Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-10 00:00:00

Позивач [PERSON] ( [ADDRESS] ), звернувся до Вишгородського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] ( [ADDRESS] ) про зменшення розміру аліментів. Вимоги позову обґрунтовано тим, що 26.12.2018 року Вишгородським районним судом Київської області винесено рішення по справі №363/1791/18, яким шлюб між Позивачем та Відповідачем, зареєстрований 21.05.2005 року, Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис №409-розірвано. 08.02.2024 року Вишгородським районним судом Київської області видано Судовий наказ по справі №363/640/24, яким з Позивача стягнуто на користь відповідача аліменти в розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, на утримання спільної малолітньої дитини _ [PERSON] , [INFO] , починаючи із 06.02.2024 року до її повноліття, тобто [INFO] . 22.02.2024 року Вишгородським ВДВС у Вишгородському районі Київської області ЧМУ МЮ (м. Київ) відкрито виконавче провадження [NUMBER]. Позивач звертається до суду із даним позовом про зменшення розміру аліментів, визначених Судовим наказом Вишгородського районного суду Київської області від 08.02.2024 року по справі №363/640/24 з огляду на наступні обставини: Так, відповідно до Витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №248 від 23.02.2024 р., виданого Вишгородською міською радою Вишгородського району Київської області уповноваженому власнику житлового приміщення - [PERSON] - матері Позивача, за адресою: [ADDRESS] зареєстровано 3 (три) особи, а саме: [PERSON] (спільна дочка Позивача та Відповідача), [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до Акту обстеження матеріально-побутових умов проживання, виданого депутатом Вишгородської міської ради Жаданом С.М. 21.02.2024 р, за адресою: [ADDRESS] дитина ( [PERSON] )проживає разом з бабусею ( [PERSON] ) і матір`ю - Відповідачем. Відповідно до Довідки Вишгородської міської ради від 21.02.2024 року №173 гр. [PERSON] (матір Позивача) зареєстрована та дійсно фактично проживає за адресою: [ADDRESS] разом з невісткою (Відповідачем) та онучкою [PERSON] . Отже, спільна дитина Позивача та Відповідача, а також Відповідач, фактично проживають разом з матір`ю Позивача за адресою: [ADDRESS] та відповідно не несуть будь-яких витрат, пов`язаних із орендою квартири або сплатою комунальних послуг. Позивач перераховував грошові кошти Відповідачу та спільній із Відповідачем дитині: 15.08.2023 року у розмірі 5000 грн., 26.10.2023 у розмірі 1000,00 грн., 26.10.2023 року у розмірі 5000 грн., 29.11.2023 року у розмірі 1000,00 грн. та у розмірі 15000,00 грн., 22.12.2023 у розмірі 2000,00 грн. та у розмірі 10000,00 грн., 27.01.2024 року у розмірі 1000,00 грн. та у розмірі 5000,00 грн. Підтвердженням саме цих коштів позивачу є особисте листування позивача і відповідача у месенджері Viber, в якому остання зазначала відповідні номера банківських карток АТ " Державний ощадний банк України» І це при тому, що Позивач уже більше року знаходиться в зоні проведення активних бойових дій, проте максимально намагається брати участь у вихованні спільної дитини. Окремо слід зазначити, що комунальні послуги за проживання у квартирі, у якій відповідно до даної Довідки Вишгородської міської ради від 21.02.2024 року №173 проживає мати Позивача, Відповідач та спільна дитина, сплачує саме мати Позивача, яка працює на посаді прибиральниці службових приміщень Вишгородської міської КДЮСШ з 01.03.2024 р, що підтверджується Наказом про прийняття на роботу від 19.02.2024 р., №6-к, та копією трудової книжки матері. Під час видачі Судового наказу Вишгорожським районним судом Київської області від 08.02.2024 р по справі № 363/640/24 не було встановлено факту укладення Позивачем шлюбу між Позивачем та [PERSON] від 07.11.2023 року. Від попереднього шлюбу [PERSON] має дитину - [PERSON] , [INFO] . Станом на дату подачі даного позову, Позивач разом з Відповідачем не проживає. Позивач проживає разом з [PERSON] та [PERSON] , бере безпосередню участь у вихованні [PERSON] та відповідно несе витрати, пов`язані із забезпеченням життя останньої. В той же час, Відповідач була обізнана щодо укладення Позивачем вищевказаного шлюбу з [PERSON] , оскільки Позивач та Відповідач продовжували спілкуватися після розірвання шлюбу 26.12.2018р., проте Заява про видачу судового наказу від 06.02.2024 року по справі №363/640/24 не містить відповідних відомостей. Таким чином, під час винесення Судового наказу не було враховано сімейний стан та наявність у Позивача інших дітей. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 14 березня 2024 року справу передано для розгляду за підсудністю до Деснянського районного суду міста Києва. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 24 квітня 2024 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 09 травня 2024 року представником відповідача - адвокатом Козіною Г.В. подано відзив на позовну заяву. Відповідно до якого відповідач зазначив, що заперечує проти задоволення позову в повному обсязі. Зазначили, що 08.02.2024 року Вишгородським районним судом Київської області видано Судовий наказ по справі №363/640/24, яким з Позивача стягнуто на користь відповідача аліменти в розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, на утримання спільної малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , починаючи із 06.02.2024 року до її повноліття, тобто [INFO] . 22.02.2024 року на підставі зазначеного судового наказу старшим державним виконавцем Вишгородського ВДВС у Вишгородському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) Кацімон А.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження [NUMBER]. Нажаль, Позивач та Відповідач не досягли домовленостей щодо того, в який спосіб Позивач буде виконувати свій матеріальний обов`язок перед дитиною та , відповідно, який розмір аліментів сплачуватиме на її утримання. Позивач звернувся з позовом до суду про зменшення розміру аліментів, визначених Судовим наказом Вишгородського районного суду Київської області від 08.02.2024 р., по справі №363/640/24 з огляду на наступні обставини: в п.п.6,7,8 позову Позивач зазначає, що відповідно до Витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні/ будинку осіб №248 від 23.02.2024 р., виданого Вишгородською міською радою Вишгородського району Київської області уповноваженому власнику житлового приміщення - [PERSON] матері Позивача, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано 3 (три) особи, а саме: [PERSON] (спільна дочка позивача та відповідача), [PERSON] та [PERSON] . В той же час, відповідно до Акту обстеження матеріально-побутових умов проживання, виданого депутатом Вишгородської міської ради Жаданом С.М. 21.02.2024 р, за адресою: [ADDRESS] дитина ( [PERSON] )проживає разом із бабусею ( [PERSON] ) і матір`ю - Відповідачем. Відповідно до Довідки Вишгородської міської ради від 21.02.2024 р. №173, гр. [PERSON] (матері позивача), зареєстрована та дійсно фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з невісткою (Відповідачем) та онучкою - [PERSON] . Позивач зазначає, що [PERSON] мати Позивача є власником квартири, в якій проживає відповідач та її з Позивачем дитина. Надана інформація про право власності не відповідає дійсності, так як ордер на жиле приміщення від 24 липня 1966 року виданий на ім`я [PERSON] (померлого діда позивача) в якості головного квартиронаймача та довідки про склад родини, які проживали на момент видачі ордеру в 1966 році, це жінка головного квартиронаймача та дві доньки, одна з них є [PERSON] . Ордер на квартиру не дає право вільно розпоряджатися майном: продавати його, здавати квартиру в оренду тощо. Для цього її треба приватизувати- перевести з державного житлового фонду в приватне володіння, дана інформація підтверджується копією ордера на квартиру та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 22.03.2024 року. В 2010 році місце проживання дитини (при народженні) обома батьками визначено за місцем проживання подружжя та місцем реєстрації батька дитини: [ADDRESS] , З 2019 року (після розлучення, коли дитині було 8 років) і по теперішній час місце проживання дитини обома батьками визначено за місцем реєстрації дитини ( [ADDRESS] ) разом з матір`ю, згода батька дитини і бабусі у цьому питання була ( спорів, позовів та претензій з цього питання не було на протязі усього часу, до моменту задоволення заяви [PERSON] про видачу судового наказу по справі №363/640/24 про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дитини, матір`ю позивача був поданий відповідний позов про виселення, для того, щоб здійснити метод економічного насилля на відповідачку щоб мати надалі відмовилась від аліментів на дитину «№ пасивно шантажуючи» виселенням відповідача де зареєстровані їх дитина. В п.9 позову Позивач зазначає, що спільна дитина Позивача та Відповідачки, а також Відповідач, фактично проживають разом з матір`ю Позивача за адресою: [ADDRESS] , та відповідно не несуть будь-яких витрат, пов`язаних із орендою квартири абр сплатою комунальних послуг. Дана інформація є також не достовірною, так як ведення спільного господарства здійснюється відповідачкою разом з [PERSON] (доказами є купівля побутової техніки у кредит, створення та активація електронних кабінетів по рахунках комунальних платежів, через електрону адресу та особистий номер телефону Відповідача, організаційні питання щодо ведення домогосподарства квартири тримається на Відповідачу, а саме: виклик майстра по ремонту тепломережі, заміна розеток - електрик ЖЕК, ремонт старої пральної машини та встановлення нової пральної машини «моя стиралочка», заява Відповідача на складання меблів (стіл + ліжко) сайт Кабанчик, організація виконання заміни серцевини пошкодженого крану у ванній кімнаті самостійно Відповідачем згідно уроків з тубу, організація перевірки та заміна лічильників ФОП [PERSON] - все це підтверджується доказами у відзиві). Комунальні платежі Відповідачем також регулярно сплачуються, що підтверджується у додатках до відзиву копіями квитанцій від імені Відповідача. В п.12 Позивач зазначає, що перерахував грошові кошти Відповідачу та спільній дитині, що підтверджується відповідними платіжними інструкціями: 15.08.2023 року у розмірі 5000 грн., 26.10.2023 у розмірі 1000,00 грн., 26.10.2023 року у розмірі 5000 грн., 29.11.2023 року у розмірі 1000,00 грн. та у розмірі 15000,00 грн., 22.12.2023 у розмірі 2000,00 грн. та у розмірі 10000,00 грн., 27.01.2024 року у розмірі 1000,00 грн. та у розмірі 5000,00 грн. Вказана інформація не розкрита в повній мірі, до винесення Судового наказу Вишгородського районного суду Київської області від 08.02.2024 року по справі №363/640/24, згідно Інформації про окремі операції по рахунку [PERSON] за період 29.01.2019-01.06.2023 .р., загальна сума виплат складала 58826,43 грн.,з яких видно, що середня місячна сума складала 1131,28 грн. В п.17. Позивач зазначає, що до винесення Судового наказу Вишгородського районного суду Київської області від 08.02.2024 року по спаві №363/640/24 приймав активну участь у вихованні спільної з відповідачем дитини, підтримував зв`язок із Відповідачем, матеріально забезпечував потреби як Відповідача та к і спільної з Відповідачем дитини та надсилав своїй матері грошові кошти для оплати комунальних послуг за квартиру (не підтверджено документально), у якій Відповідач, спільна з Відповідачем дитина та мати Позивача проживають разом, тобто виконував свій обов`язок, як батька, щодо утримання своєї дитини. Враховуючи вище викладене, повідомляє, що після розірвання шлюбу Позивач не підтримував та не підтримує, а ні з Відповідачем ані з їх спільною дитиною нормальних відносин, навіть в телефонному режимі з дитиною не спілкується про що є роздруківки телефонних розмов з телефону дитини, зовсім не виконує батьківські обов`язки, не цікавиться життям та розвитком дитини, та тим більше не забезпечує Відповідача. Відповідач працює офіційно та забезпечує себе фінансово. Також надають інформацію щодо нарахування на картку дитини [PERSON] від батька [PERSON] грошових коштів: 14.05.2022-500 грн., 18.06.2022-500 грн., липень2022 - грудень 2022 року - нарахування відсутні, січень 2023-вересень 2023 року - нарахування відсутні, 26.10.2023-1000 грн., 29.11.2023- 1000 грн., 22.12.2023 -2000 грн., 27.01.2024-1000 грн., лютий 2024-березень 2024-нарахування відсутні. Після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження [NUMBER] від 22.02.2024 року, виконавчою службою вперше було перераховано на розрахунковий рахунок Відповідача грошові кошти у сумі 10605,36 грн. 19.04.2024 року. Однак такі виплати мають нестабільний характер та існує ймовірність того, що Позивач припинить матеріально забезпечувати дитину. Звертають увагу суду на те, що матеріальний стан Відповідача не дає можливості в повному обсязі забезпечувати повноцінний, всебічний розвиток дитини. Загальна сума витрат в період з лютого по 25.04.2024 року становить 14995,36 грн., і це без врахування витрат на харчування, дозвілля дитини та комунальні послуги, квитанції на витрати додаються. В даному контексті варто звернути увагу, що згідно наявній інформації у Відповідача, Позивач проходить службу в військовій частині [NUMBER] . Згідно наданої відповіді на запит № 202323426 від 30.04.2024 року Вишгородського відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) до Державної податкової служби України сума нарахованого доходу за 4 квартал 2023 року складає 392462,23 грн. Отже, слід зазначити, що істотних обставин, які могли б унеможливити виконання Позивачем своїх батьківських обов`язків немає. Оскільки Позивач є цілком працездатним та таким, що немає, а ні інших неповнолітніх дітей, ані непрацездатних батьків, які б перебували на його утриманні. Відповідач не погоджується з тим, що факт створення нової родини не є обов`язковою підставою для зменшення аліментів, що сплачуються на дитину від попереднього шлюбу. Окрім факту створення нової родини, позивач повинен довести суду і надати відповідні докази на підтвердження того, що тепер його матеріальний стан погіршився. Тим більше Позивач не надав суду доказів, що він утримує дитину [PERSON] від попереднього шлюбу [PERSON] , та доказів, що рідний батько [PERSON] не приймає участі у вихованні та утриманні своєї дитини. Також важливо зазначити, що теперішня дружина Позивача є працездатного віку та може забезпечувати себе сама, працювати. Діти від попереднього шлюбу не повинні бути звуженні у правах через появу у платника аліментів нової родини та іншої дитини, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. 22.05.2024 року Позивачем подано клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Позивача. 18 червня 2024 року представник відповідача адвокат Козіна Г.В., через електронну систему «Електоронний суд» звернувся до суду з заявою про участі у справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із використанням системи ВКЗ. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 25 червня 2024 року у задоволенні клопотання адвоката Козіної Галини Вадимівни про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції при розгляді цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів відмовлено. В судовому засіданні позивач, представник позивача підтримали позов. З наведених підстав у позові просили задовольнити повністю. Відповідач, Представник відповідача в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, вислухав пояснення та доводи представника позивача, представника відповідача, дослідив матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається, що на підставі судового наказу винесеного 08.02.2024 року Вишгородським районним судом Київської області по справі №363/640/24, з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на дитину [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи із 06.02.2024 року до її повноліття, тобто [INFO] . 22.02.2024 року Вишгородським ВДВС у Вишгородському районі Київської області ЧМУ МЮ (м. Київ) відкрито виконавче провадження [NUMBER]. Відповідач, [PERSON] наголосила, що позивач [PERSON] приховує свої доходи, згідно наявній інформації у Відповідача, Позивач проходить службу в військовій частині [NUMBER] . З Згідно наданої відповіді на запит № 202323426 від 30.04.2024 року Вишгородського відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) до Державної податкової служби України сума нарахованого доходу позивача за 4 квартал 2023 року складає 392462,23 грн. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ч.1 ст.122 Сімейного Кодексу України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. У відповідності до положень ч.1,2 ст.3 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Крім того, відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Дана норма містить дві підстави для коригування аліментів: а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як убік погіршення так і у бік покращення. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Так, Сімейний кодексУкраїни передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду. У статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Відносно платника аліментів враховується також зміна складу осіб, які зобов`язані за законом надавати утримування. Погіршення або поліпшення стану здоров`я платника або одержувача аліментів враховується судом як підстава для зміни розміру аліментів. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. У свою чергу, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Водночас, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, вимагаючи зміни розміру аліментів у даному випадку, позивач має довести факт зміни будь-якої з обставин, зазначеної вст. 192 СК України. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Позивачем перед судом не доведено, а як наслідок судом не встановлено обставин зміни матеріального чи сімейного стану позивача, що дало б підстави стверджувати про можливість зменшення розміру аліментів. Так само судом не встановлено обставин погіршення стану здоров`я позивача, що в силу закону також могло б слугувати (у разі встановлення) підставою для зменшення розміру аліментів. Доводи позивача про те, що під час видачі Судового наказу Вишгородським районним судом Київської області від 08.02.2024 р по справі № 363/640/24 не було встановлено факту укладення Позивачем шлюбу з [PERSON] від 07.11.2023 року. Від попереднього шлюбу [PERSON] має дитину - [PERSON] , [INFO] . Прохивання [PERSON] разом з новою дружиною [PERSON] та її донькою від попереднього шлюбу [PERSON] , а також той факт, що він бере безпосередню участь у вихованні [PERSON] та відповідно несе витрати, пов`язані із забезпеченням життя останньої - суд оцінює критично. Доводи позивача про необхідність стягувати аліменти у зменшеному розмірі не підтверджені належними та допустимими доказами. Доводи позивача про необхідність стягувати аліменти у зменшеному розмірі не заслуговують на увагу суду, оскільки позивачем не надано доказів про зміну матеріального стану в бік погіршення, а укладення шлюбу та готовність утримати дружину з її дитиною від попереднього шлюбу свідчить про протилежне. Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Жодних інших підстав для зменшення розміру аліментів позивачем та його представником не наведено, доказів наявності таких підстав, всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України, не подано. Ч. 7 ст. 81 ЦПК України імперативно встановлює, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Приймаючи рішення Суд враховує усталену практику Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів, де мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії»(Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). Оскільки позивачем не доведено, що від дня постановлення судового рішення про стягнення з нього аліментів змінились сімейне становище та матеріальний стан платника або одержувача аліментів, виникли інші обставини, що відіграють суттєву роль в житті позивача, відповідача чи їх дітей, і що є підставою для зменшення розміру аліментів, суд, з`ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до висновку про наявність правових підстав для залишення позову без задоволення. Відповідно дост.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ч. 7 ст. 141 ЦПК України, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Як зазначено у Постанові Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду заяви позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави. Оскільки у задоволенні позовних вимог позивача, звільненого від сплати судового збору, рішенням суду відмовлено, суд прийшов до висновку про віднесення судових витрат на рахунок держави.

Outcome: dismissed