Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-19 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. В обґрунтування позову зазначає про те, що 18 листопада 2023 року житель с. Чепелівка [PERSON] , керуючи автомобілем «ВАЗ-2107» д.н. [NUMBER] рухаючись по вул. Грушевського в м. Красилів не врахував дорожньої обстановки та порушив правила дорожнього руху, наїхавши на нерегульованому пішохідному переході на пішохода неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , якому було заподіяно тілесні ушкодження та завдано шкоду його майну. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] отримав легкі тілесні ушкодження, зокрема, забої кінцівок, тулуба та голови. Через зіткнення з автомобілем та наступне падіння на асфальт було порвано весь одяг, в який був вдягнений [PERSON] : куртка, штани, труси, кросівки, навушники і рюкзак. Вину гр. [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди встановлено постановою Красилівського районного суду Хмельницької області від 31.01.2024 року. Рішення суду набрало законної сили. На момент вчинення правопорушення цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «ВАЗ-2107» д.н. [NUMBER] не була застрахована. Відповідно до ч. 1 ст. 242 ЦК України, батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Позивач звертаючись до суду з даним позовом діє в інтересах сина, як законний представник. Згідно ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку, страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових виплат, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Потерпілий неповнолітній [PERSON] з моменту дорожньо-транспортної пригоди і до цього часу знаходиться під наглядом лікарів, для встановлення реального стану дитини батьки були змушені проводити дорого вартісні обстеження. Після ДТП потерпілий спостерігається у шкільного практичного психолога з рекомендацією в подальшому проводити заняття з практичним психологом. Факти витрачання коштів на медичне обстеження та купівлю нових речей замість пошкоджених підтверджується товарними чеками і накладними: навушники - 990 грн., рюкзак - 612 грн., труси чоловічі - 859 грн., куртка чоловіча - 4199 грн., штани чоловічі - 2599 грн., МРТ - 1750 грн., друк плівки - 200 грн., запис диску - 50 грн., а всього - 11268 грн. 00 коп., а тому позивач має право на відшкодування завданої шкоди на підставі ст. ст. 1166, 1187, 979 ЦК України, ст. 6, п. 24.1 ст. 22, п. 22.1 ст. 22 Закону 1961 - IV. Крім того, потерпілому [PERSON] в результаті ДТП спричинено моральну шкоду, яку вони оцінюють в 20000 грн. На підставі викладеного просить суд стягнути з Відповідача 1 (Моторного (транспортного) страхового бюро України) на його користь 11268 грн. 00 коп. матеріальної шкоди та 563 грн. моральної шкоди. З відповідача 1 [PERSON] стягнути на його користь 20000 грн. моральної шкоди. Аргументи учасників справи. Представник Позивача - адвокат Цапів І.М. та позивач у судовому засіданні вимоги позову підтримали, просили їх задовольнити. Факт отримання від [PERSON] 3000 грн. до подачі позову не заперечували. Відповідач 1 ( [PERSON] ) у судовому засіданні суду повідомив, що позовні вимоги щодо нього не визнає, оскільки нічого такого страшного не сталося. Навпаки, він був ініціатором, щоб дитині викликали швидку, бо потерпілий не хотів, а хотів йти на тренування. Одяг був цілий, потерпілий лише говорив за навушники, однак він майже відразу дав 1000 грн., щоб купили нові навушники, потім дав ще 2000 грн. в рахунок моральної шкоди. Просив відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача 2 (Моторного (транспортного) страхового бюро України) - адвокат Висоцька Х.О. позовні вимоги не визнала, просила суд у їх задоволенні відмовити з підстав викладених у відзиві на позов. Суду надано письмовий відзив на позов наступного змісту. Щодо майнової шкоди зазначили, що Позивач не розподіляє майновому шкоду на види в розумінні Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV). Відповідно і не наводить належного правового регулювання відшкодування таких видів шкоди. В такому випадку, МТСБУ змушене (не зважаючи на те, що ЦПК України встановлює чітку заборону - доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України)) робити припущення і самостійно кваліфікувати таку шкоду, з метою визначення