Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-17 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін На розгляд Радехівського районного суду Львівської області поступила позовна заява подана позивачкою [PERSON] до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування вимог щодо предмета спору позивачка покликається на те, зокрема, що відносини між сторонами стали погіршуватися, відповідач почав відсторонюватися і на даний момент проживає окремо, контакт не підтримують, тобто фактично припинили шлюбні відносини. Позивачка неодноразово протягом останнього часу намагалася поговорити з відповідачем про сімейні проблеми, проте ніяких результатів це не дало. Тому остання прийшла до висновку, що розлучення це єдиний вихід для них, як спосіб побудувати нове життя та зберегти нормальне бачення про сім`ю. З підстав наведених вище, збереження сім`ї і подальше спільне проживання з відповідачем у шлюбі є неможливим та суперечить її інтересам. На даний момент ведення між сторонами справи спільного господарства та сумісного проживання припинено, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Під час перебування у шлюбі у сторін народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Також позивачка зазначає, що разом із відповідачем не проживає, останній добровільно не надає матеріальної допомоги, діти знаходяться на її утриманні. З урахуванням викладеного просить позов задовольнити. Сторони участі уповноважених представників у судове засідання не забезпечили. Зважаючи на вимоги частини 2\~статті 247 ЦПК України\~суд доходить висновку про розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Заяви, клопотання учасників справи 19.08.2024 представником позивачки подано на розгляд суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує(а.с. 37). Процесуальні дії у справі Ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 30.07.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.32-33) Судом розміщено (оприлюднено) на веб-порталі Судової влади України оголошення про виклик у судове засідання по справі №451/998/24 відповідача [PERSON] (а.с.38). Ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 04.09.2024 судове засідання відкладено на 18.09.2024(а.с.41). Ухвалою судового засідання від 18.09.2024 судом постановлено проводити заочний розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, з`ясувавши обставини, на які представниця позивача посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення повністю виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини 12.07.2013 Галицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції між [PERSON] та [PERSON] , зареєстровано шлюб, актовий запис № 159. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». Ці обставини підтверджуються виданим повторно Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 11.07.2024(а.с.17). Відповідно до Свідоцтв про народження, батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , є сторони у справі (а.с.15,16). Згідно акту абстеження проживання/не проживання № 90 від 09 липня 2024 року, виданого Радехівською міською радою Львівської області вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , проживає та зареєстрована [PERSON] , [INFO] , до складуїї сім`ї входять [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.18). Згідно акту абстеження проживання/не проживання № 91 від 09 липня2024 року, виданого Радехівською міською радою Львівської області вбачається, що [PERSON] проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] (а.с.19). Зміст спірних правовідносин Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наміром позивачки припинити шлюбні відносини з відповідачем та наявності у сторін малолітніх дітей, що унеможливлює розірвання шлюбу безпосередньо в органі державної реєстрації актів цивільного стану за заявою подружжя та у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем (батьком) обов`язку щодо утримання своїх дітей. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Відповідно до вимог частини 2 статті 191 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. За згодою позивача, викладеною письмово, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням стаття 280 ЦПК України. Відповідно до частини 4 статті 223 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У відповідності до частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача розгляд справи проведено в порядку заочного розгляду, передбаченого главою 11 ЦПК України, про що судом постановлено ухвалу. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Сімейного кодексу України (далі СК України). Чинним законодавством України передбачено право подружжя на розірвання шлюбу за позовом одного із них на підставі рішення суду: зокрема, положеннями частини 2 статті 104, частини 3 статті 105, частини 1 статті 110 Сімейного кодексу України (далі СК України). Частинами 3,4 статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає стаття 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно статті 111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, сторони вважають неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов`язати їх прийняти заходи до примирення. Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх неповнолітньої дитини, що мають істотне значення. Згідно пункту 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно положень статті 181 Сімейного кодексу України способами виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно частини 4 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу батька (матері) та/чи в твердій грошовій сумі. Згідно до положень статті 182 Сімейного кодексу України та пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього кодексу. Відповідно до положень статті 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно вимог статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до частин 1,2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до статті 8 Закону України „Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Враховуючи положення частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини, частин 7,8 статті 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до частин 1,6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачкою, щодо наявності підстав для задоволення позову Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених доказів, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, однак тривалий час не підтримують жодних стосунків. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, що вбачається з висловленої нею у позовній заяві позиції та у поданій заяві. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності суд доходить переконання, що подальше спільне життя сторін як подружжя і збереження їхнього шлюбу є неможливим. Оскільки позивачка [PERSON] наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням її до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Таким чином, враховуючи вищевикладене, аналізуючи вищенаведені законодавчі норми, виходячи з принципів об`єктивності, розумності, справедливості та доцільності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу обґрунтовані та підлягають задоволенню та суд приходить до висновку, що дана сім`я розпалася остаточно та будь-яких підстав до її збереження судом не встановлено та відповідачем належними та допустимими доказами не доведено. Виходячи із засад розумності, справедливості, пропорційності та приймаючи до уваги законодавчо встановлений обов`язок обох батьків надавати допомогу на утримання дітей, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги в частині стягнення аліментів підлягають задоволенню, оскільки відповідач належної матеріальної допомоги на утримання неповнолітніх дітей не надає, та беручи до уваги матеріальне становище позивачки, яка має на утриманні двох неповнолітніх дітей. Крім того, враховуючи матеріальне та сімейне становище відповідача, який є фізично здоровою та працездатною особою, інших утриманців немає, аліменти на утримання будь-яких осіб не сплачує, інвалідом певної групи не являється, на обліку у вузьких спеціалістів не перебуває, оскільки на спростування вказаних обставин відповідачем жодних доказів не надано, а тому суд вважає, що відповідач на теперішній час має можливість сплачувати аліменти на своїх неповнолітніх дітей, в розмірі 1/3 частини з усіх видів його доходів (заробітку). Також приймаючи до уваги ті обставини, що на теперішній час будь-якої домовленості щодо порядку утримання неповнолітніх дітей сторони не дійшли, угоди про матеріальне забезпечення дитини між сторонами не досягнуто, неповнолітні діти на теперішній час перебувають на повному матеріальному забезпеченні позивачки, внаслідок чого вона опинилася у скрутному матеріальному становищі та утримувати двох неповнолітніх дітей та забезпечувати їх належний матеріальний рівень для гідного розвитку та існування, позивачка самостійно не в змозі, а тому суд вважає за необхідне заявлені позивачкою позовні вимоги про стягнення аліментів задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти утримання неповнолітніх дітей, у розмірі 1/3 (однієї третьої) частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менш 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 25.07.2024 року і до досягнення дітьми повноліття. Надати оцінку аргументам відповідача суд позбавлений можливості, оскільки такі ним не наведені. Також, суд вважає за необхідне звернути увагу відповідача на те, що ухвалене у цій справі рішення є заочним, а відтак може бути переглянуто судом за його заявою, поданою у визначений процесуальним законом строк (продовж тридцяти днів з дня його проголошення). Розподіл між сторонами судових витрат Відповідно до положень пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивачки підлягають судові витрати у виді судового збору в сумі 1211,20 грн за пред`явлення до суду позову немайнового характеру (про розірвання шлюбу), які були понесені позивачкою та документально нею підтверджені відповідним платіжним документом у вигляді платіжної інструкції № 0.0.3783335719.1 від 24.07.2024 року, оригінал якої є в матеріалах справи. Також, відповідно до приписів статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір за пред`явлення до суду позову майнового характеру (про стягнення аліментів), розмір якого з 01.01.2024 року становить 1211,20 грн., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору за пред`явлення до суду позову в частині стягнення аліментів, відповідно до положень пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір». На підставі статей 24, 56, 104, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved