Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-22 00:00:00

Позивач Приватне акціонерне товариство "СУМБУД" звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення в солідарному порядку грошової заборгованості за майнові права на нежитлове приміщення [ADDRESS] в розмірі 270640,00 грн., втрати від інфляції в розмірі 53298,34 грн. та три проценти річних в розмірі 24379,85 грн.. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач на підставі договору купівлі-продажу майнових прав №16 від 19 січня 2018 року продав відповідачці [PERSON] майнові права на нежитлове приміщення [ADDRESS] . В подальшому, позивач уклав з відповідачами [PERSON] та [PERSON] договір відступлення права вимоги № 14 від 24 січня 2018 року, на підставі якого відповідачка [PERSON] передала відповідачу [PERSON] право вимоги по договору купівлі-продажу майнових прав № 16 від 19 січня 2018 року. 25 січня 2018 року ці ж самі майнові права позивач продав відповідачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу майнових прав № 19 від 25 січня 2018 року. Оскільки, за твердженням позивача, розрахунки по вищезазначеним договорам не були проведені, позивач вважає що є підстава для стягнення з відповідачів в солідарному порядку заборгованості за майнові права на нежитлове приміщення [ADDRESS] . 14.11.2023 року ухвалою Зарічного районного суду м. Суми було відкрито провадження, і призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного провадження. 08.03.2024 року від представника Відповідачки [PERSON] - адвоката Цимбала Б.П. надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві зазначено, що під час укладення договору відступлення права вимоги відповідачкою [PERSON] були передані всі документи (в тому числі й розрахункові), що засвідчували права [PERSON] , як кредитора по договору купівлі-продажу майнових прав № 16 від 19 січня 2018 року. Також зазначає, що позивач не надав суду доказів виникнення солідарного обов`язку відповідачів. Позивач ПАТ «СУМБУД» про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, представник до суду не з`явився. За клопотанням представника позивача судове засідання було призначено в режимі ВКЗ, але представник на відео-зв`язок не вийшов. Представник відповідачки [PERSON] - адвокат Цимбал Б.П. в судовому засіданні проти позову заперечував повністю, просить суд в позові відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Відзиву на позов не подав. Суд, вислухавши представника відповідачки [PERSON] - адвоката Цимбал Б.П., вивчивши матеріали даної цивільної справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного: Судом встановлено, що 19 січня 2018 року між відповідачкою [PERSON] та АТ "СУМБУД" був укладений договір купівлі-продажу майнових прав №16 у відповідності до якого АТ "СУМБУД" продало [PERSON] майнові права на нежитлове приміщення [ADDRESS] . Пунктом 3.2. договору №16 від 19.01.2018 року передбачено, що продавець зобов`язаний передати майнові права на об`єкт нерухомості в порядку та на умовах, визначених в статті 5 договору. Згідно з п. 5.1. статті 5 договору № 16 від 19.01.2018 року, передача покупцю права власності на майнові права на об`єкт нерухомості здійснюється за двостороннім актом прийому-передачі майнових прав на об`єкт нерухомості, який підписується сторонами впродовж двох днів з моменту сплати 100 відсотків ціни майнових прав. 24 січня 2018 року АТ "СУМБУД" - як боржник, уклало з відповідачами [PERSON] - як первісним кредитором та відповідачем [PERSON] - як новим кредитором, договір відступлення права вимоги №14, на підставі якого відповідачка [PERSON] передала відповідачу [PERSON] право вимоги по договору купівлі-продажу майнових прав № 16 від 19 січня 2018 року. Пунктом 5 тристороннього договору відступлення права вимоги від 24 січня 2018 року № 14, укладеного між позивачем - АТ "СУМБУД" та відповідачами - [PERSON] та [PERSON] , сторони передбачили, що АТ "СУМБУД" як Боржник, підписуючи даний договір, підтверджує відсутність заперечень проти вимог нового кредитора та погоджується із заміною кредитора по договору купівлі-продажу майнових прав № 16 від 19 січня 2018 року. Пунктом 6 цього ж договору відступлення права вимоги сторони погодили, що до [PERSON] переходять усі права, які забезпечують виконання обов`язків АТ "СУМБУД", в тому числі кошти сплачені [PERSON] зараховуються як внесок [PERSON] в сумі 270640,00 грн., у т.ч. ПДВ. Пунктом 8 тристороннього договору відступлення права вимоги від 24 січня 2018 року № 14 передбачено, що після виконання всіх зобов`язань, пов`язаних з цим договором, [PERSON] зобов`язується компенсувати [PERSON] вартість майнових прав у сумі 270640,00 грн., у т.ч. ПДВ, після чого [PERSON] втрачає майнові права на нерухоме майно - нежитлове приміщення [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу майнових прав № 16 від 19 січня 2018 року укладеного між [PERSON] і АТ "СУМБУД". Таким чином, за умовами тристороннього договору відступлення права вимоги від 24 січня 2018 року №14, стороною за яким було у тому числі і АТ "СУМБУД", у відповідача [PERSON] виник обов`язок щодо сплати вартості майнових прав [PERSON] в якості компенсації сплаченого нею внеску у сумі 270640,00 грн., у т.ч. ПДВ. При цьому факт виконання [PERSON] своїх обов`язків по договір купівлі-продажу майнових прав №16 від 19.01.2018 року був визнаний АТ "СУМБУД", оскільки ним визначений свій статус як «боржник» під час підписання договору відступлення права вимоги від 24 січня 2018 року № 14. Представник відповідачки [PERSON] - адвокат Цимбал Б.П. в судовому засіданні підтвердив, що всі розрахунки з [PERSON] по договору відступлення права вимоги № 14 від 24.01.2018 року відповідачем [PERSON] повністю проведені. Крім того, згідно з п.п. "а" п. 2 договору відступлення права вимоги № 14 від 24.01.2018 року АТ "СУМБУД" було зобов`язано укласти з [PERSON] договір купівлі-продажу майнових прав на придбання нежитлового приміщення [ADDRESS] на двох осіб. Згідно з п. 3 цього ж договору, право вимоги, що відступається [PERSON] , засвідчується договором купівлі-продажу майнових прав. На виконання вищезазначених умов договору відступлення права вимоги № 14 від 24.01.2018 року між АТ "СУМБУД" [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу майнових прав від 25 січня 2018 року №19. П. 4.4. договору купівлі-продажу майнових прав від 25 січня 2018 року №25 передбачено, що оплата ціни майнових прав на об`єкт нерухомості може здійснюватися як безпосередньо покупцем, так і третьою особою (стаття 528 ЦК України). Зі змісту наведених положень договору відступлення права вимоги №14 від 24.01.2018 року та договору купівлі-продажу майнових прав від 25 січня 2018 року №19 вбачається, що договори стосуються одного й того ж майна (майнових прав на нежитлове приміщення [ADDRESS] ), договір купівлі-продажу в даному випадку укладений на виконання основного договору, а саме - договору відступлення права вимоги, а розрахунок по договору купівлі-продажу був здійснений третьою особою, а саме [PERSON] .. Такий порядок розрахунків відповідає вимогам частин 2 та 3 статті 6 ЦК України, якими передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами та можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Передбачений договором відступлення прав вимоги та договором купівлі продажу майнових прав порядок розрахунків не протирічить вимогам статті 526 ЦК України, якою передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. У відповідності до статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Відповідачка[PERSON] передала всі документи, що засвідчували права [PERSON] , як кредитора, по договору купівлі-продажу майнових прав №16 від 19 січня 2018 року, новому кредитору [PERSON] , про що зазначено в п. 4 договору відступлення права вимоги № 14 від 24.01.2018 року. Зі змісту доданих Позивачем до позову Довідки №19м.п./29л-159а від 02.02.2018 року та акту прийому-передачі нежитлового приміщення вбачається, що докази переходу до Відповідача [PERSON] прав у зобов`язанні були надані боржнику - АТ "СУМБУД", яке є Позивачем по справі. Позивачем зазначено в позові, що після укладання між позивачем АТ "СУМБУД" та відповідачем [PERSON] договору купівлі-продажу майнових прав від 25 січня 2018 року № 19, позивачем 02.02.2018 року було складено та підписано акт прийому-передачі нежитлового приміщення, за яким АТ "СУМБУД" передало [PERSON] нерухоме майно - нежитлове приміщення № 159а, площею 67,66 кв. м. у будинку [ADDRESS] . В акті зазначено, що згідно довідки № 19м.п./29л-159а від 02 лютого 2018 року покупець виконав свої зобов`язання згідно договору купівлі-продажу майнових прав № 19 від 25 січня 2018 року, і сторони не мають претензій одна до одної. Копії зазначених акту і довідки були додані позивачем до позовної заяви. У зв`язку із зазначеним, необґрунтованими є доводи Позивача про те, що відповідач [PERSON] не розрахувався за договором купівлі-продажу майнових прав від 25 січня 2018 року № 19, оскільки на банківські рахунки та в касу Позивача від нього не надходили грошові кошти. У відповідача [PERSON] виник обов`язок зі сплати грошових коштів відповідачці [PERSON] , яка відступила [PERSON] право вимоги за договором купівлі-продажу майнових прав №16 від 19 січня 2018 року. Позивач АТ "СУМБУД", як сторона тристороннього договору відступлення права вимоги від 24 січня 2018 року №14, підписуючи договір, підтвердив відсутність у нього заперечень щодо визначеного сторонами порядку розрахунку за майнові права на нежитлове приміщення. Також необґрунтованими є доводи Позивача про те, що відповідачка [PERSON] не розрахувалася за договором купівлі-продажу майнових прав від 19 січня 2018 року № 16, оскільки на банківські рахунки та в касу Позивача від неї не надходили грошові кошти. Частиною 3 статті 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством, або власник відповідно до законодавства та установчих документів. Частиною 3 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Права і обов`язки сторін, які виникають за результатами здійснення господарської операції, оформленої первинним документом відповідно до вимог цього Закону, не залежать від факту відображення її в регістрах та на рахунках бухгалтерського обліку. Відповіднодо ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу(групи доказів). У частині 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 12 цього Кодексу. Відповідно до частин 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити певний стандарт доказування обраний судом. Саме стандарт доказування, поряд із внутрішнім переконанням судді, дозволяє оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суддю у своїй версії, що робить оцінку доказів об`єктивною та більш обґрунтованою. Застосування певного стандарту доказування, дозволяє продемонструвати у судовому акті розумовий процес судді щодо оцінки доказів. Стандарт доказування це та ступінь достовірності наданих стороною доказів, за яких суд має визнати тягар доведення знятим, а фактичну обставину доведеною. Судові рішення Верховного Суду (справи № 917/1307/18, № 916/2403/18, № 910/18036/17, № 905/2382/17) та Європейського суду з прав людини (рішення по справі "Бендерський проти України") орієнтують судову практику застосовувати при оцінці доказів в цивільному процесі стандарт доказування "баланс ймовірностей" (balance of probabilities), тобто "переваги більш вагомих доказів" (preponderance of the evidence). Саме за цим стандартом доказування, тягар доведення факту вважається виконаним, якщо на підставі поданих доказів можна зробити висновок, що факт швидше мав місце, ніж не мав. Тому, Суд обираючи оптимальний стандарт доказування, який має використовуватися у цій справі, також віддає перевагу саме "балансу ймовірностей". Повертаючись до обставин цієї справи, суд виходить з того, що позивач не заперечує факту укладення та підписання ним в якості боржника договору відступлення права вимоги № 14 від 24.01.2018 року, акту прийому-передачі нежитлового приміщення, за яким АТ "СУМБУД" передало [PERSON] нерухоме майно - нежитлове приміщення № 159а, площею 67,66 кв. м. у будинку [ADDRESS] . Та довідки № 19м.п./29л-159а від 02 лютого 2018 року, а посилається лише на відсутність у нього відповідних записів в регістрах бухгалтерського обліку щодо відображення відповідних господарських операцій. Матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що розрахунки за договором, не проводилися. А сам по собі факт не відображення розрахунків в бухгалтерському обліку позивача, безумовно не свідчить про те, що розрахунків не було. Натомість за змістом спірних правовідносин, вчинення позивачем юридичних дій, які мали бути вчинені позивачем лише після отримання документів, які засвідчували право відповідача [PERSON] на отримання від позивача нерухомого майна, свідчать про отримання позивачем від [PERSON] в порядку, передбаченому статтею 517 ЦК України, відповідних документів (в тому числі розрахункових). Також, заявляючи позов про стягнення боргу в солідарному порядку, Позивач не надав доказів виникнення солідарного обов`язку відповідачів. У відповідності до статті 541 ЦК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом. Позивачем не наведена норма закону, на підставі якої виник, на його думку, солідарний обов`язок Відповідачів. Також Позивач не зазначає на підставі якого договору виник, на його думку, солідарний обов`язок Відповідачів Таким чином, на підставі стандарту доказування "баланс ймовірностей" суд дійшов переконання, що факт проведення розрахунку з Позивачем, швидше мав місце, чим не мав. Враховуючи вищевикладене позовні вимоги задоволенню не підлягають через їх не доведення. Представником Відповідачки [PERSON] - адвокатом Цимбалом Б.П. разом з відзивом на позовну заяву були подані Договір про надання правової допомоги № 22/01/24 від 22.01.2024 року та квитанція про сплату гонорару по договору про надання правової допомоги № 22/01/24 від 22.01.2024 року, а також визначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які Відповідачка понесла в зв`язку із розглядом справи в розмірі 10000,00 гривень, які згідно платіжної інструкції 0.0.3629259945.1 від 08 травня 2024 року, сплачені на банківський рахунок адвоката Цимбала Б.П. по договору про надання правової допомоги № 22/01/24 від 22.01.2024 року. У відповідності до пункту першого частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з положенням пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача. У відповідності до пункту першого частини другої статті 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Частиною третьою статті 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У відповідності до частини четвертої статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною п`ятою статті 137 ЦПК України передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК України, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. В пункті 169 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зазначено, що у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити не співмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на не співмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. Зі змісту договору про надання правової допомоги № 22/01/24 від 22 січня 2024 року, укладеного між Відповідачкою [PERSON] та адвокатом Цимбалом Б.П. вбачається, що адвокат приймає на себе доручення клієнта про надання правової допомоги зі збору доказів, підготовки відзиву на позовну заяву та представництва інтересів Клієнта, як Відповідача, в Зарічному районному суді м. Суми по справі № 591/10095/23 за позовом ПАТ "СУМБУД" до [PERSON] про стягнення заборгованості, а клієнт зобов`язується в порядку передбаченому цим договором сплатити адвокату гонорар (пункт 1.1. договору). Пунктом 4.1. договору передбачено, що за надання правової допомоги клієнт зобов`язується виплатити адвокату гонорар за фактично надану правову допомогу у розмірі згідно з тарифами визначеними в додатку № 1 до цього договору. Оплата гонорару повинна бути здійснена протягом п`яти банківських днів з дати направлення адвокатом до суду відзиву на позовну заяву. Оплата здійснюється шляхом внесенням грошових коштів на банківський рахунок. Зі змісту додатку № 1 до договору про надання правової допомоги № 22/01/24 від 22 січня 2024 року вбачається, що сторонами договору встановлений фіксований розмір гонорару в сумі 10000,00 грн. (Десять тисяч гривень 00 коп.). На підставі викладеного,

Outcome: approved