Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-18 00:00:00

Адвокат Мандрик В.В. звернувся до суду з позовною заявою, поданою в електронній формі в інтересах [PERSON] , до Павлоградського ДРАЦС та Міністерства оборони України про встановлення факту батьківства. В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] з 14.10.2021 по 26.05.2023 проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу зі [PERSON] . Разом з ними проживала їх спільна донька [PERSON] , [INFO] . 26.05.2023 з початком повномасштабного військового вторгнення на територію України [PERSON] мобілізовано до лав Збройних сил України, а 06.03.2024 позивачка отримала повідомлення, що він перебуває у полоні держави-агресора. Оскільки [PERSON] не був записаний батьком в свідоцтві про народження дитини, [PERSON] з метою отримання належного грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон, просить встановити факт його батьківства відносно [PERSON] , [INFO] . Ухвалою від 05.07.2024 позов залишено без руху для усунення недоліків. 11.07.2024 відкрито загальне позовне провадження. 06.09.2024 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та просила задовольнити позов. Представник відповідача Павлоградського ДРАЦС в судове засідання не з`явився, надавши заяву про слухання справи за відсутності представника, при цьому просив прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Представник відповідача Міністерства оборони України в судове засідання не з`явився, надавши відзив на позов, в якому просив слухати справи за відсутності представника. Також, не висловивши позицію з приводу заявлених позовних вимог, представник вважає, що спір виник з публічно-правових відносин позивачки з державою, оскільки пов`язаний з доведенням наявності підстав для визнання (підтвердження) певного соціально-правового статусу, тому не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Третя особа Військова частина [NUMBER] належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, однак пояснень щодо позову, заяв з повідомленням причин неявки або про відкладення розгляду справи не надала. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачки, оцінивши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи та докази, суд вважає, що в позові слід відмовити з таких підстав. Відповідно до ст. 122 СК України права та обов`язки матері, батька та дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленими статтями 122 (визначення походження дитини від матері та батька, які перебувають у шлюбі між собою) та статті 125 (визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою) цього Кодексу. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 2) за рішенням суду (ст. 125 СК України). Частиною 1 статті 126 та частиною 1 статті 130 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу реєстрації актів цивільного стану. За відсутності такої заяви батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. У разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказав, що суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини. Крім цього, Пленум Верховного Суду України в абз. 3-5 п. 7 постанови № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вказав, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт батьківства може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Стаття 135 СК України передбачає, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень проводиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Предметом доказування у справах про визнання батьківства або про встановлення факту батьківства є встановлення походження дитини від певної особи. Тлумачення норм\~ст.\~130 СК України\~свідчить, що законом не встановлено переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до вимог\~ЦПК України\~(ст. 128 СК України). Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 12, 13 та частиною 1\~статті 81 ЦПК\~України передбачено здійснення судочинства на засадах змагальності сторін, в межах заявлених особою вимог і на підставі поданих доказів, а також обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Виходячи з\~принципів змагальності\~та диспозитивності\~цивільного судочинства, позовні вимоги мають бути належним чином сформульовані та доведені саме позивачем, а судом цивільні справи розглядаються в межах заявлених позовних вимог. Так, судом встановлено, що позивачка [PERSON] є матір`ю дитини [PERSON] , [INFO] . Батьком дівчинки в свідоцтві про народження, виданому 05.08.2022 Павлоградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), записаний [PERSON] (а.с. 22). За твердженням\~ [PERSON] \~біологічним батьком\~ [PERSON] є [PERSON] , [INFO] , з яким позивачка фактично до та після народження дитини проживала, але не перебувала у шлюбі, та який визнавав малолітню своєю донькою. З довідки № 1007, виданої виконкомом Юр`ївської селищної ради 30.10.2023, та акта обстеження місця проживання виходить, що [PERSON] з 14.10.2021 по 26.05.2023 фактично проживав з дітьми [PERSON] , 2018 року народження, [PERSON] , 2022 року народження, та позивачкою [PERSON] , вів з останньою спільне господарство (а.с.\~17, 18). 26.05.2023 [PERSON] призваний на військову службу, а з 29.03.2024 він на підставі наказу командира військової частини [NUMBER] від 10.04.2024 № 1167 вважається таким, що захоплений в полон (а.с. 14). Відповідно до наданого позивачкою висновку експерта № СЕ-19/121-23/25317-БД від 29.11.2023 проведеною судовою молекулярно-генетичною експертизою встановлено генетичні ознаки (ДНК-профіль) зразка букального епітелію малолітньої [PERSON] , [INFO] , яка є біологічною донькою безвісно зниклого [PERSON] , [INFO] (а.с. 19-21). Оцінюючи вказаний висновок на предмет його достовірності щодо підтвердження факту батьківства [PERSON] відносно [PERSON] , суд зазначає таке. Молекулярно-генетично експертиза є одним із видів біологічної експертизи, до завдань якої серед іншого віднесено встановлення спорідненості (родинних зв`язків). Порядок проведення експертизи встановлений Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5. Об`єктом молекулярно-генетичного дослідження є ядерна ДНК (ДНК, розташована в ядрі клітини), отримана з крові, слини, букального та іншого епітелію, волосся (за наявності волосяного фолікула), а також часток тканин і органів людини. Для визначення батьківства обов`язковою є присутність ймовірного батька і дитини для проведення забору вихідного біологічного матеріалу або наявність заздалегідь відібраного від таких осіб генетичного матеріалу. Разом з тим, в результаті проведення експертизи встановлено генетичні ознаки (ДНК-профіль) зразка букального епітелію тільки малолітньої [PERSON] , на вирішення експерта взагалі не ставилось питання про спорідненість [PERSON] та малолітньої дитини, біологічний матеріал батька на дослідження та порівняння не представлений, а інформація про те, що дівчинка є його біологічною донькою, ґрунтується виключно на повідомленні позивачки [PERSON] . При цьому під час розгляду справи [PERSON] , будучи обізнаною зі своїми процесуальними правами та забезпеченою правовою допомогою адвоката, не ставила перед судом питання про проведення експертизи для встановлення спорідненості дитини з іншими особами, які перебувають в кровному спорідненні з полоненим [PERSON] , хоча за умови відсутності генетичного матеріалу останнього таке дослідження могло б допомогти встановити його спорідненість з дитиною позивачки. Отже, суд не приймає висновок експерта № СЕ-19/121-23/25317-БД від 29.11.2023 як доказ на підтвердження батьківства [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] . Також на думку суду не можуть підтверджувати викладені в позові обставини подані [PERSON] лист соціально-демографічних даних військовослужбовця [PERSON] , фотографії та виписка по її картковому рахунку (а.с. 23, 76-77, 79-88), адже: - лист не містить підпису [PERSON] , що не дозволяє вважати, що він особисто підтвердив зазначену в ньому інформацію про своє батьківство відносно [PERSON] ; - з фотографій об`єктивно неможливо встановити всіх осіб, які зображені на фотознімках, та час, коли вони були зроблені; - виписка не містить інформації від кого саме надходили кошти на рахунок позивачки та призначення цих коштів. Таким чином, оцінюючи подані позивачкою докази у їх сукупності та кожний доказ окремо, суд вважає, що в ході судового розгляду не знайшов достовірного підтвердження той факт, що [PERSON] , [INFO] , є батьком [PERSON] , [INFO] , тому у задоволенні позову належить відмовити. Аналізуючи заяву представника відповідача Міністерства оборони України про наявність спору між позивачкою та органами виконавчої влади з приводу отримання належного грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон, який на думку представника не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, суд зазначає таке. Це питання вирішено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року у\~справі № 560/17953/21. ВП ВС відступила від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у\~постанові Великої Палати від 30 січня 2020 року у справі № 287/167/18-ц, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22 березня 2023 року у\~справі № 290/289/22-ц, вказавши, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судовому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами\~ЦПК\~України. Також, ВП ВС дійшла висновку, що є неефективним підхід до визначення юрисдикції спорів у судовому порядку про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в залежності від їх мети звернення та наявності у заявника певних цивільних прав та обов`язків чи виникнення публічно-правових спорів із суб`єктами владних повноважень, оскільки це не сприятиме належному способу захисту порушеного права заявника, бо призведе до необхідності звертатися в суди різних юрисдикцій з доказуванням одних і тих же обставин, подій та фактів при поданні кожної позовної заяви. Отже, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року судом встановленим законом, який розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема, і факту батьківства, який може бути встановлений тільки в судовому порядку, є суд цивільної юрисдикції на підставі статті 19\~ЦПК України\~та пункту 5 частини першої статті\~315\~ЦПК\~України.

Outcome: dismissed