Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-16 00:00:00

Позивач звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до відповідача, в якому просить стягнути заборгованість за договором № 0990047666 від 16.01.2020 у сумі 60 812,12 грн., витрати на сплату судового збору в сумі 3 028,00 грн. та витрати на правову допомогу у сумі 17 000,00 грн. У обґрунтування вимог позивач зазначив, що 16.01.2020 між ТОВ «Інфінанс» та [PERSON] було укладено договір позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0990047666 та отримання кредиту згідно заявки-анкети на умовах пропозиції (оферти) на укладення електронного договору позики № 2628564021 від 15.02.2020, що акцептована відповідачем 15.02.2020. Відповідно до умов договору позики кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з максимальним лімітом 20 000,00 грн., в межах строку дії договору - 36 календарних місяців з дня підписання договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами. Пропозиція (Оферта) на отримання 2 траншу згідно Заявки-анкети № 2628564021 від 15.02.2020 в рамках Договору про надання позики № 0990047666 від 16.01.2020 підписана позичальником 15.02.2020 електронним цифровим підписом (одноразовий ідентифікатор в якості особистого підпису), який було надіслано за допомогою СМС-повідомлення на телефонний номер, зазначений позичальником в особистому кабінеті на сайті Кредитодавця. Підписанням Договору позики відповідач також підтвердила, що вона повністю ознайомилася з усіма його умовами, в тому числі з Правилами, та їй була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. 14.07.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 14-07/21, відповідно до якого ТОВ «Інфінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до Боржників за Договорами позики, у т.ч. за Договором позики № 0990047666 від 16.01.2020, що укладений між ТОВ «Інфінанс» та [PERSON] . У свою чергу, Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до Боржників Товариству з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023, в тому числі за Договором позики № 0990047666 від 16.01.2020, що укладений між ТОВ «Інфінанс» та [PERSON] . Відповідач належним чином свої зобов`язання не виконує, в результаті чого станом на 09.01.2024 розмір заборгованості становить 60 812,12 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 5 049,98 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 55 762,14 грн. 15.04.2024 на адресу суду найшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просила застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог. У обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначила, що вона ніколи не укладала цей договір фінансового кредиту. Зазначила, що договори, додані до позовної заяви, не містять підписів сторін, між якими вони укладені. Позивачем не надано до позовної заяви жодного доказу на підтвердження того, що [PERSON] вчиняла будь-які дії, спрямовані на створення та використання електронного цифрового підпису для укладення договору позики та подачі заявки-анкети на отримання кредиту. Також позивачем не надано доказів про фактичне перерахування коштів на рахунок [PERSON] Лист, наданий ТОВ «Універсальні платіжні рішення», не відповідає вимогам до первинних облікових бухгалтерських документів, згідно яких факт проведення розрахункових операцій може бути підтвердженим платіжним дорученням, платіжною вимогою-дорученням, розрахунковим чеком, платіжною вимогою, меморіальним ордером, а тому не може бути належним доказом отримання відповідачкою коштів. Крім того, у вказаному листі отримувачем зазначено ТОВ «Інфінанс», а не [PERSON] . Щодо нарахування відсотків за користування кредитом відповідач зазначила, що позивач мав право нараховувати відсотки лише до 17.03.2020, оскільки термін надання кредиту становить 30 днів, а тому сума відсотків нарахована безпідставно. Крім того, відповідач просить застосувати до позовних вимог строк позовної давності, оскільки, враховуючи те, що строк кредиту становить 30 днів, тобто до 17.03.2020, позивач звернувся до суду з позовом 25.01.2024, а отже позов подано до суду з пропуском строку позовної давності. У поясненнях, наданих суду 14.06.2024, позивач зазначив, що позичальником був підписаний Договір про споживчий кредит електронним цифровим підписом (одноразовий ідентифікатор в якості особистого підпису), який було надіслано за допомогою СМС-повідомлення на телефонний номер, зазначений позичальником в особистому кабінеті на сайті кредитодавця. Відповідач здійснила дії, спрямовані на укладання Договору позики, шляхом заповнення анкети-заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначила інформацію щодо реквізитів банківської картки - [NUMBER] , на рахунок якої, в подальшому, Кредитодавцем було перераховано грошові кошти в сумі 5 050,00 грн. Квитанція №48806987 від 15.02.2020 сервісу онлайн-платежів «IPay.ua» підтверджує переказ грошових коштів, у якій зазначається, що 15.02.2020 о 18:25 було здійснено переказ кредитних коштів у сумі 5 050,00 грн. на картку [NUMBER] , номер операції 48806987. Отже позивачем були надані достатні та допустимі докази щодо укладення Договору про споживчий кредит. Натомість відповідач не надає доказів щодо підтвердження неотримання кредитних коштів. Щодо нарахувань відсотків позивач зазначає, що оскільки 16.03.2020 позичальником здійснювалось погашення процентів за користування 2-м траншем кредиту та була здійснена пролонгація 2-го траншу кредиту до 15.04.2020 згідно п. 8.2-8.7 Правил, відповідно до п. 3.4 Договору позики. Крім того позивач зазначає, що відсотки були нараховані в межах строку дії Договору - 36 календарних місяців з дня підписання Договору. Щодо застосування строків позовної давності зазначив наступне. Відповідно до умов Договору позики від 15.02.2020 позичальнику надано грошовий транш, строк користування яким - 30 днів. З урахуванням пролонгації строку повернення 2-го траншу, строк позовної давності почав свій перебіг з 16.04.2020. Таким чином, обчислення строку позовної давності починається з 16.04.2020, а кінцевою датою звернення до суду є 15.03.2023. Тому, враховуючи вищевикладене, позивачем не було пропущено строки позовної давності. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 02.02.2024 відкрито спрощене позовне провадження, призначено судове засідання на 19.03.2024, яке відкладено до 25.04.2024 у зв`язку з неявкою відповідача. 25.04.2024 судове засідання не відбулося у зв`язку з оголошенням сигналу «Повітряна тривога» на території Черкаської області, судове засідання призначене на 19.06.2024. 19.06.2024 судове засідання відкладено на 29.07.2024 у зв`язку з витребуванням доказів. 29.07.2024 судове засідання відкладено на 17.09.2024 у зв`язку з ненадходженням витребуваних доказів. Представник позивача до судовому засіданні підтримала позовну заяву, просила задовольнити. Відповідач до судового засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у відзиві просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Заслухавши думку представника позивача, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд зазначає таке. Судом встановлено, що 16.01.2020 ТОВ «Інфінанс» та [PERSON] уклали договір про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0990047666. Сторони погодили, що кредит надається у вигляді відновлюваної кредитної лінії окремими частинами (траншами) в межах строку дії договору - 36 календарних місяців з дня підписання договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку кредитування траншем, визначеного сторонами у Додатку №1 та Додатку №2 до Договору - при наданні (отриманні) першого траншу кредиту, та у Додатку №3 та Додатку №4 до Договору - при наданні (отриманні) другого та наступних траншів кредиту. Строк користування кожним траншем є окремим та визначається відповідно до умов Договору (п. 1.2. Договору). Пунктом 1.6 Договору погоджено загальні умови щодо застосування та порядку обчислення процентної ставки, а саме: максимальний строк користування кредитом (траншем) - 30 календарних днів, діючий ліміт - 20 000,00 грн., максимальна відсоткова ставка за один календарний день на суму фактичного залишку заборгованості - 1,75%. Протягом 36 календарних місяців з дня укладення Договору позичальнику надається право користуватися кредитними коштами, які позичальник зобов`язаний повернути товариству в рамках надання кредиту на умовах Договору та Правил (п. 1.7. Договору). Відповідно до п. 1.8. Договору графік платежів не надається. Пунктом 2.3. Договору передбачено, що товариство має право на відступлення прав вимоги за даним Договором будь-кому без згоди на це позичальника. Згідно п. 3.3. Договору строк кредитування поточним кредитом (траншем) може бути змінений виключно за умови попередньої сплати відсотків за фактичну кількість днів користування поточним кредитом, в тому числі і прострочених, та сплати пені (в разі наявної простроченої заборгованості та вимоги товариства про її сплату), на відповідний рахунок товариства з цільовим призначенням «Оплата за продовження строку дії користування поточним кредитом за Договором №0990047666 від 16.01.2020.». 15.02.2020 згідно заявки-анкети №2628564021 від 15.02.2020 ТОВ «Інфінанс» направило [PERSON] пропозицію (оферту) про надання 2 траншу кредиту на наступних умовах: розмір кредиту (траншу) - 5 050,00 грн., строк користування кредитом (траншем) - 30 днів, строк дії Договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0990047666 від 16.01.2020 - 3 роки, відсоткова ставка - 1,75% за один день користування кредитом, річна відсоткова ставка - 638,75%, загальна вартість кредиту у грошовому вираженні - 2 651,00 грн., реальна річна процентна ставка за кредитом (траншем) - 638,75%. Акцептом оферти від 15.02.2020 на отримання 2 траншу кредиту згідно заявки-анкети №2628564021 від 15.02.2020 в рамках Договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0990047666 від 16.01.2020, [PERSON] погодилась на умови оферти на зазначених вище умовах. Відповідно до договору факторингу №14-07/21 від 14 липня 2021 року, укладеного між ТОВ «Інфінанс» (Клієнт) та ТОВ «Вердикт капітал» (Фактор), Клієнт зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги у сумі 221 939 136,68 грн., а Фактор зобов`язується, здійснивши фінансування в порядку, передбаченому цим договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належить Клієнту, і стає новим кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між Клієнтом і боржниками. Право вимоги переходить до Фактора після оплати фінансування з моменту підписання сторонами Акту приймання-передавання Реєстру боржників (Додаток №2), який є підтвердженням передачі Фактору права грошової вимоги до боржників, після чого Фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно переданого права вимоги (п. 6.1.4. Договору факторингу). Виконання вищевказаного договору підтверджується платіжним дорученням №М1 від 14.07.2021 та реєстром боржників від 14.07.2021. Згідно витягу з реєстру боржників до договору факторингу №14-07/21 від 14.07.2021 ТОВ «Вердикт капітал» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за договором №0990047666 від 16.01.2020. Згідно розрахунку заборгованості, наданої ТОВ «Вердикт Капітал», заборгованість [PERSON] за договором №099004766 від 16.01.2020 станом на 10.01.2023 становить 96 073,61 грн., з яких 5 049,98 грн. - заборгованість по основній сумі кредиту, 42 859,45 грн. - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги, 48 164,18 грн. - відсотки за користування кредитом, нараховані ТОВ «Вердикт Капітал» за період з 14.07.2021 по 09.01.2023. 10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт капітал» (первісний кредитор) та ТОВ «Коллект центр» (новий кредитор) укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023, відповідно до якого первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим Договором, права вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених у Додатках №1 та №3 до цього Договору. Згідно п. 5.2. Договору права вимоги вважаються відступленими (переданими) первісним кредитором та набутими (прийнятими) новим кредитором в день належного підписання сторонами Акту приймання-передачі Реєстру боржників в друкованому (підписаному) вигляді (Додаток №4). Актом прийому-передачі реєстру боржників за договором №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, самим реєстром боржників (Додаток №3 до Договору), а також витягом з реєстру боржників, де під № 5928 зазначено боржника [PERSON] , підтверджується виконання сторонами вимог Договору, а отже і право грошової вимоги ТОВ «Коллект центр» до [PERSON] . Згідно розрахунку заборгованості, наданої ТОВ «Коллект Центр», заборгованість [PERSON] за договором №0990047666 від 16.01.2020 станом на 09.01.2024 становить 96 073,61 грн., з яких 5 049,98 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 91 023,63 грн. - відсотки за користування кредитом. Відповідно до квитанції за сплату №48806987 від 15.02.2020 на картку платника № [NUMBER] 15.02.2020 о 18:25 здійснено операцію із зарахування коштів у сумі 5 050,00 грн. З відповіді АТ КБ «ПриватБанк» від 05.08.2024 №20.1.0.0.0/7-240729/55923, наданої на запит суду, вбачається, що на ім`я [PERSON] картка № [NUMBER] в банку не відкривалася, а тому у АТ КБ «ПриватБанк» відсутня можливість надати запитувану інформацію. Правовідносини сторін виникли з кредитних зобов`язань. Стаття 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, а також сплати процентів, належних йому, якщо інше не передбачено договором. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що вона не укладала кредитний договір. Так, правилами надання коштів у позику передбачено, що Договір кредиту укладається в електронній формі та є електронним договором, підписання якого відбувається позичальником відповідно до вимог ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» за допомогою Електронного підпису одноразовим ідентифікатором, з урахуванням положень п. 6, п. 12 ч. 1 ст. 3, ч. 12 ст. 11, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», ч. 1 ст. 205 Цивільного Кодексу України. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту. Згідно ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Згідно ст.ст. 3, 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором є аналогом власноручного підпису. У матеріалах справи наявна довідка про ідентифікацію, з якої вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» 15.02.2020 на номер телефону 380990047666 направив [PERSON] одноразовий ідентифікатор 3z4q1z, який міститься у заявці-анкеті на отримання кредиту від 15.02.2020, та яким підписано акцепт оферти від 15.02.2020. Отже, кредитний договір укладався [PERSON] , протилежного відповідач не довела. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідач у відзиві заперечує отримання нею кредитних коштів у сумі 5 050,00 грн. З указаним суд погоджується. Так, згідно квитанції за сплату №48806987 від 15.02.2020, кошти у сумі 5 050,00 грн. зараховані на картку № [NUMBER] . Однак, з відповіді АТ КБ «ПриватБанк» від 05.08.2024 вбачається, що на ім`я [PERSON] картка № [NUMBER] в банку не відкривалася. У свою чергу, позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження виконання обов`язків кредитодавця за договором №0990047666 від 16.01.2020 та фактичне надання кредитних коштів. Посилання позивача на розрахунок суми боргу як на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів суд не приймає до уваги, оскільки сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Указаний розрахунок складений позивачем на власний розсуд, обґрунтованість якого повинна бути доведена доказами під час судового розгляду. Розрахунок суми боргу не є доказом у розумінні вимог ЦПК України. З наданої позивачем квитанції за сплату №48806987 від 15.02.2020 про зарахування суми 5 050,00 грн. на картку [NUMBER] , вбачається, що грошові кошти були перераховані через посередника, яким є ТОВ «Універсальні платіжні рішення», а одержувачем зазначено ТОВ «Інфінанс», що не є однозначним твердженням про виконання грошового переказу. Суд зазначає, що доказами, які підтверджують перерахування коштів та користування ними, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Отже, позивачем не надано суду будь-яких первинних документів, які повинні бути складені під час надання кредитних коштів. Указана квитанція не містить повного номера картки, прізвища, ім`я, по батькові отримувача, посилання на номер кредитного договору, з чого можна було б встановити факт перерахування коштів на картковий рахунок саме відповідача. Також суд позбавлений можливості встановити факт перерахування коштів саме кредитодавцем на підставі відповідного договору, а не іншими особами за іншими правовідносинами. Суд не приймає до уваги доводи представника позивача, яка у судовому засіданні зазначила про те, що відповідач вже не вперше отримувала кредитні кошти від ТОВ «Інфінанс», оскільки указане не підтверджується жодними доказами. Щодо відповіді АТ КБ «ПриватБанк» про те, що картка № [NUMBER] на ім`я [PERSON] не відкривалася, представник позивача у судовому засіданні пояснила, що у заявці на отримання кредиту відповідач зазначає лише номер картки, на яку б вона хотіла отримати кошти. Кредитодавець не зобов`язаний перевіряти належність зазначеної картки саме позичальнику. З приводу цього суд зазначає наступне. Згідно п 5.7 правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «MoneyBOOM» при прийнятті рішення щодо надання фінансового кредиту/або в процесі обслуговування кредиту, Товариство має право також окремо запросити від позичальника надати додаткову інформацію, документи та/або відомості, необхідні для підтвердження повноти, точності та достовірності, зазначеної в заявці. Будь-які документи, що підтверджують особу позичальника, в матеріалах справи відсутні. Саме тільки зазначення в кредитному договорі персональних даних відповідача не підтверджує проходження ним верифікації та ідентифікації згідно вимог законодавства, що відбулося за відсутності копій (електронних чи паперових) особистих документів, які б підтверджували електронну ідентифікацію фізичної особи відповідача. Таким чином, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, враховуючи, що позивачем не надано суду доказів, які з точки зору достовірності, достатності та взаємозв`язку свідчили б про те, що у [PERSON] наявне невиконане грошове зобов`язання за договором №0990047666 від 16.01.2020, позовні вимоги про стягнення заборгованості задоволенню не підлягають. Відповідач просить до вимог позивача застосувати строк позовної давності. Щодо указаного суд зазначає таке. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно із ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У постанові ВП ВС від 04.12.2018 по справі №910/18560/16 (12-143гс18) сказано, що позовна давність може застосовуватися виключно, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими та доведеними: «Однак застосування положень про позовну давність та відмова в позові з цієї підстави здійснюється в разі, коли суд попередньо встановив наявність порушеного права, на захист якого подано позов, та обґрунтованість і доведеність позовних вимог». Ураховуючи, що позовні вимоги визнані судом необґрунтованими, питання щодо порушення позивачем строку звернення з позовом не вирішується. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ураховуючи, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Outcome: dismissed