Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-15 00:00:00

У січні 2024 року позивач [PERSON] звернувся в суд з цим позовом. В обґрунтування позову вказав, що 19.04.2020 приблизно о 02 год. ночі [PERSON] , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «Фіат Добло», державний номерний знак [NUMBER] , в м. Полонному, на перехресті вулиць Київська та С. Бандери, виїжджаючи з другорядної дороги, грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху України, не надав переваги у русі його транспортному засобу марки «Ауді 80», внаслідок чого допустив зіткнення з його автомобілем. У салоні автомобіля перебував позивач разом зі своєю дружиною [PERSON] . Вказує, що внаслідок зіткнення отримав незначні тілесні ушкодження, але потребував медичної допомоги, а дружина отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. 24.04.2023 ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КК України кримінальне провадження відносно [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України закрито, а його цивільний позов залишено без розгляду. Зазначає, що внаслідок зіткнення автомобіля, яким керував [PERSON] із автомобілем, яким керував він, окрім отриманих тілесних ушкоджень, його автомобіль отримав механічні пошкодження, які унеможливлюють його подальшу експлуатацію. Експертним висновком № 12.2-0069: від 17.08.2020 визначено, що шкоду, яка нанесена внаслідок пошкодження автомобіля, експерт оцінив у сумі 48510 грн. На дату вчинення [PERSON] дорожньо-транспортної пригоди, останній керував транспортним засобом, не маючи поліса обов`язкового стахування наземних транспортних засобів. Також вказує, що зазнав надзвичайно великого емоційного стресу, що призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків, унеможливило продовження активного життя. Удар автомобіля, яким керував відповідач, прийшовся саме в сторону, де сиділа дружина і від більш серйозних наслідків її врятувала випадковість. Зазначає, що до цього часу не може сісти за кермо автомобіля, що створює труднощі для сім`ї в плані доїзду на роботу, а також по інших сімейних потребах, що пов`язані з доглядом батьків, які є особами похилого віку. Моральну шкоду оцінює в розмірі 100000 грн. У зв`язку з наведеним просить позов задовольнити. Стягнути з відповідачів такі суми: з [PERSON] - 1500 грн матеріальної шкоди; 95000 грн моральної шкоди; з відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України просить стягнути 48510 грн матеріальної шкоди, 5000 грн моральної шкоди. Ухвалою Полонського районного суду Хмельницької області від 22.01.2024 у справі відкрито провадження та постановлено здійснювати її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами справи. 20.02.2024 позивач [PERSON] подав суду заяву про збільшення позовних симог, в якій зазначив, що 03.02.2024 був складений акт № 3/02-24-1-AUDI 80 дослідження спеціаліста-автотовознавця. Зазначає, що вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 59462 грн. Також позивачем витрачено кошти на оплату спеціаліста, який робив це дослідження, у сумі 2325 грн. Тому збільшує позовні вимоги, просить стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України ще і вартість відновлюваного ремонту автомобіля - 59462 грн, а всього - 107992 грн. А з відповідача [PERSON] просить стягнути матеріальну шкоду 3825 грн. 07.03.2024 відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що позивачем не подано жодного належного, допустимого, достовірного та достатнього доказу на підтвердження його позовних вимог. Зазначає, що позовна вимога про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 3825 грн не має детального розрахунку, зрозуміла є лише сума 2325 грн вартість оплати спеціаліста-автотоварознавця, але згідно даних квитанції ПАТ КБ «Приватбанк», наданої самим позивачем, платником є інша особа [PERSON] . Щодо позовної вимоги про сягнення моральної шкоди у розмірі 95000 грн, вважає, що позивачем не надано жодного розрахунку такої шкоди аж в такому розмірі. Щодо позовної вимоги про стягнення матеріальної шкоди у зв`язку з пошкодженням автомобіля, вказує, що [PERSON] є неналежним позивачем по справі, оскільки власником автомобіля є [PERSON] , який відповідно до наданої позивачем довіреності не уповноважував позивача на звернення до суду від його імені. Позивач не надав доказів, що шкода завдана належному йому на праві власності майну, що він є власником автомобіля «AUDI». Крім того, позивач не звертався до відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України із заявою на виплату відшкодування та не надавав необхідних для цього документів. Наданий позивачем акт № 3/02-24-1 AUDI 80 спеціаліста-автотоварознавця від 03.02.2024 є неналежним доказом. Невідомо з яких розрахунків позивач просить стягнути із Моторно (транспортного) страхового бюро Ук раїни згідно збільшених позовних вимог матеріальну шкоду в сумі 107992 грн. У цьому акті не вказано, що експерт повідомлений про кримінальну відповідальність за завідома неправдивий висновок, тому він не може прийматись судом як допустимий доказ. Просить у задоволенні позову відмовити. 11.03.2024 представник відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України Висоцька Х.О. подала суду відзив на позовну заяву, в якому вказує, що дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої позивачу було заподіяно шкоду і виникли відповідні деліктні (між потерпілою особою та заподіювачем шкоди) та договірні (між потерпілою особою та Моторним (транспортним) страховим бюро України) зобов`язання, сталася 19.04.2020. Строк позовної давності про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди закінчився 19.04.2023. Крім того, зазначає, що автомобіль [PERSON] ремонтувати є економічно недоцільно, він є фізично знищеним згідно тих доказів, які надав позивач. Вказує, що вартість відновлювального ремонту перевищує вартість автомобіля до дорожньо-транспортної пригоди, відповідно здійснювати такий ремонт недоцільно і автомобіль вважається фізично знищеним, тому у відповідності з п. 2 ст. 30 Закону України «Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів»,\~власнику має\~відшкодовуватись різниця\~між вартістю\~транспортного засобу\~до та\~після дорожньо-транспортної\~пригоди.\~Однак,\~жодний доказ,\~наданий позивачем,\~не встановлює\~залишкову вартість\~автомобіля після\~дорожньо-транспортної\~пригоди. Просить у задоволенні позову відмовити. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, суд зазначає про таке. Згідно даних довіреності від 28.08.2015, [PERSON] від імені [PERSON] уповноважує [PERSON] та/або [PERSON] розпоряджатися належному [PERSON] на підставі технічного паспорта серії [NUMBER] , виданого Хмельницьким МРЕВ 26.03.2005, автомобілем марки «AUDI 80», 1987 року випуску, об`єм двигуна 1800 В, шасі (кузов) [NUMBER] , номерний (реєстраційний) знак [NUMBER] (а.с. 4). Відповідно до даних свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , [PERSON] є власником транспортного засобу марки «AUDI 80», 1987 року випуску, реєстраційний номер якого [NUMBER] (а.с. 5). Згідно даних повідомлення № 657 від 14.08.2020 Полонська ЦРЛ ім Н.С. Говорун, [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні з 19.04.2020 по 21.04.2020 у хірургічному відділенні з діагнозом: забійна рвана рана правої повіки. Історія хвороби № 1720 (а.с.6-7). Як вбачається з даних виписки № 1720 із медичної карти стаціонарного хворого, [PERSON] , [INFO] , знаходився Полонській ЦРЛ у стаціонарному відділенні з 19.04.2020 і виписаний 21.04.2020 (а.с. 8). Відповідно до даних листка непрацездатності серії АДЦ № 593870, виданого Полонською ЦРЛ 21.04.2020, [PERSON] для пред`явлення до товариства з обмеженою відповідальністю «Сільпо-Фуд» (місце роботи), вказано, що останній перебував у стаціонарі з 19.04.2020 по 21.04.2020 (а.с. 10). Згідно даних листка непрацездатності серії АДЦ № 593937, виданого Полонською ЦРЛ 22.04.2020 [PERSON] для пред`явлення до товариства з обмеженою відповідальністю «Сільпо-Фуд» (місце роботи), у графі «стати до роботи» вказана дата 09.05.2020. Як вбачається з даних дослідження спеціаліста-автотоварознавця, акта № 3/02-24-1-AUDI від 03.02.2024, замовником проведення автотоварознавчого дослідження був [PERSON] , виконував автотоварознавче дослідження експерт-оцінювач [PERSON] (сертифікат (кваліфікаційне свідоцтво Фонду державного майна України та Київського коледжу нерухомості) № ЕО-123 від 28.04.2001, свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів № 10390 від 28.08.2013. У висновку цього дослідження вказано, що ринкова вартість автомобіля марки AUDI 80 на момент пошкодження складає 58365 грн., вартість відновлювального ремонту автомобіля марки AUDI 80, 1987 року випуску, об`єм двигуна 1800 В, шасі (кузов) [NUMBER] , номерний (реєстраційний) знак [NUMBER] , складає 59462 грн, вартість матеріального збитку становить 56680 грн 00 коп. Крім того, встановлено факт економічної недоцільності відновлювального ремонту, оскільки вартість відновлювального ремонту більша ринкової вартості (майже рівнозначна).(а.с. 35-55). Згідно даних квитанції від 02.02.2024, за проведене автотоварознавче дослідження, акт № 3/02-24-1-AUDI, була здійснена оплата у розмірі 2300 та 25 грн комісія банку, код квитанції 9331-9463-4162-2980, платником вказано [PERSON] , отримувачем вказано [PERSON] (а.с. 34) Судом, для повноти та всебічності з`ясування обставин справи, досліджено матеріали кримінального провадження № 681/303/22 щодо обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, які витребовувалися ухвалою суду за клопотання позивача. З матеріалів кримінального провадження встановлено, що відповідно до даних ухвали Полонського районного суду Хмельницької області від 08.07.2020 у справі № 681/87/20, задоволено скаргу [PERSON] та [PERSON] на бездіяльність працівників Полонського відділення поліції Шепетівського відділу поліції ГУ НП в Хмельницькій області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Зокрема, у цій ухвалі зазначено, що, як вбачається із наданих доказів, [PERSON] та [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримали тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості (а.с. 21, т. 1 кримінального провадження). Відповідно до даних з ЄДРСР, постановою Полонського районного суду Хмельницької області від 03.06.2020 у справі № 681/619//20, [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. Зі змісту цієї постанови вбачається, що подія мала місце 19.04.2020 о 02 год. 20 хв. у м. Полонному, по вул. Київській. Зазначено, що при дорожньо-транспортній пригоді транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Потерпілими, відповідно до даних цієї постанови суду, є [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається з даних матеріалів кримінального провадження № 681/303/22 щодо обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, потерпілою була [PERSON] . Однак, 24.06.2022 ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області [PERSON] визнано цивільним позивачем та до матеріалів справи долучено цивільний позов останнього про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (а.с. 87-88, т. 1 кримінального провадження). Відповідно до даних ухвали Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 15.06.2021 про накладення арешту на майно, автомобіль марки «Fiat» моделі «Doblo», державний номерний знак [NUMBER] , належить [PERSON] . Зокрема, у цій ухвалі суду в абзаці 2 зазначено, що [PERSON] допустив зіткнення транспортних засобів, внаслідок чого водій [PERSON] та пасажир [PERSON] автомобіля марки «Ауді 80» отримали тілесні ушкодження (а.с. 74, т. 2 кримінального провадження). Згідно з даними ухвали Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 24.04.2023, [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження за № 12020240200000216 закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України. Цивільні позови [PERSON] та [PERSON] про стягнення майнової та моральної шкоди залишено без розгляду (а.с. 81-83, т. 2 кримінального провадження). Цивільно-правова відповідальність власником транспортного засобу марки «Fiat» моделі «Doblo», державний номерний знак [NUMBER] , застрахована не була, договір обов`язкового страхування не укладався. [PERSON] не мав діючого поліса обов`язкового страхування та не є звільненим від обов`язкового страхування. Згідно з ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушеного її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до вимог п.п. 8, 9 ч.2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1, ч. 4 та ч. 7 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завданну діяннями особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння. Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Залежно від обєкта завдання розрізняють деліктну відповідальність за завдання шкоди майну та деліктну відповідальність за завдання шкоди особі. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 2 Постанови від 27.03.1992 №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Положеннями ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Отже, відповідальність, у таких випадках, несе винна особа, яка є водієм автомобіля чи особа, яка керувала таким автомобілем і з вини такої сталася дорожньо-транспортна пригода. З урахуванням п.п. 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМ України від 10.10.2001 № 1306, якщо особа під час керування автомобілем мала посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційний документ на такий, переданий їй власником чи іншою особою, яка на законній правовій підставі використовує цей транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання майнової шкоди. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 01.03.2013 за № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату). Із положень ст. ст. 3, 4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~слідує, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України, потерпілі. Ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~ передбачено, що Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 ст. 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Ст. 23 вищевказаного Закону встановлено, що шкодою, заподіяною життю та здоровю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Відповідно до\~ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 ст. 41 цього Закону, - Моторним (транспортним) страховим бюро України) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Відповідач [PERSON] своїми діями, а саме протиправною поведінкою, що виразилась в порушенні вимог п.п. 1.5, 2.3. б, 2.9. а, 121.2, 16.3, 16.11, дорожнього знаку 2.1. «Дати дорогу» розділу 33 Правил дорожнього руху України, допустив перехресне зіткнення передньою частиною керованого ним автомобіля марки «Fiat Doblo», номерний знак [NUMBER] з правою задньою частиною автомобіля марки «Ауді 80», номерний знак [NUMBER] » під керуванням водія [PERSON] , в салоні якого на передньому пасажирському сидінні перебувала [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, [PERSON] отримала тілесні ушкодження, які відносять до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості та легкого ступеня тяжкості. Водій [PERSON] отримав тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості ( абзац 3, а.с. 81-83, т. 2 кримінального провадження), що підтверджено належними та допустими доказами. Суд зауважує, що в ухвалі Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 24.04.2023 чітко зазначено, що [PERSON] надав суду усвідомлену згоду про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження, розуміючи своє право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави та наслідки такого заперечення. Питання про його звільнення розглядалось із присутністю у процесі захисника [PERSON] . Доказів протилежного суду не надано. Звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності не є реабілітуючою підставою. У разі залишення цивільного позову у кримінальному провадженні без розгляду, [PERSON] та [PERSON] не позбавлені можливості звернутися до суду з позовом про відшкодування заподіяної шкоди в порядку цивільного судочинства. Така ж правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 19.11.2019 у справі № 345/2618/16-к. Представник відповідача - Моторного (транспортного) страхового бюро України стверджує, що позивач пропустив передбачений строк звернення до суду з цим позовом. Поняття строку міститься у ч. 1 ст. 251 ЦК України. Відповідно до цієї норми, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи протидія, яка має юридичне значення. У постанові ВП ВС від 12.09.2019 у справі № 9901/120/19, зазначено, що характерною рисою строків, визначених законом, є неможливість їх зміни за волевиявленням учасника або учасників правовідносин, за винятком випадків, безпосередньо визначених законом. Тому, вирішуючи питання, чи своєчасно вчинена певна дія, або чи має місце бездіяльність, визначальним є дотримання суб`єктом владних повноважень темпоральних рамок, передбачених у нормативно-правовому акті, без невиправданого для конкретної ситуації зволікання. Разом з тим, суд приходить до висновку, що у цивільному законодавстві закріплено об`єктивні межі застосування позовної давності. Об`єктивні межі застосування позовної давності встановлюються: прямо (ст. 268 ЦК України); опосередковано (із врахуванням сутності заявленої вимоги). Додатковою гарантією прав осіб, чиє цивільне право чи інтерес порушені, є встановлення у ст. 268 ЦК переліку вимог, на які не поширюється позовна давність. Причому цей перелік не має вичерпного характеру, тобто інші випадки можуть бути передбачені в спеціальних законах. При встановленні цього переліку ЦК виходить зі специфіки певних правовідносин, оскільки предметом захисту тут, як правило, є право, яке не обмежене в часі. Так, спеціальному захисту підлягають, зокрема, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю передбачені ЦК ( ст.ст. 1162,1166, 1168) та іншими законодавчими актами. Позивач [PERSON] був цивільним позивачем, а його дружина [PERSON] була визнана потерпілою у кримінальному провадженні № 681/303/22 щодо обвинувачення [PERSON] . Оскільки достеменно встановлено, що подружжя [PERSON] зазнали тілесних ушкоджень та душевних хвилювань, оскільки перебували у транспортному засобі, який отримав механічні пошкодження з вини [PERSON] , тому зазначений спір стосується здійснення виплати на відшкодування моральної і матеріальної шкоди, яка витікає із шкоди, завданої ушкодженням здоров`я внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а тому, з врахуванням специфіки правовідносин, на таку вимогу позовна давність не поширюється і твердження представника відповідача є помилковим, оскільки предметом захисту є право цивільного позивача у кримінальному провадженні, яке закрите у зв`язку із закінченням строків давності. Таким чином, позовні заяви про відшкодування шкоди, завданої злочином здоров`ю або смертю, можуть бути пред`явлені в будь-який час, без омбежень у часі. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 61 КПК України, цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, права та обов`язки цивільного позивача виникають з моменту подання позовної заяви, тому будь-які доводи про те, що право на пред`явлення цивільного позову в кримінальному провадженні належить лише потерпілій особі не ґрунтується на вимогах закону та прямо суперечать ст. 61 КПК України. Що стосується вимоги щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди з Моторного (транспортного) страхового бюро України, суд зазначає про таке. Зобов`язання про відкодування шкоди це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. Джерелом підвищеної небезпеки є, зокрема, діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Зобов`язання про відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного звязку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди та її результатом шкодою (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2019 у справі № 674/1666/14-ц (провадження № 61-6468зпв18). Крім того, суд вважає за необхідне закцентувати увагу на правовій позиції Верховного Суду, викладених у постановах від 16.11.2022 № 335/2566/18 та від 12.05.2022 № 623/290/21 з приводу того, що вимагати завдані автомобілю збитки може не лише власник автомобіля, а й особа, яка на відповідній правовій підставі володіє ним, яка керувала автомобілем на момент дорожньо-транспортної пригоди. Зараз це особа, яка має посвідчення водія та технічний паспорт. Разом з тим, судом встановлено, що позивач заявив позовну вимогу про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної не ушкодженням здоров`ю, а пошкодженням автомобіля, тому, виходячи з вищевикладеного, беручи до уваги чіткі норми ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позовна вимога про стягнення моральної шкоди із відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України задоволенню не підлягає. У заяві про збільшення позовних вимог позивач [PERSON] просить стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України матеріальну шкоду у розмірі 107992 грн. Позивачем сума 107992 грн детально не розписана, надані докази є суперечливими. При вирішенні спору у цій сумі виникли розбіжності, а саме: згідно початкових позовних вимог 48510 грн є ринковою вартістю пошкодженого автомобіля, у заяві про збільшення позовних вимог позивач просить стягнути ще 59462 грн, як вартість відновлювального ремонту цього ж автомобіля згідно даних дослідження експерта-автотоварознавця. Всього шляхом арифметичного підрахунку отримуємо суму 107972 грн, а не 107992 грн, як зазначає позивач. Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] , який керував автомобілем марки\~«Fiat»\~моделі «Doblo»,\~державний номерний\~знак [NUMBER] , винного у дорожньо-транспортній пригоді, не була застрахована. Матеріальний збиток є оціночною вартістю ремонтних робіт для відновлення транспортного засобу. Вартість матеріального збитку, скоєного внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, визначається як величина втрати товарної вартості транспортного засобу після скоєння дорожньо-транспортної пригоди, з урахуванням його пошкоджень, фізичного зносу і витрат. За висновком, отриманим у рамках досудового розслідування, згідно даних висновку експерта № 12.2-0069:20 від 17.08.2020, ціна продажу (ринкова вартість) по Україні автомобіля марки «Ауді» моделі «80», 1987 року випуску станом на 19.04.2020 становить 48510 грн. На питання слідчого щодо вартості матеріального збитку, завданого власнику [PERSON] та щодо можливості проведення ремонтно-відновлювальних робіт, експерт зазначив, що відповісти на ці питання не представилось можливим. З наданого позивачем дослідження спеціаліста-автотоварознавця, акта № 3/02-24-1-AUDI 80 від 03.02.2024, вбачається, що вартість відновлювально-ремонтних робіт без урахування коефіцієнту фізичного зносу становить 59462 грн (а.с. 41), а ринкова вартість автомобіля марки «Ауді 80» на момент пошкодження складає 58365 грн (а.с. 37), а розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля AUDI 80, у висновку цього дослідження складає 56680. Залишкова вартість автомобіля марки «Ауді 80» після дорожньо-транспортної пригоди встановлена не була. Позивач жодних доказів для з`ясування цього питання суду надав та не заявляв клопотання про здійснення такого дослідження. Таким чином, оскільки вартість відновлювального ремонту, яку просить стягнути позивач в заяві про збільшення позовних вимог (а.с. 33), становить 59462 грн, що є більшою ринкової вартості автомобіля на момент пошкодження, то ремонт автомобіля марки «Fiat»\~моделі «Doblo»,\~державний номерний\~знак [NUMBER] , вважається економічно необґрунтованим, недоцільним, а отже, автомобіль вважається фізично знищеним. Порядок відшкодування завданої позивачу [PERSON] шкоди мав відбуватися в порядку, визначеному\~ст. 30 Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» і позивач мав\~передати залишки транспортного засобу відповідачу як особі, яка відповідає за завдану шкоду, чим набути право отримати від останнього відшкодування шкоди в розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної події. Відповідно до\~ст.\~30 Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів», транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Згідно ч. 2 цієї статті, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Отже, розмір страхового відшкодування залежить також від того, визнає власник транспортний засіб фізично знищеним чи ні. У разі визнання його таким, власнику відшкодовується шкода у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам, пов`язаним з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди, якщо такі мали місце. Право на залишки транспортного засобу отримує страховик чи Моторне (транспортне) страхове бюро. У разі, якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди, якщо такі мали місце. Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 19.09.2019 у справі № 643/4161/15-ц, про те, що відповідно до ст. 30 Закону України \~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів», транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують (рівнозначні) вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди. При цьому задоволення вимог про відшкодування майнової шкоди в повному обсязі, виходячи з вартості автомобіля до дорожньо-транспортної пригоди, без врахування залишкової вартості пошкодженого транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди, не можна визнати обґрунтованим. Подібних висновків дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 20.10.2021 у справі № 205/1314/16-ц. Таким чином, позивач [PERSON] не вказує, що визнає автомобіль фізично знищеним, а просить стягнути ринкову вартість автомобіля до дорожньо-транспортної пригоди та вартість відновлювального ремонту. Однак у дослідженні, яке позивач [PERSON] подав суду як доказ на стягнення матеріальної шкоди, встановлено, що спеціаліст-автотоварознавець встановлює ринкову вартість автомобіля на момент пошкодження, вартість відновлювального ремонту, яка є більшою вартості автомобіля до дорожнього транспортної пригоди, проте, не встановлює залишкову вартість пошкодженого автомобіля після дорожньо-транспортної пригоди. Крім того, клопотання про призначення експертизи на визначення такої вартості позивач не заявляє, тому визначити різницю між вартістю автомобіля до та після дорожньо-транспортної пригоди неможливо. Отже, у зв`язку з відсутністю відомостей про вартість пошкодженого автомобіля після дорожньо-транспортної пригоди, необхідної для визначення розміру відшкодування у порядку ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», неможливо зробити висновок про обґрунтованість чи необґрунтованість зазначеного в позовній заяві розміру майнової шкоди, тому у задоволенні цієї позовної вимоги слід відмовити. Щодо заявленої позовної вимоги щодо стягнення з відповідача [PERSON] матеріальної шкоди, з врахування заяви про збільшення позовних вимог, яка становить 3825 грн суд зазначає про таке. Згідно первинних вимог, позивач просить стягнути матеріальну шкоду у розмірі 1500 грн, що, як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач [PERSON] визначив витратами на правову допомогу (а.с. 3) та 2325 грн, що згідно заяви про збільшення позовних вимог є вартістю оплати спеціаліста-автотоварознавця (а.с.33), а всього 3825 грн. Суд, дослідивши докази, вважає за необхідне цю позовну вимогу задовольнити частково, а саме: стягнути з відповідача [PERSON] 2325 грн як відшкодування вартості оплати спеціаліста-автотоварознавця, оплата якого підтверджена належними та допустимими доказами у справі (а.с. 34). Оцінювачем [PERSON] вказано, що акт дослідження складено з урахуванням Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України, Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність". Вказані обставини не оспорюються сторонами. Вимоги Методики є обовязковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами інших державних установ, субєктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертих та експертних досліджень, а також всіма субєктами оціночної діяльності під час оцінки колісних транспортних засобів у випадках, передбачених законодавством України або договорами цивільно-правових відносин. Клопотання про призначення судової автотехнічної експертизи за ухвалою суду сторони не заявляли. Щодо стягнення з відповідача [PERSON] витрат на правову допомогу у розмірі 1500 грн, суд зазначає про таке. Згідно з ч. 2\~ст.137 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. ч 3, 4\~ст. 137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. \~Згідно п.\~4\~ст.\~62\~ЦПК України\~повноваження адвоката\~як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до\~Закону України\~"Про адвокатуру і адвокатську діяльність". Згідно ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. \~Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: \~1) договір про надання правової допомоги; \~2) довіреність; \~3) ордер. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] звернувся з позовною заявою особисто, не доручаючи представляти свої інтереси будь-якій особі, яка має статус «адвокат». При подачі позовної заяви не було долучено ордера про надання правничої (правової) допомоги на підставі договору про надання правової допомоги між позивачем [PERSON] та адвокатом, не долучено жодної копії свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, які б свідчили про те, що між позивачем та адвокатом виникли правовідносини. Також такі докази не були долучені до справи після вікриття провадження у порядку, передбаченому ЦПК України. Отже, беручи до уваги все вищевикладене, відсутність договору про надання правничої допомоги з адвокатом, розрахунку витрат, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, а також квитанції чи іншого підтверджуючого документу, на підставі якого суд може достеменно та поза розумним сумнівом дійти висновку, що сума 1500 грн, яку просить стягнути позивач [PERSON] , дійсно була сплачена для адвоката, суду не подано. Тому, суд вважає, що вимога позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу до задоволення не підлягає, оскільки не підтверджена належними та допустимими доказами. Щодо стягнення з відповідача [PERSON] моральної шкоди у заявленому позивачем розмірі 95000 грн, суд вважає за необхідне наголосити на такому. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Ч. 4 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Розмір моральної шкоди є індивідуальним, але при визначенні розміру відшкодування суд враховує вимоги розумності і справедливості, керується розумністю щодо суми, яку позивач бажає стягнути до пропорційності завданих збитків. Так, у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 709/1173/17, постанові Верховного Суду від 23.03.2023 у справі № 127/35822/21, постанові Верховного Суду від 31.01.2023 у справі № 535/171/20 та інших зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає з урахуванням: характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав потерпілий, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення); стану здоров`я потерпілого; тяжкості вимушених змін у його життєвих і виробничих відносинах; ступеня зниження престижу, ділової репутації, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості. При цьому розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц). Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди, складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.05.2022 у справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22). Таким чином, суд, при визначенні компенсації суми моральної шкоди, враховує всі обставини у справі, зокрема, що позивач [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримав легкі тілесні ушкодження, а його дружина - тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. Обоє були госпіталізовані до медичного закладу. Кримінальну справу відносно [PERSON] відразу не порушили. Виникла необхідність відстоювати свої права, довелось звертатись до суду зі скаргою на дії слідчого. Все це є у причинно-наслідковому зв`язку, сам по собі факт дорожньо-транспортної пригоди є стресовою ситуацією і беззаперечно тягне моральні страждання, такі, як хвилювання за своє здоров`я і здоров`я дружини, порушення нормальних життєвих та виробничих відносин, а також наслідки, що настали внаслідок неможливості користуватися пошкодженим транспортним засобом. Виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди у 20000 грн, які підлягають стягненню з відповідача [PERSON] . Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, проаналізувавши правову позицію Верховного Суду України, дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази як окремо, так і в їх сукупності,

Outcome: partial