підставності та обґрунтованості таких позовних вимог. Щодо шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілого Позивач посилається на те, що ним були витрачена начебто на лікування його сина (потерпілого від ДТП) кошти в сумі, зокрема 2 000,00 грн.: 1 750,00 грн. МРТ; 200,00 грн. друк плівки; 50,00 грн. запис диску. Відповідно до п. 24.1 ст. 24 Закону № 1961-IV у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого в іноземній державі, відшкодовуються, якщо лікування було узгоджено з особою, яка має здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. Такий припис Закону № 1961-IV визначає певні вимоги, яким повинні відповідати докази, необхідні для доведення факту понесення витрат на лікування, а також їхнього розміру. Такими вимогами є: - обґрунтованість, тобто необхідність проведення медичних маніпуляцій та вживання лікарських засобів, яка визначена лікарем; -наявність прямого причинного зв`язку з ДТП, тобто визначений лікарем курс лікування повинен бути спрямований на лікування отриманих у ДТП травм та відновлення попереднього стану здоров`я потерпілого до ДТП; - реальність витрат, тобто потерпіла особа не лише отримала призначення лікаря, а й дійсно придбавала медичні препарати та вживала їх, проходила обстеження (належним доказом для підтвердження такого може бути, наприклад, листок призначень з медичної карти хворого); - визначений конкретний суб`єкт, який засвідчує викладені вищі обставини, а саме - заклад охорони здоров`я. Саме на цього суб`єкта покладається обов`язок визначати розмір витрат на лікування. Разом з тим, доказів, які б відповідали вказаним критеріям Позивачем не надано. Оскільки, відповідно до наданої копії медичної картки потерпілого МРТ (витрати на яке були понесені Позивачем) не було призначене лікарем. Відповідно і підстав для відшкодування такої шкоди немає. Щодо шкоди пов`язаної з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого Позивач вказує, що розмір такої шкоди становить 9 268,00 грн., зокрема: - 999,00 грн. навушники; - 612,00 грн. рюкзак;- 859,00 грн. труси чоловічі; -4 199,00 грн. куртка; - 2 599,00 грн. штани. Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 28 Закону № 1961-IV шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого, однак жодного доказу, який би засвідчував факт того, що одяг та інші речі, які були на потерпілому на момент ДТП, були пошкоджені і є непридатними для використання в подальшому не надано. В постанові суду, якою притягнуто до відповідальності заподіювача шкоди жодної інформації про пошкодження конкретного майна, належного потерпілій особі, або його батькам не зазначено. Крім того, документів, які б засвідчували факт перебування в розпорядженні потерпілого таких речей (зокрема навушників та рюкзаку) на момент ДТП не надано, які і того, що вони взагалі були придбані Позивачем і перебували в розпорядженні потерпілої особи на момент ДТП. Крім того, жодних доказів того, що такі навушники працювали на момент ДТП, що дозволяло б зробити висновок про те, що внаслідок їх пошкодження в ДТП (якщо таке було) вони перестали працювати, - також немає. Також, Позивач надає чеки, що підтверджують придбання речей (одягу та техніки). Однак, наданими доказами не підтверджено хто та кому придбав такі речі. Більше того, жодного підтвердження того, що потреба в таких речах була зумовлена наслідками ДТП не надано. Оскільки, придбання таких товарів зазвичай зумовлено звичайними життєвими процесами людини, жодної інформації про те, що придбані нові речі повністю ідентичні тим, що бути пошкоджені внаслідок ДТП (що знову ж таки викликає сумніви, оскільки доказів таких пошкоджень немає), не надано. Відповідно відшкодовувати вартість речей, вартість яких може значно перевищувати вартість можливо пошкоджених речей - буде лише безпідставним збагачення сторони позивача, а не обґрунтованим та підставним відшкодування шкоди. Таким чином, така позовна вимога є необґрунтованою та не підлягає задоволенню. Стосовно моральної шкоди у своєму відзиві на позов зазначає про те, що умови виплати МТСБУ моральної шкоди, чітко визначені у Законі № 1961-IV. Підставою такої позовної вимоги Позивач визначає приписи ст. 26-1 вказаного закону, відповідно до яких страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, якій зазнав ушкодження здоров`я під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхового відшкодування за шкоду, заподіяну здоров`ю. Таким чином, якщо залишити поза увагою відсутність належних доказів, які підтверджують розмір витрат на лікування, то максимально можливий розмір моральної шкоди, який би можна було стягнути з МТСБУ, якщо наявні для цього підстави, становить 2 000,00 грн. х 5 % = 100,00 грн. Проте, з урахування вказаної вище норми права виплата МТСБУ моральної шкоди не є безумовною, вона може були здійснена лише за наявності чітко визначених законом підстав, які наведені вище. Обов`язковою умовою є те, що потерпілому повинна бути заподіяна шкода здоров`ю. На переконання Позивача така шкода заподіяна потерпілій особі. Однак, аналізуючи зміст п.п.«г» і «ґ» п.41.1 ст.41 та п.п.«в» п.41.2 ст.42 Закону № 1961-IV жодне з наведених положень не відповідає обставинам даної справи, а саме: п.п.«г» п. 41.1 ст. 41 Закону: «МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону (учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом (п.13.1 ст.13 Закону))» - [PERSON] не належить до такої категорії осіб, що виключає таку підставу для застосування у даній справі. П.п.«ґ» п. 41.1 ст. 41 Закону № 1961-IV: «МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності»? [PERSON] не виконав обов`язку, щодо страхування своєї цивільно-правової відповідальності як особа, яка правомірно володіє транспортним засобом та керує ним, що унеможливлює застосування такої норми у даній справі. В п.п.«в» п. 41.2 ст. 41 Закону № 1961-IV: «МТСБУ за рахунок коштів фонду страхових гарантій відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, зареєстрованим в іншій країні, щодо якого був виданий іноземний страховий сертифікат «Зелена картка», що діяв на день дорожньо-транспортної пригоди на території України. Така регламентна виплата здійснюється на умовах та в обсягах, встановлених законодавством про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та принципами взаємного врегулювання шкоди на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка»? на момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] застрахована не була, діючої «Зеленої картки» на момент ДТП не встановлено. Тому, відсутні підстави передбачені ст. 26-1 Закону № 1961-IV, для відшкодування МТСБУ Позивачу моральної шкоди. Обов`язку виплати моральної шкоди відповідно до приписів закону за таких обставин (викладених у позовній заяві) у МТСБУ не виникає. Відповідно до постанови Красилівського районного суду від 31.01.2024 року [PERSON] відшкодував потерпілому 3 000,00 грн. і ця обставина визнається потерпілою стороною. Жодного доказу, який би підтверджував який саме вид шкоди був відшкодований у такому випадку немає. Тому, можна вважати, що заподівачем шкоди була заподіяна в тому числі і така шкода, яку просить стягнути Позивач з МТСБУ. Відповідно до ч. 1 ст. 599 ЦК України належне виконання зобов`язань є підставою припинення такого зобов`язання. Тобто, так як [PERSON] частково відшкодував на користь Позивача шкоду - відповідне зобов`язання припинилося у частині, яка була виконана належним чином. Тобто, Позивач втратив право вимоги на відшкодування шкоди у розмірі 3 000,00 грн. після отримання від [PERSON] таких коштів. А тому просили суд, у задоволенні позову відмовити. Позиція суду. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання належним чином повідомленого учасника справи не перешкоджає розгляду справи по суті. Заслухавши сторони, їх представників, розглянувши матеріали справи, дослідивши у сукупності надані докази, суд дійшов наступного висновку. Короткий зміст фактичних обставин справи. Судом встановлено, що 18.11.2023 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участі відповідача 1 [PERSON] , який керував транспортним засобом «ВАЗ-2107» д.н. [NUMBER] та здійснив наїзд на нерегульованому пішохідному переході на пішохода неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , якому було заподіяно тілесні ушкодження. Постановою Красилівського районного суду Хмельницької області від 31.01.2024 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу. [PERSON] свою вину у вчиненні ДТП за вказаних обставин визнав у повному обсязі. (а.с. 5-6); Згідно свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] його батьками є [PERSON] та [PERSON] . (а.с. 8); Відповідно до виписки з медичної карти [PERSON] внаслідок вказаної події ним отримані тілесні ушкодження, а саме: забої кінцівок, тулуба та голови. (а.с. 9-11); Згідно товарних чеків та накладних позивачем було придбане майно, а також здійснено обстеження потерпілого, а саме: навушники - 990 грн., рюкзак - 612 грн., труси чоловічі - 859 грн., куртка чоловіча - 4199 грн., штани чоловічі - 2599 грн., МРТ - 1750 грн., друк плівки - 200 грн., запис диску - 50 грн., а всього - 11268 грн. 00 коп. (а.с. 12-15); Перевіркою чинності полісу внутрішнього страхування встановлено, що поліс на ТЗ № [NUMBER] не знайдено. (а.с. 16); Відповідно до протоколу від 01.12.2023 року потерпілому робилася МРТ головного мозку. (а.с. 18). Згідно висновку щодо психологічного стану учня Красилівської гімназії № 1 [PERSON] , в результаті індивідуальних консультацій у [PERSON] було виявлено: підвищений рівень тривожності, внутрішню напругу, страхи, боязнь пов`язана з переходом дороги, такий емоційний стан виник через дтп, яка мала місце по [ADDRESS] , 18 листопада 2023 року. (а.с. 19). Мотиви з яких виходить суд і застосовані норми права. Відповідно до ст.12, 13, 81ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду в справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно з частиною першою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 242 ЦК України, батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. А тому, позивач (батько неповнолітнього потерпілого) в даній справі на думку суду, є належним позивачем, оскільки він діє в інтересах сина, як законний представник. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1177 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України - шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За змістом частини першої, пункту 1 частини другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Частиною першої статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як передбачено ч. 1 ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Із положень ст. ст. 3, 4 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» слідує, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України, потерпілі. Відповідно до ст. 6 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Пунктом 22.1 статті 22 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Статтею 23 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Відповідно до п. 24.1 ст. 24 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. Відповідно до статті 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 цього Закону передбачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: г) особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону; ґ) у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності; Пункт 13.1 статті 13 вищезазначеного Закону встановлює особливості страхування цивільно-правової відповідальності окремих категорій громадян України, а саме, що учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом. Обґрунтовуючи вимоги про стягнення моральної шкоди з МТСБУ (відповідача 2) , позивач зазначив, що внаслідок ДТП, вчиненого [PERSON] (відповідачем 1), який не застрахував транспортний засіб, потерпілим [PERSON] отримано легкі тілесні ушкодження, у вигляді забоїв кінцівок, тулуба та голови. Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивачем в обґрунтування вимог про стягнення моральної шкоди з МТСБУ, не надано доказів на підтвердження тієї обставини, що [PERSON] відноситься до осіб, зазначених у п. 13.1 ст. 13 вищевказаного Закону. Матеріали справи також таких доказів не містять, позивач та його представник у процесуальних заявах, поданих до суду, не посилалися на обставини щодо віднесення [PERSON] до осіб, зазначених п. 13.1 ст. 13 вищевказаного Закону, а тому позовна вимога про стягнення моральної шкоди з МТСБУ на користь [PERSON] в сумі 563 грн. не підлягає задоволенню. Крім того, на думку суду, не підлягає задоволенню і вимога позивача щодо стягнення з МТСБУ на його користь майнової шкоди за придбані речі, а саме: навушники - 990 грн., рюкзак - 612 грн., труси чоловічі - 859 грн., куртка чоловіча - 4199 грн., штани чоловічі - 2599 грн., оскільки жодного доказу стосовно їх пошкодження суду надано не було. Стосовно навушників, то у судовому засіданні було встановлено те, що відповідачем 1 ( [PERSON] ) було надано майже відразу 1000 грн. для придбання навушників. Потім, було надано ще 2000 грн. в рахунок моральної шкоди. Постанова суду від 31.01.2024 року не містить посилань на пошкодження майна зазначеного позивачем у своєму позові. Разом з тим, судом встановлено, що позивач, який діє в інтересах потерпілого - неповнолітнього сина, витратив на обстеження дитини, а саме: МРТ - 1750 грн., друк плівки - 200 грн., запис диску - 50 грн. Суд не приймає в даній частині вимог, заперечення представника МТСБУ, оскільки отримання тілесних ушкоджень потерпілим у вигляді забоїв голови мало місце, дані відомості містяться в матеріалах справи (медичній картці), які надані стороною позивача, в судовому засіданні відповідач 1 ( [PERSON] ) повідомив про те, що була необхідність зробити МРТ дитині, оскільки у потерпілого були тілесні ушкодження на голові, він особисто це рекомендував, матеріали справи містять суму витрат за проведення МРТ, а тому суд приходить до висновку, що 2000 гривень підлягають стягненню з Моторно (транспортного) страхового бюро України на користь позивача. За таких обставин, слід стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь [PERSON] , як батька потерпілого в ДТП [PERSON] 2000 гривні матеріальної шкоди, в іншій частині вимог до відповідача 2 - відмовити. Стосовно стягнення моральної шкоди з Відповідача 1 ( [PERSON] ) суд зазначає наступне. Як передбачено ч.ч. 3, 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що особа, якій завдано збитків ушкодженням здоров`я, має право на відшкодування понесених нею витрат на лікування та завданої їй моральної шкоди. В деліктних правовідносинах юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинний зв`язок між двома першими елементами і вина завдавача шкоди. При цьому на потерпілого покладається обов`язок доведення факту неправомірної поведінки відповідача, заподіяння ним шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою завдавача шкоди та негативними наслідками. У свою чергу, відповідач має довести відсутність своєї вини у завданні потерпілому шкоди. Суб`єктом відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. З матеріалів справи вбачається, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини [PERSON] (відповідача 1), внаслідок чого потерпілому [PERSON] було заподіяна моральна шкода, яка полягає в шкоді завданої його здоров`ю. Неповнолітній змушений проходити детальне обстеження здоров`я, постійний догляд шкільним психологом, що підтверджується відповідним висновком психолога. (а.с.19), у зв`язку з чим потерпілий змушений був змінити свій звичайний уклад життя. Потерпілий зазнає душевних страждань і переживань. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді. Разом з тим, з огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. У суду не виникає сумнівів у тому, що внаслідок неправомірних дій відповідача 1, а саме завдання шкоди здоров`ю неповнолітньому потерпілому, позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з порушенням звичайного способу життя та необхідністю докладати додаткових зусиль для відновлення порушених його прав. Разом з тим, позивачем не в повній мірі доведено тяжкість вимушених змін у його життєвих обставинах, тривалість таких змін та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Враховуючи вищевикладене, а також те, що [PERSON] (відповідач 1) добровільно відшкодував Позивачу [PERSON] 3000 гривень (1000 грн. на придбання навушників, 2000 грн. за моральні страждання, про це в судовому засіданні вказав [PERSON] ), суд вважає, що слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 5000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, в іншій частині позовних вимог - відмовити. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позов відносно відповідача 1 ( [PERSON] ) задоволено частково (на 20 відсотків), а тому з відповідача 1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 242 грн. 40 коп. (1212х20/100); відносно відповідача 2 (Моторного (транспортного) страхового бюро України позов також частково задоволено (на 17,75 %), тому з відповідача 2 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 215 грн. 13 коп. (1212х17,75/100). На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial