Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-09 00:00:00

07.08.2024 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, обґрунтувавши позовні вимоги тим, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, що складається з земельної ділянки площею 0.0600 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . При зверненні позивача до [PERSON] . приватного нотаріуса Первомайського районного нотаріального округу Миколаївської області, [PERSON] , [INFO] , було подано правовстановлюючі документи, а саме: - Свідоцтво про смерть [PERSON] ; - Свідоцтво про народження [PERSON] [INFO] - Державний акт на право приватної власності на землю серія МК № бн, виданий виконавчим комітетом Первомайської міської ради Миколаївської області 29.06.1994 року. 21.05.2024 року приватним нотаріусом було видано постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом спадкоємцю [PERSON] , після смерті його батька [PERSON] , померлого [INFO] , на земельну ділянку площею 0.0600 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою [ADDRESS] , так як було виявлено розбіжності, в державному акті, невірно вказано по-батькові власника земельної ділянки Так, на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності з кількістю кімнат від однієї до п`яти, посвідчений 1-ю Первомайською державною нотаріальною конторою від 26 червня 1980 року, реєстр № 2-492. Згідно виписки КП Первомайське МЕТІ від 27.06.2024 року підтвердження чинності, запису щодо реєстрації права власності власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , зазначено [PERSON] . А під час видачі державного акту на земельну ділянку за вищезазначеною адресою було помилково зазначено « [PERSON] », а має бути « [PERSON] ». Ураховуючи те, що земельна ділянка 0,0600 га. за адресою: [ADDRESS] , була передана колишньому власнику житлового будинку в користування для обслуговування житлового будинку, отже є всі законні підстави для визнання за позивачем права користування на вказану земельну ділянку. В зв`язку з цим позивач змушений звернутися до суду із заявою про визнання права власності на земельну ділянку, через розбіжності даних спадкодавця в державному акті, а саме невірне зазначення по-батькові. Стаття 120 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (30.04.2002 року), визначала особливий правовий механізм переходу прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будівлю/споруду, які розміщені на цій земельній ділянці. Так, частина перша статті 120 ЗУ України (у відповідній редакції) передбачала, що при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомють. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбала особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства. При застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з положеннями статі 125 ЗК України у редакції, що була чинною, починаючи з 1 січня 2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15. від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16 і Велика Палата Верховного Суду не вбачала підстав для відступу від них. За змістом статі 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. В редакції на час розгляду справи ст. 377 ЦК України викладена зі змінами в такій редакції: до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувана (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Цілісність об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці з такою ділянкою та перехід права власності чи права користування на земельну ділянку у випадку придбання будинку чи споруди неодноразово досліджувалось Верховним Судом за результатом чого була сформована чітка позиція з якої вбачається, що у разі придбання житлового будинку до нового власника переходить право власності або-право користування земельною ділянкою яка належала попередньому власнику будинку (постанови Верховного Суду від 12.10.2016 року №6-2225цс16. від 04.12.2018 № 910/18560/16 від 19.05.2020 №127/10011/18. від 20.01.2021 року №318/1274/18). Отже позивач позбавлений можливості упорядкувати правовстановлюючі документи на земельну ділянку, яка за приписами норм чинного законодавства перейшла йому у власність (користування) разом з придбаним будинком. А отже позбавлений можливості розпоряджатись належним йому майном в повній мірі. Тому єдиним ефективним способом захисту прав позивача є звернення до суду з позовом про визнання права власності (користування) на земельні ділянки для обслуговування придбаного будинку. Представник позивачки в судове засідання надав заяву з проханням слухати справу у його відсутність та відсутність позивача, підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання надав заяву з проханням слухати справу у його відсутність, позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення. Відповідно до ч. 1, 4\~ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Частиною 3\~статті 200 ЦПК України\~визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, надані суду докази, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] в м. Первомайськ Миколаївської області (свідоцтво про смерть серія [NUMBER] від 19.07.2023) (а.с. 8). До складу спадщини після його смерті входить зокрема: земельна ділянка площею 0.0600 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності спадкодавця [PERSON] на земельну ділянку, про що була винесена Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 9). Право власності на спадкове майно підтверджується наявними в матеріалах справи документами: копією свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER] , копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.05.2024р., зареєстрованого в реєстрі за № 374, витягом з Державного реєстру речових прав № 379479716 від 21.05.2024р., копією технічного паспорту на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , копією виписки підтвердження чинності запису щодо реєстрації права власності станом на 31.12.2012 року № 1280/04-02-03 від 02.07.2024р., копією довідки № 1281/04-02-03 від 02.07.2024р. про перейменування вулиць, копією державного акту на право приватної власності на землю від 29.06.1994 року. Згідно\~ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до п. 1 ч. 2\~ст. 16 ЦК України\~одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно\~ст. 392 ЦК України\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до\~ст.1216 ЦК України\~спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно\~ст. 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З урахуванням наведеного позовні вимоги позивачів є обґрунтованими та законними і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved