Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-09 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 22 липня 2008 року між ВАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування», правонаступником якого є ПрАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування», та [PERSON] було укладено договір № 2РР-01268 про надання позики в сумі 432 705 грн. строком на 15 років та 6 місяців з метою виплати вартості квартири [ADDRESS] . Відповідно до касового ордеру № 1089 від 31 липня 2008 року ВАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» було видано відповідачу кошти в розмірі 432 705 грн. На підставі умов вищевказаного договору позика погашається шляхом внесення на поточний рахунок позикодавця грошових коштів рівними частинами по 2 403,92 грн. щомісячно. Згідно з п. 3.2. договору з врахуванням змін до нього згідно додаткової угоди №3 у випадку припинення трудових відносин з ВАТ «Азовзагальмаш» позичальник зобов`язаний впродовж 60 календарних днів з моменту розірвана трудового договору з ВАТ «Азовзагальмаш» погасити позику грошовими коштами. 06 липня 2017 року [PERSON] звільнено з ВАТ «Азовзагальмаш» на підставі ч. 1 ст. 40 КЗпП України, і строком повного дострокового погашення позики є 04 вересня 2017 року. ПрАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» на підставі постанови Господарського суду міста Києва від 30 січня 2019 року перебуває у ліквідаційній процедурі, та в межах провадження у справі про банкрутство, поряд з іншим майном, що склало ліквідаційну масу ПрАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування», було оголошено про проведення аукціону з продажу права вимоги до відповідача за вищевказаним договором позики. Відповідно до довідки ліквідатора ПрАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» станом на 01 травня 2021 року заборгованість відповідача згідно № 2РР-01268 від 22 липня 2008 року становила 278 388,14 грн. 30 травня 2021 року було проведено на відкритих електронних торгах (аукціоні) продаж/відчуження відповідного права вимоги, результати котрого оформлено Протоколом про результати електронного аукціону № UA-PS-2021-05-20-000090-1. 09 червня 2021 року між ПрАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» та ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» було укладено договір № 09/06-002 відступлення права вимоги, у відповідності до умов якого, станом на момент укладення договору сума заборгованості боржника за договором позики відповідає заборгованості, що була вказана в оголошенні про проведення електронного аукціону і становить 278 388,14 грн. ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» є належним кредитором [PERSON] при виконанні грошового зобов`язання на підставі договору № 2РР-01268 від 22 липня 2008 року, а також всіма іншими додатковими правами, як кредитора у зв`язку з неналежним, несвоєчасним та/або неповним виконанням боржником/відповідачем відповідного грошового зобов`язання на підставі вказаного договору. В період з 22 червня 2021 року по 26 січня 2022 року на поточний рахунок позивача від відповідача надійшли грошові кошти в сумі 37 200 грн. в якості часткового погашення суми основної заборгованості за договором позики, а заборгованість відповідача станом на 24 травня 2024 року становить 241 188,14 грн. У позивача виникло право вимоги до відповідача щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат на підставі договору позики №2РР-01268 від 22 липня 2008 року за період з 05 вересня 2017 року по 25 травня 2024 року, які складають 32 280,96 грн. (3% річних) та 103 346,20 грн. (інфляційні втрати). На підставі викладеного, представник позивача звернувся до суду з цією позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача на користь ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» заборгованість в сумі 241 188,14 грн., 3% річних в сумі 32 280,96 грн., інфляційні втрати в розмірі 103 346,20 грн., а також витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 4 522 грн. Відповідно до розпорядження Верховного Суду від 06 березня 2022 року за №1/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ саме Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області на Ленінський районний суд м. Дніпропетровська. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача у позовній заяві просив розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а тому суд вважає, що представник позивача не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча відповідно до ст. 130 ЦПК України про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом оприлюднення повідомлення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, заперечень проти позову суду не представив, а тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів із винесенням заочного рішення. 10 вересня 2024 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було вирішено питання про заочний розгляд справи. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутності учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження з можливістю ухвалення заочного рішення відповідно до ст.280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подав. При цьому, представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, вивчивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із вимогами статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях Судом встановлено, що 22 липня 2008 року між ВАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» та [PERSON] було укладено договір № 2РР-01268, за умовами якого відповідачу було надано безвідсоткову позику в сумі 432 705 грн. строком на 15 років з метою оплати вартості квартири [ADDRESS] , яка отримується відповідачем за договором з ВАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» протягом 10 календарних днів з дати укладення договору купівлі-продажу і договору застави (іпотеки). Позика надається шляхом видачі готівкою та погашається внесенням на поточний рахунок ВАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» рівними частками по 2 403,92 грн. щомісячно. За бажанням позичальника допускається дострокове погашення боргу (а. с. 36). В матеріалах справи наявний видатковий касовий ордер ВАТ «МЗТМ» № 1089 від 31 липня 2008 року про видачу [PERSON] грошової суми в розмірі 432 705 грн. (а. с. 18). Додатковою угодою № 1 від 31 жовтня 2008 року до договору № 2РР-01268 від 22 липня 2008 року сторони погодили зміни до вищевказаного договору, а саме, п. 3.1. розд. 3 в такій редакції: «Позика погашається внесенням на поточний рахунок позикодавця грошових коштів рівними частками по 2 403,92 грн. щомісячно. Виплата позичальником позики призупиняється на період з листопада 2008 року по квітень 2009 року (6 місяців) включно. За бажанням позичальника допускається дострокове погашення боргу» (а. с. 36). Відповідно до змісту додаткової угоди № 2 від 01 жовтня 2009 року до договору № 2РР-01268 від 22 липня 2008 року сторони погодили зміни до вищевказаного договору, а саме, п. 3.1. розд. 3 в такій редакції: «Позика погашається внесенням на поточний рахунок позикодавця грошових коштів у сумі 315 грн. щомісячно. Виплата позичальником позики у вказаному порядку встановлюється на період з жовтня 2009 року по січень 2010 року (4 місяці) включно. За бажанням позичальника допускається дострокове погашення боргу» (а. с. 37). Додатковою угодою № 3 від 03 червня 2011 року до договору № 2РР-01268 від 22 липня 2008 року сторони погодили зміни до вищевказаного договору, а саме, у зв`язку з вимогами ЗУ «Про акціонерні товариства» прийнято рішення загальних зборів акціонерів ВАТ «МТЗМ» та ВАТ «Азовзагальмаш» перейменувати ВАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» в ПАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування», перейменувати ВАТ «Азовзагальмаш» в ПАТ «Азовзагальмаш». Сторони погодили зміни до п. 3.1. розд. 3 вищевказаного договору в такій редакції: «У випадку припинення трудових відносин з ПАТ «Азовзагальмаш» позичальник зобов`язаний протягом 60-ти календарних днів з моменту розірвання трудового договору з ПАТ «Азовзагальмаш» погасити позику грошовими коштами» (а. с. 37). З наявного в матеріалах справи обхідного листа звільненого [PERSON] судом встановлено, що відповідача було звільнено 06 липня 2017 року у зв`язку зі скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а. с. 22). Матеріалами справи також підтверджено, що відповідно до підписаного арбітражним керуючим - ліквідатором ПАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» Куделею М.А. графіку погашення безвідсоткової позики за договором № 2РР-01268 від 22 липня 2008 року, яка видана на строк 15 років та 6 місяців на загальну суму 432 705 грн., заборгованість [PERSON] станом на 01 травня 2021 року становить 278 388,14 грн. (а. с. 46). В матеріалах справи також наявний протокол проведення електронного аукціону № UA-PS-2021-05-20-000090-1, сформований 30 травня 2021 року о 20:01:42, з якого вбачається, що через електронний майданчик оператора - ТОВ «Електронні торги України» за замовленням арбітражного керуючого Куделі М.О., було проведено електронний аукціон з номером лоту - 31, що складається з: права солідарної вимоги до [PERSON] та [PERSON] в сумі 199 814,03 грн.; права вимоги до [PERSON] у сумі 129 558,09 грн.; права вимоги до [PERSON] у сумі 278 388,14 грн. Переможцем вказаного аукціону зазначено ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс». Сума, що підлягає сплаті переможцем електронного аукціону, становить 7 756,66 грн. (а. с. 35). Факт оплати ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» згідно протоколу проведення електронного аукціону № UA-PS-2021-05-20-000090-1 на користь ПрАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» підтверджується платіжним дорученням № 229 від 04 червня 2021 року (а.с.21). Крім того, в матеріалах справи наявний акт про придбання майна на аукціоні від 09 червня 2021 року, укладений між ПрАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» та ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс», складений щодо відступлення права вимоги, яке складається з: права солідарної вимоги до [PERSON] та [PERSON] в сумі 199 814,03 грн.; права вимоги до [PERSON] у сумі 129 558,09 грн.; права вимоги до [PERSON] у сумі 278 388,14 грн. (а. с. 17). Також судом встановлено, що з метою оформлення результатів купівлі-продажу майнових прав ПрАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» 09 червня 2021 року між ПрАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» та ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» було укладено договір № 09/06-003 відступлення права вимоги, відповідно до умов якого ПрАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» відступило ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» право вимоги до [PERSON] за договором № 2РР-01268 від 22 липня 2008 року зі всіма додатковими угодами до нього, який укладено між ВАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування», правонаступником якого є ПрАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування», та [PERSON] , виконання якого забезпечене договором іпотеки, який укладено 23 липня 2008 року між ВАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування», правонаступником якого є ПрАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування», та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Шабадаш Л.С. та зареєстрований в реєстрі за № 3456, з метою забезпечення виконання зобов`язання за договором № 2РР-01268 від 22 липня 2008 року. Пунктом 1.8. вказаного договору встановлено, що станом на момент укладення цього договору сума заборгованості боржника за договором позики відповідає сумі заборгованості, що була вказана в оголошенні про проведення електронного аукціону № UA-PS-2021-05-20-000090-1 (а. с. 47-48). Відповідно до підписаного сторонами акту приймання-передачі права вимоги (приймання-передавання документів, що підтверджують право вимоги) згідно договору № 09/06-003 відступлення права вимоги від 09 червня 2021 року ПрАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» передало ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» оригінали та копії документів на підтвердження права вимоги згідно переліку зазначеному в п. 1 акту (а. 48.). В матеріалах справи також наявна претензія ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» за вих. № 12-7/06 від 12 червня 2021 року, а також докази її направлення відповідачу. Зі змісту вказаної претензії судом встановлено, що ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» повідомило відповідача про відступлення права вимоги до нього від ПрАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» до ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» за вищевказаними договорами позики та іпотеки, які були укладені з відповідачем, з пропозицією сплатити існуючу заборгованість в розмірі 278 388,14 грн. протягом 30 банківських днів на поточний рахунок ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс», зазначений у претензії (а.с.32-34). З матеріалів справи також встановлено часткове погашення відповідачем [PERSON] заборгованості за договором № 2РР-01268 від 22 липня 2008 року новому кредитору - ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» по 4 650 гривень кожного платежу, що підтверджується меморіальними ордерами: № @2PL961044 від 22 червня 2021 року; № @2PL474832 від 14 липня 2021 року; №@2PL799583 від 19 серпня 2021 року; № @2PL163108 від 17 вересня 2021 року; № @2PL059683 від 22 жовтня 2021 року; № @2PL231468 від 19 листопада 2021 року; № @2PL363214 від 29 грудня 2021 року; № [NUMBER] від 26 січня 2022 року (а. с. 28-31). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договір та інші правочини. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду а також: усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 2 статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідачі порушують зобов`язання за даним договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Частиною 1 статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно із ч. 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. З матеріалів справи вбачається, що ПАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» свої зобов`язання за договором №2РР-01268 від 22 липня 2008 року виконав та надав грошові кошти в загальному розмірі 432 705 грн. Як встановлено судом, постановою Господарського суду міста Києва від 30 січня 2019 року у справі № 910/8259/16 ПрАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» визнано банкрутом з відкриттям ліквідаційної процедури та призначенням ліквідатора - арбітражного керуючого Куделі М.О. Стаття 87 Кодексу України з процедур банкрутства передбачає, що придбане на аукціоні майно, майнове право передається, а право вимоги відступається покупцю після повної сплати запропонованої ним ціни. Про передачу майна складається акт про придбання майна на аукціоні. Відповідно до ст. 88 Кодексу України з процедур банкрутства в акті про придбання майна на аукціоні зазначаються: ім`я (назва) та місце проживання (місцезнаходження) продавця та покупця, а також оператора авторизованого електронного майданчика; відомості про майно, придбане на аукціоні, та його ціна; адреса веб-сторінки, на якій розміщено відомості про проведення аукціону; інформація про повну сплату ціни за придбання майна на аукціоні. Отже, судом встановлено, що 30 травня 2021 року було проведено відкриті електронні торги (аукціон) за результатами якого оформлено протокол проведення електронного аукціону № UA-PS-2021-05-20-000090-1, а також 09 червня 2021 року, між ПрАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» та ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» складений акт про придбання майна на аукціоні, у відповідності до ст. ст. 87-88 Кодексу України з процедур банкрутства. Згідно з ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Частиною 1 статті 513 ЦК України передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно з ст. 514 ЦПК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, відповідно до встановлених судом обставин, наявних в матеріалах доказів новим та належним кредитором по відношенню до відповідача [PERSON] є ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс», котрий користується всіма правами, передбаченими нормами і положеннями чинного законодавства України, котрі витікають з договору №2РР-01268 від 22 липня 2008 року та додаткових угод до нього, за умовами якого відповідач отримав позику. Відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Крім того, принцип змагальності сторін визначений законом і він передбачає, що кожна сторона повинна довести перед судом обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У кожної із сторін не має процесуальних переваг в доведенні своїх вимог і заперечень. Отже, існування заборгованості відповідача в заявленому позивачем розмірі 241 188,14 грн. підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а відповідачем не було надано доказів чи власного розрахунку з метою спростування обґрунтованості заявлених позовних вимог. Також судом встановлено, що станом на момент звернення ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» до суду заборгованість за договором №2РР-01268 від 22 липня 2008 року не погашена. Враховуючи те, що судом встановлено факти укладення 22 липня 2008 року між ВАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» та [PERSON] договору № 2РР-01268, за умовами якого відповідачу було надано безвідсоткову позику в сумі 432 705 грн., існування заборгованості відповідача за вказаним договором, а також беручи до уваги факт непогашення відповідачем зазначеної заборгованості, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову в частині стягнення суми заборгованості. При цьому суд також приймає до уваги ту обставину, що матеріалами справи підтверджується те, що ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» є належним кредитором по відношенню до відповідача [PERSON] за існуючим грошовим зобов`язанням. Відповідальність позичальника за порушення умов договору передбачена ч. 1 ст. 1050 ЦК України, відповідно до якої, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач у позовній заяві посилається на те, що у ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» виникло право вимоги до відповідача щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат на підставі договору №2РР-01268 від 22 липня 2008 року, за період існування заборгованості, а саме 05 вересня 2017 року, що є наступним день після спливу шістдесяти календарних днів з моменту розірвання трудового договору з відповідачем (звільнення [PERSON] з ВАТ «Азовзагальмаш», яке відбулось 06 липня 2017 року). Відповідно до наданого у позовній заяві розрахунку 3% річних та суми інфляційних втрат за заявлений позивачем період для стягнення з 05 вересня 2017 року по 23 лютого 2022 року судом встановлено, що ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» просить стягнути 3% річних в розмірі 32 280,96 грн., а також інфляційні втрати у розмірі 103 346,20 грн. Отже, з наявних в матеріалах справи доказів судом встановлено, що відповідач на цей час не виконав свого зобов`язання щодо повернення грошової суми позики у повному обсязі, а тому суд вважає можливим захистити право позивача шляхом стягнення з відповідача на його користь суми основного боргу в розмірі 241 188,14 грн. за договором № 2РР-01268 від 22 липня 2008 року, з урахуванням 3% річних у розмірі 32 280,96 грн. та суми інфляційного збільшення суми боргу у розмірі 103 346,20 грн., як просить позивач у своїй позовній заяві. Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у повному обсязі, оскільки заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими та підтверджені доказами. На підставі положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати у справі, а саме сплачену суму судового збору в розмірі 4 522 грн., оскільки позовні вимоги задоволенні повністю.

Outcome: approved