Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-08 00:00:00

У травні 2024 року Акціонерне товариство «Перший Українській Міжнародний Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначено про те, що між АТ «ПУМБ» та відповідачем було укладено кредитний договір № 2001765206201 від 14.12.2020, за умовами якого відповідачу видано кредитну картку з кредитним лімітом в розмірі 30\~000,00 грн, що станом на сьогодні складає 43\~660,00 грн. Відповідач взяті на себе зобов`язання виконував неналежним чином, внаслідок чого станом на 31.03.2024 у нього виникла заборгованість за договором в сумі 70\~119,55 грн, що складається із: заборгованості за сумою кредиту 43\~054,36 грн; заборгованості за відсотками 27\~065,19 грн; заборгованості за комісією 0 грн. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить стягнути з відповідача вищевказану суму заборгованості та витрати зі сплати судового збору. Ухвалою суду від 17.06.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та сторонам надано строк для подання заяв по суті справи. Представник позивача про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку, проте у судове засідання не з`явився, разом з цим, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Разом з цим, подав клопотання про розстрочку виконання рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд доходить до таких висновків. В частині позовних вимог АТ «ПУМБ». Судом встановлено, що між АТ «ПУМБ» та відповідачем була підписана заява №\~2001765206201 від 14.12.2020 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за умовами якої відповідачу видано кредитну картку з кредитним лімітом в розмірі 30\~000,00 грн, що станом на сьогодні складає 43\~660,00 грн. Заява відповідача про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, публічна пропозиція АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, становлять укладений сторонами договір, який є договором приєднання в силу ст. 634 ЦК України, що підтверджується їхніми підписами в заяві. За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За змістом ст. 208 ЦК України, за загальним правилом у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною і юридичною особою, а договір між сторонами не становить виключення з цього правила. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Кредитний договір, яким є і договір між сторонами, укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). З системного аналізу наведених положень цивільного законодавства випливає, що законом до договору кредитування встановлено обов`язковість письмової форми, про дотримання якої свідчить підпис сторін. Частиною 1 ст. 638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В силу ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634\~ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У зв`язку з викладеним є очевидним, що у разі укладення договору у письмовій формі усі його умови повинні бути викладеними в договорі та підписаними сторонами. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно із ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Із змісту ст.\~611\~ЦК України випливає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Позивач виконав свої зобов`язання шляхом надання відповідачу кредитних коштів. Відповідач взяті на себе зобов`язання виконував неналежним чином, внаслідок чого станом на 31.03.2024 у нього виникла заборгованість за договором в сумі 70\~119,55 грн, що складається із: заборгованості за сумою кредиту 43\~054,36 грн; заборгованості за відсотками 27\~065,19 грн; заборгованості за комісією 0 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач договірні зобов`язання за договором належним чином не виконував у зв`язку з чим, утворилась заборгованість перед позивачем за наданим кредитом, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості. Частиною 1 ст. 206 ЦПК передбачено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, у зв`язку із визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, 50 відсотків судового збору в сумі 1\~211,20 грн від 2\~422,40 грн, сплаченого позивачем при поданні позову до суду згідно з платіжною інструкцією № 199 від 16.05.2024 підлягає поверненню позивачу з державного бюджету, а 50 відсотків судового збору в сумі 1\~211,20 грн підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. В частині клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення. Згідно ч. 1 ст. 267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням. Статтею 435 ЦПК України визначено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом) встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання (ч. 1). Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (ч. 3). Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (ч. 4). Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (ч. 5). Розстрочка це спосіб виконання зобов`язання, при якому виконання проводиться не одночасно і в повному обсязі, а частинами і в строки, встановлені наперед. Приписами п. 37 Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» передбачено, що визначення порядку виконання рішення суду, надання відстрочки або розстрочки виконання, вжиття заходів для забезпечення його виконання за наявності для цього підстав зазначається безпосередньо в рішенні суду при його ухваленні. За п. 10 Пленуму Верховного Суду України № 24 від 26.12.2003 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо). Відповідачем до клопотання про розстрочку виконання рішення суду надані розрахунки заборгованості за сплати аліментів, згідно яких станом на липень 2023 року заборгованість за період з листопада 2019 року по липень 2023 року складає 67\~392,39 грн, а в період з червня 2022 року по травень 2024 року 72\~466,01 грн. Тобто, вбачається зростання заборгованості, що відповідач немає можливості погашати вчасно, адже його дохід є недостатнім для цього і рішення, прийняте судом в рамках даної справи, ще більше ускладнить його матеріальне становище. Оскільки відповідач належними, допустимими та достовірними доказами підтвердив обставини, що стали підставами для розстрочки виконання рішення суду, суд приходить до переконання, що вказане клопотання також підлягає задоволенню, але частковому, з огляду на те, що відповідач просить здійснити розстрочку на 24 місяці, що є порушенням вимог ч. 5 ст. 435 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial