Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-22 00:00:00

03.01.2024 року до суду засобами поштового зв`язку (у зв`язку з чим дійсна дата подачі позову відповідно до ч.6 ст.124 ЦПК України є 28.12.2023 року, а відповідно і розмір судового збору вираховується станом на 2023 рік) звернувся позивач в особі представника за довіреністю та у порядку самопредставництва юридичної особи Гайової Анастасії Сергіївни з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача 72365,79 грн., з яких 55842,52 грн. - заборгованості за тілом кредиту та 16523,27 грн. - заборгованості за відсотками, а також судові витрати у вигляді 2684,00 грн. - судового збору. Підставою позову було зазначено укладання відповідачем з третьою особою 19.01.2022 року кредитного договору №2038804121 терміном до 19.01.2026 року на суму 57225,00 грн. зі сплатою 40,00 % та подальший перехід права вимоги до позивача з боку третьої особи за вказаним договором факторингу від 16.12.2022 року №16/12/22, оскільки відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання не виконує та не сплачує відповідні платежі по договору. Судовий збір в даній справі первинно позивачем не сплачувався, а до справи була долучена лише копія платіжної інструкції №4899 від 13.10.2023 року про платіж на користь казначейства України у розмірі 2684,00 грн. (а.с.38). У зв`язку з цим ухвалою судді від 12.02.2024 року вказана позовна заява була залишена без руху через необхідність погодження позивача на той факт, що він не має намір повертати судовий збір у цивільній справі №632/1882/23 (провадження №2/632/643/23), де суддя у даному складі суду ухвалою від 11.12.2023 року повернув позовну заяву на підставі п.1 ч.1 ст. 185 ЦПК України, яка 27.12.2023 року набрала законної сили, та зарахування вказаного судового збору у даній справі (а.с.42). Засобами Електронної пошти 13.02.2024 року на адресу керівника апарату Первомайського міськрайонного суду Харківської області надійшла заява позивача в особі його представниці у порядку самопредставництва про відмову від можливості повернення судового збору у цивільній справі №632/1882/23, яка була задоволена керівником апарату суду. Крім цього вже у даній справі, засобами Електронного суду представниця позивача за електронною довіреністю та у порядку самопредставництва юридичної особи надала суду заяву про зарахування судового збору у даній справі без можливості його повернення у цивільній справі №632/1882/23 (а.с.46, 49, зворотній бік). Таким чином, вимоги ухвали судді від 12.02.2024 року позивачем були виконані. Ухвалою судді від 19.02.2024 року у справі було відкрито провадження у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін, наданий сторонам час для подання усіх заяв по суті позову (а.с.56). Позивач, його представниця та третя особа у справі про вказану ухвалу були проінформовані засобами Електронного суду у порядку ч.5 ст.272 ЦПК України (а.с.59-61), відповідач вказану ухвалу отримала засобами поштового зв`язку (а.с.62). Заяви, клопотання від учасників справи не надходили та інші процесуальні дії у справі судом не застосовувалися. Відповідач відзив, а третя особа письмові пояснення не подавали. Розгляд справи проводиться у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Можливість ухвалення заочного рішення в такому випадку не передбачена. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 19.01.2022 року між відповідачем та первинним кредитором, яким є третя особа у справі, - акціонерне товариство «ОТП банк», був укладений договір №2038804121, за умовами якого відповідач повинен був отримати у третьої особи кредитні кошти у розмірі 57225,00 грн. строком на 4 роки до 19.01.2026 року зі сплатою первинному кредитору процентів за користування кредитом у розмірі 40,00% на суму на усю суму отриманого кредиту, розподілених ануїтетними платежами щомісяця (а.с.3-8). Вказаний договір був відповідачем підписаний, як і додаток до нього щодо порядку оплати кредиту, та окремо паспорт кредиту від 19.01.2022 року, який не є кредитним договором, однак містив додаткову інформацію про укладений між первинним кредитором та відповідачем договір. Кошти відповідачу, на думку позивача, були перераховані третьою особою по справі у день укладання договору. Через не виконання відповідачем своїх зобов`язань перед первинним кредитором, виникла заборгованість, яку третя особа у справі на підставі факторингу №16/12/22 від 16.12.2022 року передала позивачеві (а.с.12-19). За вказаним договором позивач сплатив кошти третій особі відповідними платіжними інструкціями №2892 та 2893 на суму 764494,16 грн. та 825437,62 грн. (а.с.21), чим виконав вказаний договір в частині його оплати, що передбачено п.7.1, 7.1.1 та 7.1.2 договору факторингу №16/12/22. На підтвердження переходу права вимоги від третьої особи до позивача суду були надані розрахунок заборгованості відповідача перед позивачем, сформований представницею позивача 22.12.2023 року, відповідно до якого загальна сума боргу відповідача за отриманий кредитним договором складає 72365,79 грн., з яких 55842,52 грн. - тіло кредиту та 16523, 27 грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с.20). Окремо до позовної заяви була долучений розрахунок заборгованості третьої особи у справі на 15.12.2022 року, відповідно до якого можна зрозуміти, що станом на 22.03.2022 року відповідач не мав боргу перед третьою особою, а згодом взагалі перестав платити, що призвело до переходу кредиту в стан прострочений та подальшу її реалізації позивачеві по справі. Проценти у розмірі 16523,27 грн. були нараховані у період з 19.04.2022 року до 15.12.2022 року накопичувальним підсумком (а.с.24). Вирішуючи справу по суті суд зазначає, що, по-перше, відсутні належні докази перерахування відповідачу коштів по договору №2038804121 (меморіальний ордер, будь-які інші первинні документи саме перерахування коштів), оскільки позивач не вказав, чи був здійснений переказ коштів у розмірі 57225,00 грн. на користь відповідача 19.01.2022 року на його картку, номер вказаної картки, а тому відсутні докази отримання коштів відповідачем, що, само по собі, унеможливлює задоволення позову. В матеріалах справи наявні дві квитанції №28623074 та №26832959 про здійснення касових операцій від 19.01.2022 року про сплату відповідачем на користь ОТП БАНК (саме так, оскільки вказані операції є дебетовими) 2600,00 грн. та 57225,00 грн.(а.с.11), тобто є докази протилежного від отримання кредиту без пояснення таких платежів та без надання доказів саме отримання кредиту позивачем. По-друге, відсутні докази, які б підтверджували перехід права вимоги до позивача від первинного кредитора, оскільки, як визначено в п.п.2.1 договору факторингу №16/12/22 від 16.12.2022 року підтвердженням переходу права вимоги є погоджений сторонами (позивачем та третьою особою) реєстр боржників, який в матеріалах справи відсутній, а відповідно неможливо підтвердити факт переходу від третьої особи вимог саме до позивача відносно відповідача на підставі погодженої умови між позивачем та третьою особою. Надані суду і сформовані представницею позивача витяг із додатку щодо переходу права вимоги до позивача щодо відповідача є лише підтвердженням розміру вимоги, яка перейшла до позивача від третьої особи. Без реєстру боржників, погодженого сторонами, вказаний витяг є неналежним доказом для підтвердження права переходу вимоги до позивача, оскільки складання такої форми було передбачено самим позивачем та третьою особою. Нарешті, по-третє, з наданих суду доказів не можливо встановити розмір заявленої до стягнення заборгованості, враховуючи платежі відповідача на користь позивача, як було зазначено вище 19.01.2022 року у розмірі 2600,00 грн. та 57225,00 грн. (а.с.11). Без надання деталізованого розрахунку заборгованості відносно відповідача відсутні підстави для прийняття заявленої позивачем заборгованості, оскільки із вказаної заборгованості неможливо прослідкувати порядок її нарахування. Позивач зобов`язаний підтвердити не тільки загальний розмір отриманої ним заборгованості, а й її деталізацію щодо кожного виду окремого платежу за увесь час її нарахування. Обов`язок подання вищевказаних доказів повністю покладається на позивача у справі при зверненні до суду. За відсутності вказаних доказів підстави для задоволення позову відсутні, оскільки не підтверджено як сам факт перерахування коштів відповідачу первинним позивачем, так і взагалі право вимоги позивача до відповідача за відповідним правочином. Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч.2 ст.76 ЦПК України, ч.2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Засобами доказування є письмові, речові і електронні докази; висновки експертів; показання свідків. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторони. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судові витрати за результатами розгляду справи слід залишити за позивачем на підставі п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed