Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] 1984 року народження, на користь [PERSON] 1985 року народження, аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] 2013 року народження, та неповнолітньої дочки [PERSON] 2018 року народження, в розмірі 33% з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 27 жовтня 2023 року і до повноліття дітей. Також позивачка просила стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позову, позивачка зазначила, що у шлюбі з відповідачем у них народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві 03.01.2014 р. актовий запис № 8 та [PERSON] . [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] . видане Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві 20.03.2018 р. актовий запис №1252. Шлюб між позивачем та відповідачем розірвано 22 листопада 2021 року, що підтверджується копією рішення Печерського районного суду м. Києва від 22.11.2021 р. (справа №757/45929/21 -ц). Після припинення фактичних шлюбних відносин між сторонами, діти проживають з позивачкою та знаходиться на її утриманні. При цьому, вказує позивачка, відповідач є працездатною особою, може надавати матеріальну допомогу дітям, батьком яких він є. Посилаючись на те, що вона не в змозі самостійно забезпечити дітей всім необхідним, позивачка просить суд задовольнити пред`явлені вимоги у повному обсязі. До початку судового засідання від представника позивачки надійшла заява, у якій вона просить суд проводити розгляд справи за її відсутності та відсутності позивачки, пред`явлені вимоги підтримує у повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача позов визнав частково та не заперечував проти стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання кожної дитини у розмірі по1800 грн. У задоволенні вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, представник відповідача просив відмовити. Заслухавши думку представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстровану шлюбі, який на момент вирішення даного розірваний, що підтверджується копією рішення Печерського районного суду м. Києва від 22.11.2021 р. (справа №757/45929/21 -ц). За час перебування у шлюбі у сторін народилися діти: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві 03.01.2014 р. актовий запис № 8 та [PERSON] . [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] . видане Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві 20.03.2018 р. актовий запис №1252. Як встановлено судом діти проживають з позивачкою за межами України від початку повномасштабного вторгнення російської федерації на тертою України, що сторонами в ході розгляду не заперечувалось. Обґрунтовуючи свої вимоги позивачка зазначає, що дітям, у всякому разі, повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Такий належний рівень не повинен бути не менш, ніж прожитковий мінімум. В той же час, позивачка не може забезпечити такий рівень сама, тому батько, який здоровий та працездатний, зможе забезпечувати сплату аліментів на рівні 33% з усіх видів заробітку (доходу), але не менше мінімального гарантованого розмір аліментів на одну дитину становить не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За приписами частини 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. До того ж, обов`язок утримувати дитину у рівній мірі покладається як на матір, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб. Чинним законодавством України встановлено, що діти рівні у своїх правах незалежно від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей та повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. Зобов`язання з утримання дітей виникає за наявності сукупності таких умов: родинного зв`язку між батьками й дитиною (кровний зв`язок між батьками та дитиною або зв`язок між усиновлювачем і усиновленою дитиною); неповноліття дитини; навчання повнолітньої дитини; відсутність підстав для звільнення батьків від сплати аліментів; можливість батьків надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27.02.1991 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Згідно з частинами 1, 2 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у національному та міжнародному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. У відповідності до ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, наявність у платника аліментів рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; докази про витрати платника аліментів, що перевищують десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, а також наявність інших обставин, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) батька дитини визначається судом. Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч.2 ст. 184 СК України). У відповідності до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином, аліменти підлягають стягненню з 27 жовтня 2023 року. Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. З огляду на встановлені у справі обставини, що мають юридичне значення та наведені положення Закону а також виходячи з того, що діти сторін проживають разом із позивачкою, у зв`язку з чим цілодобовий обов`язок останньої полягає не тільки у матеріальному забезпеченні дітей, а ще й у постійному вихованні, контролі, що потребує більших моральних витрат ніж періодичні зустрічі, враховуючи вік дітей, суд вважає необхідним присудити стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина [PERSON] 2013 року народження, та неповнолітньої дочки [PERSON] 2018 року народження, в розмірі 33% з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 27 жовтня 2023 року і до повноліття дітей. Визначаючи вказаний розмір аліментів, враховує стан здоров`я позивача, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у відповідача інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення та визнання позову відповідачем. З матеріалів справи вбачається, що відповідач є молодим працездатним чоловіком. Відомостей про незадовільний стан його здоров`я суду не надано. Окрім того, у суду відсутні дані про те, що на утриманні відповідача знаходяться інші особи, які в силу закону потребують його матеріальної підтримки. З огляду на викладене та враховуючи визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню. Оскільки позивач згідно з Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1211, 20 грн. При цьому вимога позивачки про стягнення з відповідача на її користь витрат на професійну правничу допомогу задоволенню не підлягає, оскільки позивачкою не надано жодного доказу, який би свідчив, що вона реально понесла вказані витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved