Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-15 00:00:00

\~ \~ \~ \~03.05.2024\~року до\~суду надійшла\~позовна заява\~ТОВ «Фінансова\~компанія «Дніпрофінансгруп»\~до [PERSON] , [PERSON] про стягнення інфляційних витрат і 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання. \~ \~ \~ \~В позові посилалися на те, що між [PERSON] та ВАТ КБ «НАДРА» 25.06.2007 укладено кредитний договір №06/2007/1019Фжр на підставі якого ВАТ КБ «НАДРА» надав Відповідачу 1 кредитні кошти на суму 60 000 доларів США. Того ж дня, з метою забезпечення виконання умов кредитного договору між [PERSON] та ВАТ КБ «НАДРА» укладено договори поруки, відповідно до якого Відповідач 2 у разі невиконання Відповідачем 1 умов кредитного договору, стає солідарним боржником та відповідає перед Банком всім своїм майном, яке їм належить на праві власності та особистими коштами (п.1 вказаного договору Поруки) .У зв`язку з невиконанням основного зобов`язання за вказаним кредитним договором ПАТ КБ «НАДРА» звернулося до Жовтневого районного суду міста Запоріжжя з позовною заявою про солідарне стягнення заборгованості з Відповідачів 1, 2. Рішенням Жовтневого районного суду міста Запоріжжя по цивільній справі № 331/2462/14-ц від 26.06.2014 стягнуто з Відповідачів 1, 2 заборгованість за кредитним договором № 06/2007/1019 Фжр від 25 червня 2007 року станом на 19.02.2014 року в сумі 107551 (сто сім тисяч п`ятсот п`ятдесят один) доларів США 97 центів, що за курсом НБУ станом на 19.02.2014р. (8,6869 грн./1 долар США) становить 934293 (дев`ятсот тридцять чотири тисячі двісті дев`яносто три) гривень 21 копійок (з них: 54459 (п`ятдесят чотири тисячі чотириста п`ятдесят дев`ять) доларів США 79 центів, що за курсом НБУ станом на 19.02.2014р. (8,6869 грн./1 долар США) становить 516520 (п`ятсот шістнадцять тисяч п`ятсот двадцять) гривень 99 копійок - заборгованість за кредитом; 48092 (сорок вісім тисяч дев`яносто два) доларів США 21 центів, що за курсом НБУ станом на 19.02.2014р. (8,6869грн./1 долар США) становить 417772 (чотириста сімнадцять тисяч сімсот сімдесят дві) гривень 22 копійок - заборгованість по простроченим відсоткам за користування кредитом), та 200000 (двісті тисяч) гривень 00 копійок - пеня за порушення виконання умов кредитного договору. Далі, згідно Договору № GL3N217214 про відступлення прав вимоги, укладений "29" квітня 2020 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Макаровою О.П., зареєстрованого в реєстрі за № 90, право вимоги за кредитним договором № 06/2007/1019Фжр від 25.06.2007 року, укладеного з Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» (найменування змінено на Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» на виконання вимог Закону України «Про акціонерні товариства») та [PERSON] , відступлено на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Фінрайт», згідно Договору № GL3N217214 про відступлення прав вимоги від 12.05.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Заверухою Н. І., зареєстрованого в реєстрі за № 271, ПЕРВІСНИЙ КРЕДИТОР-ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНРАЙТ» відступив право вимоги на користь ТОВ «ФІНСОВА КОМПАНІЯ «ДНІПРОФІНАСГРУП», за кредитним договором № 06/2007/1019Фжр від 25.06.2007 року, укладеним з [PERSON] , разом з усіма додатками до нього (у т.ч. графіками здійснення платежів) та додатковими договорами (угодами), договорами про внесення змін, змінами і доповненнями, що є невід`ємними частинами. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 01.02.2021 у справі № 331/2462/14-ц замінено стягувача Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» на правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (код ЄДРПОУ 40696815, адреса місцезнаходження: 49089, м. Дніпро, вул. Автотранспортна, буд. 2, оф. 205) у виконавчому листі № 331/2462/14-ц, який виданий Жовтневий районний суд м.Запоріжжя про солідарне стягнення з Відповідачів 1, 2 заборгованості за кредитним договором № 06/2007/1019 Фжр від 25 червня 2007 р. Однак Відповідачі так і не вчинили жодних дій щодо погашення кредитної заборгованості. Щодо попереднього розрахунку сум судових витрат, зазначили, що очікують нести витрати по сплаті судового збору в сумі 7402,00 грн. та витрати на правову допомогу 25 000 грн. Докази щодо розміру понесених витрат будуть подані у строки, передбачені ч.8 ст.141 ЦПК України. \~ \~ \~ \~Прохають суд стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ДНІПРОФІНАНСГРУП» три проценти річних за період прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 01.05.2017 по 23.02.2024 року у розмірі 15\~549 (п`ятнадцять тисяч п`ятсот сорок дев`ять) доларів США 22 цента та судові витрати, у тому числі витрати на правову допомогу. \~ \~ \~ \~Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10.05.2024 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відзив на позов та заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від відповідача до суду не надходили. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін. В судове засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи у його відсутність, наполягав на задоволенні позову. Відповідачі у судове засідання повторно не з`явилися, по невідомій суду причині, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином шляхом направлення судових повісток з повідомленням. Конверт з ухвалою про відкриття провадження та копією позовної заяви з додатками та конверти з судовими повістками, що направлявся за адресою останнього відомого місця проживання відповідачів, повернулися до суду не врученим з відміткою Укрпошти про причини повернення «За закінченням терміну зберігання» та «адресат відсутній за зазначеною адресою». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Відповідно до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення). На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Фіксування судового процесу технічними засобами звукозапису не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2\~ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1\~ст. 14 ЦК України\~цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до частини першої\~статті 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляді вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.\~У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи,яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту,який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Між [PERSON] (далі Відповідач 1) та ВАТ КБ«НАДРА» 25.06.2007 укладено кредитний договір №06/2007/1019Фжр на підставі якого ВАТ КБ «НАДРА» (далі - Позивач) надав Відповідачу 1 кредитні кошти на суму 60 000 доларів США. Того ж дня, з метою забезпечення виконання умов кредитного договору між [PERSON] (далі Відповідач 2) та ВАТ КБ «НАДРА» укладено договори поруки, відповідно до якого Відповідач 2 у разі невиконання Відповідачем 1 умов кредитного договору, стає солідарним боржником та відповідає перед Банком всім своїм майном, яке їм належить на праві власності та особистим коштами (п.1 вказаного договору Поруки). Рішенням Жовтневого районного суду міста Запоріжжя по цивільній справі № 331/2462/14 ц від 26.06.2014 стягнуто з Відповідачів 1, 2 заборгованість за кредитним договором № 06/2007/1019 Фжр від 25 червня 2007 року станом на 19.02.2014 року в сумі 107551 (сто сім тисяч п`ятсот п`ятдесят один) доларів США 97 центів, що за курсом НБУ станом на 19.02.2014р. (8,6869 грн./1 долар США) становить 934293 (дев`ятсот тридцять чотири тисячі двісті дев`яносто три) гривень 21 копійок (з них: 54459 (п`ятдесят чотири тисячі чотириста п`ятдесят дев`ять) доларів США 79 центів, що за курсом НБУ станом на 19.02.2014р. (8,6869 грн./1 долар США) становить 516520 (п"ятсот шістнадцять тисяч п`ятсот двадцять) гривень 99 копійок -заборгованість за кредитом; 48092 (сорок вісім тисяч дев`яносто два) доларів США 21 центів, що за курсом НБУ станом на 19.02.2014р. (8,6869грн./1 долар США) становить 417772 (чотириста сімнадцять тисяч сімсот сімдесят дві) гривень 22 копійок - заборгованість по простроченим відсоткам за користування кредитом), та 200000 (двісті тисяч) гривень 00 копійок - пеня за порушення виконання умов кредитного договору. Зазначене рішення суду набрало законної сили і на його виконання суд видав відповідний виконавчий документ\~виконавчий лист. ЄСПЛ у рішенні від 28.10.1999 у справі "Брумареску проти Румунії" звертав увагу, що одним з найважливіших є принцип юридичної визначеності, який передбачає, що у випадку, коли суд виніс рішення у справі, питання більше не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. "вирішена справа"), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Згідно Договору № GL3N217214 про відступлення прав вимоги, укладений "29" квітня 2020 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Макаровою О.П., зареєстрованого в реєстрі за № 90, право вимоги за кредитним договором № 06/2007/1019Фжр від 25.06.2007 року, укладеного з Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» (найменування змінено на Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» на виконання вимог Закону України «Про акціонерні товариства») та [PERSON] (інн [NUMBER] ), відступлено на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Фінрайт», згідно Договору № GL3N217214 про відступлення прав вимоги від 12.05.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Заверухою Н. І., зареєстрованого в реєстрі за № 271, ПЕРВІСНИЙ КРЕДИТОР-ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНРАЙТ» відступив право вимоги на користь ТОВ «ФІНСОВА КОМПАНІЯ «ДНІПРОФІНАСГРУП» (НОВИЙ КРЕДИТОР), за кредитним договором № 06/2007/1019Фжр від 25.06.2007 року, укладеним з [PERSON] (інн [NUMBER] ), разом з усіма додатками до нього (у т.ч. графіками здійснення платежів) та додатковими договорами (угодами), договорами про внесення змін, змінами і доповненнями, що є невід`ємними частинами. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 01.02.2021 у справі № 331/2462/14-ц замінено стягувача Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» на правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (код ЄДРПОУ 40696815, адреса місцезнаходження: 49089, м. Дніпро, вул. Автотранспортна, буд. 2, оф. 205) у виконавчому листі № 331/2462/14-ц, який виданий Жовтневий районний суд м. Запоріжжя про солідарне стягнення з Відповідачів 1, 2 заборгованості за кредитним договором № 06/2007/1019 Фжк від 25 червня 2007 р. Однак Відповідачі так і не вчинили жодних дій щодо погашення кредитної заборгованості. Відомості про виконання відповідачем рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26.06.2014 року по справі №331/2462/14-ц на час розгляду справи судом відсутні. Позивачем надано суду розрахунок інфляційних витрат, Відповідно до\~розрахунку 3%\~річних за\~прострочення виконання\~грошового зобов`язання,\~яке становить\~15\~549,22\~доларів США\~за період\~з 01.05.2017року\~по 23.02.2022\~року розмір\~нарахованих 3%\~річних на\~суму боргу\~становить 107551\~доларів США\~грн.97\~центів складає:\~3%\~річних \~15\~549\~доларів США . Згідно ч.2 п.1 ст.11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є:\~1) договори та інші правочини. Згідно ч.5 ст.11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах ВС (ч.4 ст.263 ЦПК України). Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 16.01.2019 року у справі №373/2054/16-ц, провадження №14-446цс18 зазначила: «Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році)». Також, Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 11.04.2018 року у справі №758/1303/15-ц зазначила: «За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.» Відповідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань». Така ж правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі №686/21962/15-ц. Відповідно висновків, викладених у Постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 року у справі № 202/4494/16-ц, - якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у Постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 04.06.2019 року у справі № 916/190/18. Судом встановлено,\~що до\~суду звернувся\~позивач,\~як новий\~кредитор у\~грошовому зобов`язанні\~за Кредитним\~договором №\~06/2007/\~1019Фжр\~від 25.06.2007\~року,\~заборгованість за\~яким стягнуто\~рішенням Жовтневого\~районного суду\~м.\~Запоріжжя від\~26.06.2014\~року по\~справі №\~331/2462/14-ц\~у розмірі 107551 (сто сім тисяч п`ятсот п`ятдесят один) доларів США 97 центів, що за курсом НБУ станом на 19.02.2014р. (8,6869 грн./1 долар США) становить 934293 (дев`ятсот тридцять чотири тисячі двісті дев`яносто три) гривень 21 копійок. Так, судом встановлено, що позивач ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» набуло права кредитора на підставі договору відступлення прав вимоги згідно вимог ст.ст. 512, 514 ЦК України, при цьому до нього перейшли права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Частиною 1 ст.512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.516 ЦК України). Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. На момент відступлення права вимоги за вищевказаним договором відповідачем не було виконано рішення суду, а отже вимога є дійсною. Оскільки до позивача перейшли права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, до нього перейшло також і право кредитора на звернення до суду з вимогою про стягнення сум, передбачених ст.625 ЦК України. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням 3% річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим. Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного суду та Верховного Суду, викладеними у постановах від 08.11.2019 року у справі №127/15672/16-ц, від 10 та 27 квітня 2018 року у справах №910/16945/14 та №908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах №905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі №924/312/18, невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Також згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду які викладено у постанові від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц (провадження 14-67цс20) закон не пов`язує припинення поруки з прийняттям судом рішення про стягнення з боржника або поручителя боргу за зобов`язанням, забезпеченим порукою. У постанові від 26.01.2021 Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого у постанові від 31.102018 у справі №202/4494/16-ц (провадження №14-318цс18), згідно з яким наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору; на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене договором поруки та зазначила, що "наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості свідчить, що суд дійшов висновку про те, що строк виконання зобов`язання настав, причому саме за тією вимогою, яку задоволено судом, та встановив наявність обов`язку відповідача (відповідачів) сплатити заборгованість. Рішення суду про стягнення заборгованості, у тому числі з поручителя, не змінює змісту у відповідного правовідношення - характер та обсяг прав і обов`язків сторін залишаються незмінними, додається лише ознака безпосередньої можливості примусового виконання. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав (наприклад, унаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог) відповідне зобов`язання продовжує існувати. Отже, саме по собі набрання законної сили рішенням суду про стягнення з боржника або поручителя заборгованості за кредитним договором не змінює та не припиняє а ні кредитного договору, а ні відповідного договору поруки, доки не виникне договірна чи законна підстава для такого припинення. Виходячи з вищевказаного, наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором кредиту солідарно як з боржника так і з поручителів, яке не виконане останніми, не звільняє їх від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України. Вказана правова норма не містить застережень щодо неможливості солідарної відповідальності боржників за порушення грошового зобов`язання (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, справа №910/3077/20). Крім того, слід зазначити, що право кредитора на звернення до суду із позовом на підставі статті 625 ЦК України про стягнення трьох процентів річних за весь період прострочення виконання рішення суду виникає як до боржника так і до поручителя, оскільки останній, у зв`язку з винесенням судового рішення про стягнення заборгованості також набув статусу Боржника. Так, відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником за останні три роки, які передували зверненню позивача з позовом до суду. У статті 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. За змістом ст.ст. 553, 554 ЦК України обсяг відповідальності поручителя встановлюється умовами договору поруки виходячи із умов основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, адже обсяг зобов`язань поручителя перед кредитором не може бути більшим ніж обсяг зобов`язань боржника. Поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 2 ст. 554 ЦК України). Тобто, законодавцем надано право сторін на визначення чіткого обсягу відповідальності поручителя перед кредитором в умовах відповідного договору. В даному випадку, умовами п. 1.2. договору поруки, поручитель відповідає перед Кредитором у повному обсязі. Позичальник і Поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право Кредитора вимагати виконання Зобов`язань, вказаних у п.1.1. цього Договору повністю чи в будь-якій його частині як від Позичальника так і Поручителя разом,так і від кожного окремо. Відповідальність Поручителя виникає як у випадку невиконання Позичальником будь-якої частини Зобов`язання, так і при невиконанні Позичальником Зобов`язань в цілому (п.1.3 договорів Поруки). Поручитель відповідає перед Кредитором за виконання Зобов`язань у повному об`ємі всім належним йому на праві власності майном та грошовими коштами (п.1.4 договорів Поруки). Відтак, сторонами на підставі приписів ст.ст.6, 554, 628 ЦК України в умовах Договору поруки було закріплено межі відповідальності поручителя перед кредитором - чітко визначено зобов`язання, за невиконання яких він несе відповідальність як солідарний боржник. Доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних відповідачем суду не надано, як і не надано доказів виконання належним чином та у встановлені строки грошового зобов`язання перед позивачем, як новим кредитором, продовжує існувати. За таких обставин позивач, як новий кредитор, має право на звернення до суду з вимогою про стягнення з відповідача на його користь суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми невиконаного зобов`язання. Відповідно ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В свою чергу, однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.76, ч.1 ст.77 та ст.80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За приписами частин 1,5,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу вимог ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно п.1-3 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Таким чином, суд вважає, що розрахунок позивача інфляційних втрат та 3% річних за ст.625 ЦК України - відповідає встановленим обставинам справи та є належним доказом на підтвердження заявлених вимог, при цьому, відповідачем даний розрахунок не спростовано, контррозрахунку не надано, як і будь-яких заперечень. Тому суд доходить висновку, що матеріали справи свідчать про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, відповідно ч. 1, 8 ст.178 ЦПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Так як відповідач відзив на позов не подав, будь-яких заперечень суду не надав, то суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно ч.1 п.6 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем у справі сплачено судовий збір в сумі 7402,00 грн. відповідно платіжної інструкції №7678 від 30.04.2023 року. Тому, у зв`язку з задоволенням позову в повному обсязі в порядку розподілу судових витрат, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 7402,00 грн. за подання позову. Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката. У позові позивач посилався на те, що орієнтовний розрахунок суми судових витрат на правничу допомогу адвоката складає 25 000,00 грн. та повідомлено, що докази на підтвердження таких витрат будуть надані відповідно ч.8 ст.141 ЦПК України. На час ухвалення судового рішення позивачем доказів на підтвердження судових витрат на правничу допомогу суду не надано. Відповідно ч.1 п.3 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо\~судом не вирішено питання про судові витрати. Таким чином, після подання позивачем доказів на підтвердження вказаних витрат за заявою позивача суд може ухвалити додаткове рішення щодо судових витрат.

Outcome: partial