Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-15 00:00:00

У червні 2024 року позивач звернулася до Фастівського міськрайонного суду Київської області з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося через різні характери та погляди на життя, із-за чого у сторін часто виникали непорозуміння, що призвело до втрати почуттів, тому рішенням суду від 10 листопада 2022 року шлюб між ними було розірвано. Донька [PERSON] додатково займається вивченням англійської мови. Позивачка щомісячно сплачує кошти в розмірі 1000 грн. З вересня 2023 року по червень 2024 року позивачкою сплачено за додаткові здібності за навчання 9500 грн., тому вона вважає, що половину коштів, а саме 4750 грн., відповідач як батько дитини, повинен їй відшкодувати, тому і звернулася з даним позовом до суду. Просила суд стягнути з [PERSON] на її користь додаткові витрат на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей) разово в розмірі 4\~750 грн. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 04 липня 2024 року відкрито провадження по справі та визначено розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 16 вересня 2024 року від відповідача [PERSON] до суду надійшли письмові пояснення на позовну заяву, в яких зазначає, що за заявою [PERSON] з 19.10.2022 з нього стягуються аліменти на її користь на утримання доньки [PERSON] у розмірі заробітку (доходу). Проти стягнення даних аліментів відповідач не заперечує. Проте, щодо стягнення з нього додаткових витрат на дитину відповідач заперечує з наступних підстав. З листопада 2023 року і по вересень 2024 року донька [PERSON] проживала разом з батьком, перебуваючи на його повному матеріальному утриманні. В цей період часу відповідач забезпечував дитину їжею, одягом, іграшками та гаджетами для навчання. Забезпечив дитині відпочинок. В період часу з грудня 2022 року і по листопад 2023 року сплачені відповідачем позивачці аліменти на утримання доньки [PERSON] склали по 29\~443,13 гривень щомісяця. Відповідач зазначає, що цих коштів явно вистачало для оплати будь-яких додаткових занять доньки, які не були погоджені з ним, як з батьком дитини, в повній мірі охоплюються розміром аліментів, що з нього стягуються, тому просив у позові відмовити. Учасникам справи було роз`яснено, що відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено у статті 7 СК України, згідно з якою жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 1 б липня 2015 Року). Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111 /04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. При розгляді справи судом встановлено, що батьками неповнолітньої [PERSON] , яка народилася [INFO] є: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджено копією про народження (а.с.11). Відповідно до копії заочного рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10 листопада 2022 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.23-24). Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] після одруження 02 березня 2023 року змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.25). З реєстру судових рішень вбачається, що судовим наказом Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12.10.2022 з [PERSON] , на користь [PERSON] , стягнуті аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду (26 вересня 2022 року) і до досягнення дітьми повноліття. Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Згідно прецедентної практики Європейського Суду з прав людини об`єктом статті 8 указаної Конвенції є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку державних органів. Однак це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов`язань, існують позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною повагою до приватного або сімейного життя. Ці зобов`язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13). СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджені аліменти на дитину, зобов`язаний брати участь в додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Ці положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 749/106/17 (провадження № 6-1489цс17) та постанові Верховного Суду від 17 травня 2018 року у справі № 643/11742/16-ц (провадження № 61-26879св18), в постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року в справі № 201/15248/16-ц, від 25 березня 2020 року в справі № 165/2594/17 (провадження № 61-44526св18). Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 10 травня 2018 року у справі № 61-15690св18. Звертаючись до суду з даним позовом, як додаткові витрати позивачка вказала, що донька [PERSON] додатково займається вивченням англійської мови. Позивачка надала на підтвердження Договір про надання послуг з навчання №649 без дати, укладений між нею та ФОП [PERSON] , де зазначено, що вартість навчання [PERSON] згідно даного Договору складає 1000 грн. за один навчальний місяць. Договір укладено строком з 16.09.2023 до 30.06.2024. Також, позивач надала Платіжні інструкції Приватбанку на суми: 1000 грн., 558 грн., 1000 грн., 1000 грн. 1000 грн., 1000 грн., 1000 грн., 1000 грн., 1000 грн., 1000 грн. Всього на суму 9\~500 грн. (а.с.12). Проте, суд, з урахуванням вищевикладених норм закону, вважає, що оплата за вивчення англійської мови не є додатковими витратами на дитину. Позивачка не надала доказів того, що ці витрати, пов`язані з розвитком особливих вмінь та навичок дитини. У поданих платіжних інструкціях іде мова лише про платника, отримувача та призначення платежу і суму, а не йде мова про талант дитини та необхідність вкладення додаткових коштів у розвиток таких вмінь. Також, суд бере до уваги той факт, що відповідно до Довідки Виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області №101 від 10.09.2024, виданої [PERSON] , [INFO] про те, що він проживає в [ADDRESS] , разом з ним проживає [PERSON] , [INFO] . При вирішенні спору суд також враховує, що спочатку з відповідача були стягнуті аліменти згідно судового наказу в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) на двох дітей, що в період часу з грудня 2022 року і по листопад 2023 року середньомісячна сума аліментів складає 29\~443,13 грн. Це підтверджено Розрахунком заборгованості зі сплати аліментів станом на 13.09.2024, сформованого Фастівським ВДВС у Фастівському районі Київської області ЦМУ МЮ (м.Київ). Отже, Позивачкою не доведено існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного навчання дитини в позашкільному закладі при наявності можливості проходження навчання у державному закладі освіти, не навела мотивів вибору освітнього закладу, що зокрема, належить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини. У зв`язку із вищевикладеним, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову. Обґрунтовуючи судове рішення, крім іншого, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed