Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до Жовківської міської ради Львівського району Львівської області про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , протягом 3 (трьох) місяців із дня набрання рішенням суду законної сили. Свої позовні вимоги мотивує тим, що його батьком є [PERSON] , матір`ю- [PERSON] , якій на підставі рішення виконкому Замочківської сільської ради від 20 червня 2001 року № 6 було передано у приватну власність земельну ділянку площею 1,6620 гектарів в межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території Замочківської сільської ради Жовківського району, землю передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Після смерті матері, [PERSON] , яка померла [INFO] , відкрилася спадщина за заповітом на належне їй майно, а саме на право власності на земельну ділянку. Стверджує, що за життя мати завжди казала, що належне їй майно після смерті успадкує дочка, на її користь вона складе заповіт. Він ніколи навіть раніше не задумувалася про спадкування майна після смерті матері, [PERSON] , оскільки завжди вважав, що заповіт нею все-таки посвідчено в користь її дочки, а його рідної сестри [PERSON] , і що вона зверталася за прийняттям спадщини після смерті [PERSON] . Однак, в червні місяці, прибираючи в будинку, в якому проживала \~ \~ \~ \~його мати, [PERSON] ,він знайшов заповіт від її імені, із змісту якого вбачається, що [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке заповітне розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що законом матиме право, заповіла синові, [PERSON] , тобто йому. Це викликало великий подив у нього та його рідної сестри, дочки померлої, оскільки вони завжди вважали, що [PERSON] склала заповіт саме в користь своєї дочки, про що вона зазначала за життя. Однак, враховуючи знайдений документ, беручи до уваги те, що дочка померлої раніше не піднімала питання спадкування після смерті своєї матері, вони прийшли до спільного рішення, що все-таки звертатися з питанням спадкування після смерті [PERSON] до нотаріуса буду він, [PERSON] , зважаючи на наявність заповіту в його користь. Звернувшись до приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Львівської області Кобзар Любов Вікторівни йому було повідомлено, що спадкова справа після смерті [PERSON] , не реєструвалася. В той же час нотаріусом йому було роз`яснено, що ним пропущено строк для прийняття спадщини після смерті матері, так як він не звернувся в шестимісячний строк після її смерті із заявою про прийняття спадщини, а також не був зареєстрований та постійно не проживав разом із матір`ю за зареєстрованою адресою місця проживання матері: [ADDRESS] , на час смерті матері, тобто станом на [INFO] . Вважає, що в нього є поважні причини пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки він не знав про наявність заповіту від імені матері, [PERSON] , складеного нею в його користь. Також наголошую, що крім нього інших спадкоємців за заповітом немає, як і немає осіб, які б мали право на обов`язову частку у спадщині після смерті [PERSON] , а тому у разі неприйняття спадщини ним, така може бути визнана відумерлою. Як наслідок, просить задовольнити позовні вимоги. Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 12 серпня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, підготовче судове засідання призначено на 10 вересня 2024 року о 10 год. 30 хв. Витребувано\~з Жовківської державної нотаріальної контори Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) належним чином завірену (прошиті та пронумеровані всі аркуші, скріплені гербовою печаткою) копію спадкової справи, яка заведена після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак позивачем подано на адресу суду письмову заяву, у якій просить справу розглядати у його відсутності. Зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить такі задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Представник відповідача, Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак з Жовківської міської ради на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника, зазначили, що не заперечують проти задоволення позову, при вирішенні справи покладаються на думку суду. Крім того на виконання вимог ухвали суду із Жовківської державної нотаріальної контори Львівської області на адресу суду надіслано інформаційну довідку зі Спадкового реєстру, з якої вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , не реєструвалася. А тому, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі позивача, представника відповідача, які не з`явилися в підготовче судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення такого, зважаючи на подані ними заяви про розгляд справи у їх відсутності, висловлені позиції у справі. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ч. 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так як відповідач не заперечує проти позовних вимог, покладається при вирішенні справи на думку суду, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народився [INFO] у селі Замочок, Жовківського району Львівської області, що підтверджується викладеним у паспорті громадянина України № [NUMBER] , який виданий 19.04.2019 року органом 4615. Викладеним у свідоцтві про народження [PERSON] серії [NUMBER] , яке видане 24 квітня 1959 року, стверджується, що він народилася [INFO] , моїм батьком є [PERSON] , матір`ю- [PERSON] . Суд враховує, що [PERSON] та [PERSON] є тотожними іменами. [PERSON] на підставі рішення виконкому Замочківської сільської ради від 20 червня 2001 року № 6 було передано у приватну власність земельну ділянку площею 1,6620 гектарів в межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території Замочківської сільської ради Жовківського району, землю передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Викладене підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ЛВ № 012505, який виданий Замочківською сільською радою 05 липня 2001 року та зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 125. [PERSON] померла [INFO] , про що в Книзі реєстрації смертей 25 липня 2007 року було складено відповідний актовий запис № 9, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яке видане Замочківською сільською радою Жовківського району Львівської області 25 липня 2007 року. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. А тому, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина за заповітом на належне їй майно, а саме на право власності на земельну ділянку. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно із ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Із змісту заповіту, який складений 04 квітня 2005 року та посвідчено [PERSON] , державним нотаріусом Жовківської державної нотаріальної контри Львівської області, та зареєстровано в реєстрі за № 1-778, вбачається, що [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке заповітне розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що законом матиме право, заповіла синові, [PERSON] , тобто позивачу. З довідки № 523, яка видана виконавчим комітетом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області 04 червня 2024 року, вбачається, що громадянка [PERSON] , яка померла [INFO] , до дня смерті дійсно проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] . Викладеним у довідці № 522, яка видана виконавчим комітетом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області 05 червня 2024 року, стверджується, що померла громадянка [PERSON] була зареєстрована та проживала станом на 20 липня 2007 року за адресою: [ADDRESS] , одна. На заяву позивача за вхідним номером 17/01-16 від 10 червня 2024 року приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Кобзар Любов Вікторівною було надано відповідь за вихідним № 21/01-16 від 10.06.2024 року, з якої вбачається, що нотаріусом роз`яснено, що для оформлення спадщини позивачу необхідно звернутися до суду для продовження терміну прийняття спадщини. Ч. 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. З матеріалів справи не вбачається та судом під час розгляду справи не встановлено інших спадкоємців за заповітом, осіб, які б мали право на обов`язкову частку після смерті [PERSON] , які б прийняли таку. Крім того суд враховує, що [PERSON] була зареєстрована на день смерті одна, ніхто не звертався до нотаріуса з приводу спадкування після смерті [PERSON] . Батько позивача, [PERSON] , помер [INFO] , тобто ще до смерті своєї дружини, а матері позивача, [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яке видане Замочківською сільською радою Жовківського району Львівської області 08 липня 2003 року. Суд враховує, що в свідоцтві про народження позивача батьком зазначений [PERSON] . Федір та Теодор є тотожними іменами, як і [PERSON] та [PERSON] . Саме позивач [PERSON] є спадкоємець за законом як син після смерті [PERSON] , саме йому 20 вересня 2005 року Жовківською державною нотаріальною конторою Львівської області видано свідоцтво про право на спадщину за законом після його смерті, яке зареєстроване в реєстрі за № 1-2681, на право на земельну частку площею 1,19 га, що перебуває у власності СП «Замочок», Жовківського району Львівської області. Ч. 1 ст. 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, яким є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, що передбачено ч. 2 ст. 1220 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46\~цього Кодексу). Як наслідок, зважаючи на те, що позивач не був зареєстрований та постійно не проживав з своєю матір`ю, [PERSON] , на час її смерті, за зареєстрованим місцем проживання матері, а саме за адресою: [ADDRESS] , йому для прийняття спадщини необхідно було в шестимісячний строк після відкриття спадщини, тобто після смерті [PERSON] звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом, однак він цього не зробив. Ч. 1 ст. 1272 ЦК України встановлено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Як наслідок судом встановлено, що позивач пропустив строк для прийняття спадщини. Водночас відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 26 вересня 2012 року № 6-85цс12, від 04 листопада 2015 року № 6-1486цс15, яка є незмінною. Відповідно до постанови Верховного Суду України № 565/1145/17 від 26 червня 2019 року, поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у судовій справі № 315/765/14-ц викладено висновок, що необізнаність про існування заповіту не тотожна таким обставинам, як відсутність інформації про смерть спадкодавця або спадкову масу. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. З цих міркувань було скасовано ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та ухвалу апеляційного суду про залишення без задоволення позову про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, який було обґрунтовано необізнаністю позивача про існування заповіту, складеного на його користь, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Верховний Суд аналогічно розглядає необізнаність особи про складення заповіту на її користь як поважну причину для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

Outcome: approved