Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-22 00:00:00

В позові йдеться про те, що 17 листопада 2020 року між сторонами було укладено шлюб. Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що сторони прожили у спільному шлюбі більше трьох років, вели спільне господарство та будували міцні сімейні відносини. Нажаль, все вище вказане більше стосується першого року спільного життя, але останній рік вони не можемо як сім`я проживати разом виконувати сімейні обов`язки, спокійно вирішувати навіть нескладні поточні проблеми, постійно сперечаємося. Останні шість місяців він та відповідачка не проживаємо як подружжя. Причиною вказаного є те, що у них різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. З підстав наведених вище, збереження їхньої сім`ї і подальше спільне проживання з відповідачкою є неможливим. Син постійно проживає з позивачем в [ADDRESS] , та знаходиться на його самостійному вихованні та утриманні, а позивачка проживає окремо в [ADDRESS] , що стверджено довідкою виконкому Великоберезнянської селищної ради Ужгородського району, Закарпатської області №453 від 21.06.2024 року, актом про встановлення факту № 303 від 21.06.2024 року. Зважаючи на зазначені обставини, позивач просить розірвати шлюб між ними одночасно, просив суд залишити неповнолітнього сина проживати з ним. Позивач в судове засідання не з`явився, однак подав в порядку ч.3 ст.211 ЦПК України заяву, в якій просив розглянути справу без його участі. Також зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив такі задовольнити, з підстав викладених у позові. Відповідачка, також в судове засідання не з`явилася, подала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги визнала повністю, також зазначила, що має намір залишатись проживати за кордоном. Зважаючи на наведене, суд розглянув справу без участі сторін на підставі наявних у ній доказів. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи та зважаючи на те, що відповідач проти позову не заперечив, суд визнає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.4 ЦПК України, до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів має право звернутись кожна особа. Відповідно до ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. По справі встановлено, що 17 листопада 2020 року Великоберезнянським районним відділом реєстрації актів цивільного сану Південо-Західногоміжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 44. Дана обставина стверджується повторно виданим свідоцтвом про шлюб від 05.02.2021 р. серії [NUMBER] . Від шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 07 квітня 2023 року серії [NUMBER] , який є малолітнім. Судом встановлено, що сторони проживають окремо, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідачка визнає позов та бажає проживати за кордоном. За таких обставин подальше спільне проживання подружжя є неможливим. Згідно до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.ст. 81 ч.1, 82 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. В силу положень ч.4 ст.206\~ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи наведені у позові обставини, які не заперечувалися відповідачем, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалася остаточно, збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін. Отже, позов підлягає задоволенню, а укладений між сторонами шлюб розірванню. Вирішуючи заяву позивача про залишення після розірвання шлюбу сина на подальше проживання із батьком, суд виходить з того, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків буде проживати неповнолітня дитина, суд може вирішити питання про залишення проживання дітей з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Саме до такого висновку дійшов Верховний суд України у своїй постанові №200/952/18 від 15 січня 2020 року. Матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами. Більш того, відповідачка подала до суду заяву, в якій не заперечувала проти залишення сина після розірвання шлюбу разом з позивачем та зазначила, що бажає виїхати на постійне місце проживання за кордон. Крім того, відповідно до акту про встановлення факту від 20.06.2024, складеного Великоберезнянською селищною радою, за адресою [ADDRESS] , постійно проживає [PERSON] та його малолітній син [PERSON] , який знаходиться на самостійному вихованні та утриманні свого батька. Отже, із наявних матеріалів, вбачається, що син сторін проживає разом із батьком та знаходиться на самостійному вихованні та утриманні такого. У зв`язку із вказаним, після розірвання шлюбу дитину слід залишити із позивачем, з яким вона на даний час фактично проживає. Таким чином, суд вважає, що звернення позивача з такою вимогою одночасно з позовом про розірвання шлюбу не суперечить законодавству, а відтак підлягає задоволенню. Частиною першою статті 141\~ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову (ч.1 ст.142 ЦПК України). Враховуючи визнання позову відповідачем, за позовну вимогу про розірвання шлюбу, позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1211, 20 грн., а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 50% сплаченого позивачем судового збору, що становить 605,60 грн. Інші 50%, тобто 605,60 грн., слід повернути позивачу безпосередньо із бюджету.

Outcome: approved