Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-15 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до суду із позовом до відповідача та просить стягнути заборгованість за кредитним договором № Z75.00606.004577987 від 27.11.2018 у розмірі 27757.78 грн., з яких:10688.96 грн. сума заборгованості за основним боргом, 3439.82 грн. - за відсотками, 13629 грн. заборгованість за комісіями, а також просить вирішити питання судових витрат. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 27.11.2018 [PERSON] уклав з АТ «Ідея Банк» зазначений кредитний договір. Крім того, зазначив, що 17.11.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 17112023, відповідно до умов якого TOB «Ідея Банк» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні TOB «Ідея Банк» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників № 2 до зазначеного договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 27 757.78 грн., з яких: 10688.96 грн. сума заборгованості за основним боргом, 3439.82 грн. - за відсотками, 13629 грн. заборгованість за комісіями. Позивач зазначає, що відповідач має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № Z75.00606.004577987 у розмірі 27757.78 грн. Рух справи та процесуальні рішення 10.06.2024 позовна заява надійшла до суду та була передана на розгляд судді. 14.06.2024 у справі відкрито спрощене позовне провадження, без повідомлення сторін (а.с. 44). Перший судовий розгляд було призначено на 09.07.2024, відкладено на 01.08.2024, 19.06.2024. Копії ухвали про відкриття провадження та позовної заяви з додатками направлено відповідачу за адресою його реєстрації відповідно до інформації про зареєстроване місце проживання (а.с.46). Крім того, розміщено оголошення про виклик відповідача до суду на сайті судової влади( а.с.54). Відповідно до ч. 7, 8 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. На підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Встановлені судом обставини та застосовані норми права Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до такого. Судом встановлено, що 27.11.2018 між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено договір кредиту і страхування № Z75.00606.004577987, після підписання останнім заяви-анкети від 27.11.2018 ( а.с. 5-8, 11). Відповідач підписав паспорт споживчого кредиту з додатком до нього з графіком щомісячних платежів за цим договором ( а.с.12-14). Згідно п.1.1 Договору надає позичальнику кредит ( грошові кошти) на поточні потреби, включаючи витрати на страховий платіж, а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості Строк надання кредиту - 36 місяців ( п.1.2 Договору), процентна ставка 9,99%, (п.1.4 Договору), за обслуговування кредиту Банком позичальник сплачу плату за обслуговування кредитної заборгованості ( п.1.10 Договору). Згідно з паспортом споживчого кредиту, підписаним відповідачем, визначено загальну суму кредиту в розмірі 12 300,00 грн., строк кредитування 36 місяців, процентна (змінювана) ставка 9,99%. Платежі та додаткові послуги: 1. Випуск ВПК до поточного рахунку - 100 грн., 2. Плата за обслуговування кредитної заборгованості - 2,89% щомісячно від початкової суми кредиту, 3. Загальні витрати за кредитом 16380.24 грн., орієнтовна загальна вартість кредиту - 26 983,69 грн. Крім того зазначено порядок повернення кредиту, кількість і розмір платежів, періодичність внесення, де зазначено% дату платежу, кількість днів у розрахунковому періоді, суму платежу за розрахунковий період , із зазначенням суми погашення кредиту, процентів за користування кредитом та плату за обслуговування (355.47 грн. щомісячно). І анкета-заява, і договір, і паспорт споживчого кредиту, і договір добровільного страхування життя ( а.с.16-18) підписані відповідачем власноручно. Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. 17.11.2023 між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (ТОВ «ФК ЄАПБ») та АТ «Ідея Банк» укладено договір факторингу № 17112023, згідно з яким фактор (ТОВ «ФК ЄАПБ») зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження клієнта(АТ «Ідея Банк) за плату та на умовах, визначених цим договором. Права Вимоги, які клієнт відступає Фактору за цим Договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості Боржників перед Клієнтом, та визначені в Реєстрі Боржників ( п.2.1, 2.2), в т.ч. до відповідача (а.с.24). Згідно з витягом з реєстру боржників №2 від 17.11.2023 було передано і кредитну заборгованість боржника [PERSON] за договором № Z75.00606.004577987 від 17.11.2018: загальна заборгованість за основним боргом - 10688,96 грн., заборгованість за відсотками 3439,82 грн., заборгованість за комісіями 13629 грн. Загальна сума 27757,78 грн. ( а.с.24) Визначена договором факторингу сума була перерахована 20.11.2023 (а.с.25). Оцінюючи доводи позивача на предмет набуття ним права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором, укладеним між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] , суд відзначає таке. Статтею 512 ЦК України визначені загальні підстави та порядок заміни кредитора у зобов`язанні. Так, положеннями статті визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Договір факторингу є правочином, який характеризується тим, що: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватись у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». За договором факторингу фактор передає грошові кошти клієнту, за що отримує право вимоги за грошовим зобов`язанням боржника та плату за надані грошові кошти, а клієнт - отримує грошові кошти, за що передає право вимоги до боржника та сплачує плату за отримані кошти. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату. Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю. Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому, сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу. Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченої в договорі, право вимоги за яким передається. Згідно з частиною першою статті 1084 ЦК України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Такі правові висновки щодо кваліфікуючих ознак договору факторингу виклала Велика Палата Верховного Суду в постановах від 11 вересня 2018 у справі № 909/968/16, від 31 жовтня 2018 у справі № 465/646/11, від 11 жовтня 2019 у справі № 910/13731/17 та від 10 жовтня 2020 у справі № 638/22396/14-ц. Надані позивачем документи підтверджують здійснення сплати визначеної у договорі факторингу суми ( а.с.25), відповідно позивач отримав, як фактор, право вимоги до відповідача. Однак, звертаючись в суд з позовом до відповідача, позивач, у якості доказів розміру заборгованості останнього надав лише: кредитний договір, заяву-анкету, паспорт споживчого кредиту з додатком (графіком щомісячних платежів), ордер-розпорядження про перерахування кредитних коштів, договір добровільного страхування життя, заяву про акцепт публічної оферти копію паспорта відповідача та його ідентифікаційного коду, розрахунок заборгованості за кредитним договором ( складений позивачем), договір факторингу з витягом з реєстру боржників до нього та платіжною інструкцією про перерахування фактором коштів ( а.с.5-25). Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. З викладеного вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з цими положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11.09.2019 у справі № 755/2284/16-ц. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Суд вважає, що надані позивачем документи без банківської виписки з особового рахунку позичальника, підтверджують лише початкову суму кредиту, яка була перерахована на його рахунок у день укладення договору, проте жодним чином не підтверджують, яка частина тіла кредиту та відсотків за його користування була сплачена ним, та яка частина сплачена не була стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування, а також обґрунтування нарахованих відсотків, комісій. Розрахунок заборгованості, на який посилався позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані в позовній заяві, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Зазначений розрахунок з зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документом, що створений самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України). Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Стаття 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Отже, за змістом цих норм процесуального права сторона справи зобов`язана та має право довести обставини, на які вона посилається на підставі доказів, які вона надає самостійно або за допомогою суду. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 13 ЦПК України). Враховуючи викладене, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи не підтверджені певними засобами доказування, зокрема, позивачем не було надано належних та достатніх доказів у підтвердження надання відповідачу кредитних коштів та користування відповідачем кредитними коштами, а також доказів наявності заборгованості саме у визначеному у позові розмірі, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed