Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-09 00:00:00

12.04.2024 року до суду звернулася представник позивача [PERSON] - адвокат Конюшенко М.А. з позовом до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради про позбавлення батьківських прав, в якому просив позбавити батьківських прав [PERSON] щодо синів - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та стягнути судовий збір. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітніх - [PERSON] , [INFO] ,свідоцтво про народження Серія [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження Серія [NUMBER] . Позивачка та відповідач перебували у шлюбі який розірвано рішенням Октябрського районного суду м.Полтави. З моменту розлучення і по даний час діти перебувають на повному утриманні матері та проживають з нею. Після розлучення відповідач участі у вихованні дітей не брав і з кінця 2014 року місце перебування його не відомо, так як на зв?язок він не виходив, стосунків ні з нею, ні з дітьми не підтримує. Рішенням Октябрського районного суду від 07.07.2016 р. із відповідача на користь позивачки було стягнуто аліменти на утриманні неповнолітніх дітей, однак з другої половини 2018 року аліменти вона перестала отримувати, у зв?язку з чим звернулася до військової частини де згідно виконавчих документів працював відповідач. Згідно відповіді ВЧ- [NUMBER] від 15.01.2019 р. [PERSON] виключений зі списків ВЧ - [NUMBER] 25.09.2018 р. Більше жодних даних про місце роботи чи перебування відповідача у позивачки не має. Позивачці відомо лише, що за останнім місцем реєстрації відповідач не проживає, так як квартира була продана та його батьки переїхали до рф. Можливо із батьками до рф переїхав і відповідач, який є уродженцем м. Уссурійськ Приморського краю рф. Через відсутність будь-якого контакту із колишнім чоловіком, позивачка неодноразово зверталася до Виконкому Шевченківської районної у м. Полтаві ради та служби у справах дітей Шевченківської районної у м. Полтаві ради про підтвердження місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] із нею для тимчасового виїзду із дітьми за межі України, що підтверджується Витягами із рішення Виконкому № 35 від 26.02.2019 та № 139 від 14.07.2020, №34 від 26.02.19 р. Рішенням Виконкому Шевченківської районної у м. Полтаві ради №185 від 13.07.2021,було затверджено висновок служби у справах дітей про підтвердження місця проживання малолітніх [PERSON] та [PERSON] з матір?ю для їх тимчасового виїзду за кордон. Відповідно до Характеристики виданої 02.04.2014р, Відокремленим структурним підрозділом «Полтавський політехнічний коледж Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут», [PERSON] , після закінчення ЗОШ №34 навчається в коледжі на спеціальності «Монтаж і експлуатація електротехнічних світлотехнічних установок» з вересня 2021 року. Батьківські збори відвідує матір - [PERSON] , вона ж спілкується з викладачами відносно навчання сина. Батько участі у навчальному процесі не приймає. Згідно характеристики учня 9-В класу КЗ Полтавська загальноосвітня школа І-ІІ ст. № 34» [PERSON] , мама цікавиться навчанням сина та відповідально ставиться до його виховання. Регулярно відвідує школу. Тато шкільним життям сина не цікавиться, допомоги у навчанні не надає. Згідно довідки про склад сім?ї, сім?я позивачки складається з неї та двох неповнолітніх дітей. З моменту розлучення і по даний час, відповідач не цікавився, а ні життям дітей, ні їх здоров?ям. До цього часу він не намагався встановити будь-який контакт з хлопчиками, весь цей час ухиляється від виконання своїх обов?язків із їх виховання, не дбав і не дбає про фізичний та духовний розвиток, не цікавився і не цікавиться вихованням та розвитком синів, взагалі не виявляє батьківську турботу, грошей для утримання дітей не надає, аліменти не сплачує, тому весь тягар по матеріальному утриманню дітей покладено тільки на позивачку. Оскільки відповідач щодо дітей не виявляє жодного батьківського піклування, не цікавиться розвитком та вихованням, тобто фактично ухиляється від виконання свої обов?язків щодо виховання та утримання синів, тому за таких умов позивачка змушена звернутися з позовною заявою до суду, оскільки вважає, що відповідач має бут позбавлений батьківських прав щодо їх спільних дітей, щоб в майбутньому тягар утриманню батька, який не здійснював їх догляд, не ліг на плечі хлопчиків по досягненню ними повноліття. Позивачка створила належні умови для забезпечення життєдіяльності та розвитку дітей та всю відповідальність за них повністю взяла на себе. Таким чином, з метою забезпечення захисту інтересів неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , позивачка вважає за необхідне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно дітей. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 11.06.2024 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 17.07.2024 року зобов`язано Орган опіки та піклування виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради надати письмовий висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] - відносно синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до судового розгляду по суті. 30.07.2024 року на виконання ухвали Октябрського районного суду м. Полтави Виконавчий комітет Шевченківської районного у м. Полтаві ради направив висновок про доцільність позбавлення батьківських прав. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, не заперечувала проти розгляду справи за відсутності її пресдтавника. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомляв. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради - Сомик Д. в судове засідання не з`явилася, направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, при вирішенні питання, що стосується даної справи покладається на розсуд суду. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. У судовому засіданні [PERSON] пояснив, що останній раз бачив свого батька коли був у 2 класі. На даний час із батьком зовсім не спілкується, він не приїздить, не вітає на свята, не надає коштів на утримання. [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що про батька знає лише те, що він військовий. Не пам`ятає коли вони останнього разу бачилися. Спілкувалися коли він був ще у 1 чи 2 класі школи, ще він намагався підтримувати зв`язок коли він був у 3-4 класі. Зараз він навчається у коледжі і батько зовсім не цікавиться його життям, не надає матеріальної допомоги. Допитана у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] пояснила, що вона є матір`ю позивачки та бабусею [PERSON] та [PERSON] . Вона живе окремо від сім`ї доньки, але часто з нею спілкується, допомагає у вихованні дітей. Батько дітей тривалий час не підтримує будь-якого зв`язку з власними дітьми, не цікавиться їх життям, не надає матеріальної підтримки. Суд, заслухавши позивачку, дітей та свідка, дослідивши письмові докази, які долучені до матеріалів справи, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім вимог встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що 07.10.2005 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, від вказаного шлюбу вони мають синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згідно свідоцтва про народження Серії [NUMBER] вбачається , що батьками [PERSON] , [INFO] зазначено [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження Серії [NUMBER] вбачається , що батьками [PERSON] , [INFO] зазначено [PERSON] та [PERSON] . 05 серпня 2011 року рішенням Октябрського районного суду м. Полтави шлюб розірвано. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 07.07.2016 року стягнуто з відповідача пеню про прострочення сплати аліментів. Тобто судом встановлено, що відповідач має заборгованість по сплаті аліментів. Згідно листа командира військової частини [NUMBER] [PERSON] від 15.01.2019 року №85 , який було направлено на звернення [PERSON] стосовно виплат аліментів з грошового забезпечення військовослужбовця [PERSON] вбачається, що відповідача виключено зі списків військової частини 25.09.2018 р., нове місце роботи не відоме. Згідно витягу із рішення Виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради №34 від 26.02.2019 року затверджено висновок служби у справах дітей про підтвердження місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] для його тимчасового виїзду за межі України. Згідно витягу із рішення Виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради №35 від 26.02.2019 року затверджено висновок служби у справах дітей про підтвердження місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] для його тимчасового виїзду за межі України. Згідно витягу із рішення Виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради №139 від 14.07.2020 року затверджено висновок служби у справах дітей про підтвердження місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] для його тимчасового виїзду за межі України. Згідно витягу із рішення Виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради №185 від 13.07.2020 року затверджено висновок служби у справах дітей про підтвердження місця проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] для їх тимчасового виїзду за межі України. Згідно характеристики, [PERSON] , 2006 р.н. яка видана завідувачем та директором Відокремленого структурного підрозділу «Полтавського політехнічного фахового коледжу Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» Марченко С. та Пятковим О. , вбачається, що батьківські збори відвідує мати, [PERSON] , вона ж спілкується з викладачами відносно навчання сина. Батько участі у навчальному процесі не приймає. Згідно характеристики, [PERSON] , 2009 р.н., виданої класним керівником Путрею В. та директором КЗ «Полтавська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №34 ПМР Полтавської області Єрмак Л. вбачається, що мама цікавиться навчанням сина та відповідально ставиться до його виховання. Регулярно відвідує школу. Тато шкільним життям сина не цікавиться, допомоги у навчанні не надає. Згідно висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , який направлений до суду 30.07.2024 року вбачається, що рішення з питань захисту прав дитини від 18.07.2024 року та інші документи, відмічає, що батько з дітьми не спілкується, не цікавиться їх життям, матеріально не утримує, має заборгованість по сплаті аліментів. [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, відповідно до преамбули якої, дитині для повного й гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції, держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню. Статтею 18 Конвенції про права дитини, передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Крім цього, вказані правовідносини регулюються міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається із Закону України «Про охорону дитинства» від 21.06.2001 року №-2558-ІІІ, а також інших нормативно - правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Відповідно до статей 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно статті 164 Сімейного кодексу України підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав є, зокрема, ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків. Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в статті 164 Сімейного кодексу України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 15, абзаці 2 пункту 16 постанови №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» встановлено, що розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100). Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 Сімейного кодексу України), та є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Згідно зі статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частино 2 статті 77 ЦПК України. Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як було встановлено судом [PERSON] за власною ініціативою самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , без поважних причин залишивши їх без батьківської уваги та турботи, при цьому має місце відсутність перешкод у спілкуванні з дітьми та позивачкою доведено, що поведінка відповідача відносно синів є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками та суперечить інтересам дітей. З огляду на зазначене суд вважає доведеними в межах розгляду даної справи підстави для позбавлення відповідача батьківських прав. Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до статті 169 Сімейного кодексу України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України. Зважаючи на те, що позовні вимоги позивачки задоволено у повному обсязі, із відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1212 гривень, сплачений нею при подачі позову до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved