2 ст. 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). 10.06.2017р. набув чинності Закон України Про споживче кредитування № 1734-УІІІ (далі - Закон № 1734-УІІІ), у зв`язку із чим у Законі України Про захист прав споживачів (далі - Закон № 1023-ХІІ) текст ст. 11 викладено в такій редакції: Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України Про споживче кредитування. Положення ч.ч. 1, 2, 5 ст. 18 Закону № 1023-ХІІ з набуття чинності Закону № 1734-УІІІ залишилися незмінними. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону № 1734-УІІІ загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону № 1734-УІІІ до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон № 1734-УІІІ передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону № 1734-УІІІ Правління Національного банку України постановою від 08.06.2017р. № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (п. 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону№ 1734-УІІІ та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон № 1734-УІІІ розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону № 1734-УІІІ після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону № 1734-УІІІ умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом № 1734-УІІІ щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону № 1734-УІІІ. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022р. у справі № 496/3134/19. У постанові Верховного Суду від 31.08.2022р. у справі № 202/5330/19 зазначено, що у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України Про споживче кредитування. Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону № 1734-УІІІ. Водночас у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту. При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з вищенаведеними положеннями законодавства. Зі змісту кредитного договору вбачається, що в ньому не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту. Позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг, їх кількості, і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, то положення п. 1.11 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону № 1734-УІІІ. Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав та не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення. Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.09.2022р. у справі № 755/11636/21 (провадження № 61-7098св22), від 08.02.2023р. у справі № 168/349/20 (провадження № 61-2223св21), та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.11.2022р. у справі № 755/9486/21 (провадження № 61-5581св22). Ці висновки узгоджуються також з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.11.2023р. у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22). З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у частині стягнення заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями у розмірі 23 286 грн. 60 коп. Щодо вимог банку про стягнення з відповідачки на свою користь заборгованості за відсоткам у розмірі 27 122 грн. 42 коп., які нараховані банком станом на 03.12.2020р., то слід зазначити наступне. У п.п. 1.4 та 2.5 кредитного договору зазначено, що станом на день укладення договору змінна частина процентної ставки, визначена за рішенням Правління банку становила 9,50 %, що разом з маржею банку складало змінювану процентну ставку у розмірі 21,9900 %. Позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 24 щомісячних внесках включно до 2 дня/числа кожного місяця згідно графіку щомісячних платежів. Нарахування процентів здійснюється два рази на місяць за методом факт/факт, а плата за обслуговування кредитної заборгованості нараховується щомісяця з дати видачі кредиту. Банк надає кредит строком на 24 місяці. Договір діє протягом строку кредитування, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх обов`язків (п. 1.2 та п. 5.2 кредитного договору). Як вбачається з наданих банком доказів, позивачка 30.08.2017р. вчинила платіж на погашення заборгованості у сумі 2 554 грн. 00 коп., з яких кошти у сумі 0 грн. 62 коп. та 674грн. 81 коп. були зараховані на погашення тіла кредиту, та 1 878 грн. 57 коп. - були зараховані на погашення відсотків. Тобто, після внесення першого платежу за кредитним договором заборгованість за тілом кредиту протягом усього строку кредитування становила 34 124 грн. 57 коп. (34 800 грн. - 0,62грн. - 674,81грн.), залишалася незмінною. При цьому перший платіж за кредитним договором банком також було скеровано на погашення заборгованості по процентам у розмірі 1 878 грн. 57 коп., з яких 754 грн. 77 коп. (сума першого платежу згідно графіку платежів щодо процентів), та залишок на погашення процентів поза межами першого платежу становив - 1 123 грн. 23 коп. Доказів вчинення відповідачкою будь-яких платежів по кредитному договору після 02.09.2017р. матеріали справи не містять. У Постанові Великої Палати Верховного суду від 05.04.2023р. у справі № 910/4518/16 зазначено про те, що зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за користування кредитом поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Велика Палата Верховного Суду зауважила, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Велика Палата Верховного Суду зауважила, що підхід, за якого проценти за користування кредитом могли нараховуватися та стягуватися за період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, не тільки не відповідає правовій природі таких процентів, а й призводить до вочевидь несправедливих результатів. Так, неможливо розумно пояснити, чому, наприклад, замовник робіт або послуг, який прострочив їх оплату, має сплачувати проценти річних за статтею 625 ЦК України, розмір яких може бути зменшений судом, якщо він надмірно великий порівняно зі збитками кредитора, а за прострочення повернення кредиту в такій самій сумі позичальник має додатково сплачувати ще й проценти як плату за користування кредитом, розмір якої не може бути зменшений судом. А тому твердження позивача про те, що проценти за користування кредитом нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння ним правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України. А тому з відповідачки на користь позивача слід стягнути відсотки, розмір та порядок нарахування яких погоджені сторонами у п.1.4 та 2.5 кредитного договору, виходячи із залишку суми боргу по кредиту як 34 124 грн. 57 коп., яка виникла після 02.09.2017р., погодженої сторонами процентної ставки як 21,99 %, кількості днів користування кредиту після 02.09.2017р. як 694 (оскільки за 36 днів користування кредитом позичальниця сплатила проценти 30.08.2017р., які були зараховані на їх погашення 02.09.2017р., та сума яких згідно графіку платежів становила 754 грн. 77 коп.) - 1 123 грн. 80 коп. (залишок коштів які були зараховані на погашення кредиту 02.09.2017р. після вчинення першого обов`язкового платежу на погашення процентів у розмірі 754 грн. 77 коп. згідно графіку (1 878 грн. 57 коп. - 754 грн. 77 коп.). Сума таких в загальному становить 13 144 грн. 06 коп. (з 02.09.2017р. по 28.07.2019р.). А тому позов в частині стягнення з відповідачки відсотків у розмірі 27 122 грн. 42 коп. підлягає частковому задоволенню в сумі 14 267 грн. 86 коп. За такого сума заборгованості відповідачки перед банком становить 47 268 грн. 63 коп. (тіло кредиту 34 124 грн. 57 коп. + 13 144 грн. 06 коп. (14 267 грн. 86 коп. - 1 123 грн. 80 коп. (залишок коштів які були зараховані на проценти після внесення першого платежу 02.09.2017р.)). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 3% річних розраховані за формулою: сума боргу х процентну ставку (3) / 100% х кількість днів прострочення / кількість днів у році. А тому їх розмір у період з 03.12.2020р. по 23.02.2022р. становитиме 1 740 грн. 52 коп. (47 268 грн. 63 коп. х 3% / 100% х 448 (кількість днів прострочення) / 365 (кількість днів у році)). Інфляційні втрати розраховані наступним чином: суму боргу х (сукупний індекс інфляції (добуток щомісячних індексів за відповідний період, а саме виходячи із індексу інфляції за грудень 2020р. як 100,90%, річного індексу інфляції за 2021р. як 110,00%, індексу інфляції у січні 2022р. як 101,30%, індексу інфляції у лютому 2022р. як 101,60%.), що у результаті склало 114,23% / 100% - суму боргу. Всього інфляційні втрати у період з грудня 2020р. по лютий 2022р. становлять 6 726 грн. 33 коп. Тому вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню, в вищевказаних розмірах. Позивачем також було заявлено про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на правничу допомогу у розмірі 7 000 грн. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) закріплено принцип доступу до правосуддя. Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права. Здійснюючи тлумачення положень Конвенції, ЄСПЛ у своїх рішеннях указав, що право на доступ до правосуддя не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження повинні переслідувати законну мету, бути співмірними й не настільки великими, щоб спотворити саму сутність права (рішення від 28.05.1985р. у справі Ашингдейн проти Сполученого Королівства). Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення ЄСПЛ від 04.12.1995р. у справі Белле проти Франції). Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009р. № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі Схід/Захід Альянс Лімітед проти України (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268). У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002р. Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність). Відповідно до ст. 19 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. У ст. 133 ЦПК України перелічено види судових витрат. Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до положень ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність). Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Тож наданими представником позивача доказами у справі (договір про надання правової допомоги, додаткова угода до нього № 6, акти прийому-передачі № 16 та № 1, та платіжна інструкція), підтверджується понесення позивачем судових витрат на правничу допомогу у розмірі 7 000 грн. Відповідачка не надала доказів нерозумності цих витрат, їх не співмірності з ціною позову, складністю справи. При цьому, загальна сума витрат на адвокатські послуги, передбачена договором, складає 7 000 грн., що не виходить за розумні межі визначення розміру гонорару. А тому з відповідачки на користь позивача слід стягнути витрати на правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 3 914 грн. 40 коп. (55,92 %). На підставі вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2 684 грн. 00 коп., понесені позивачем при подачі позову слід стягнути з відповідачки на його користь пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1 500 грн. 89 коп. (55,92 %).

Outcome: partial