Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-15 00:00:00

Позивачем подано до Києво-Святошинського районного суду Київської області позовну заяву до [PERSON] , Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області про визначення місця проживання дітей, стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дітей та про встановлення факту самостійного виховання дітей батьком. Свої вимоги мотивував тим, що сторони є батьками малолітніх дітей: - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 16.08.2017 року, актовий запис № 964, виданий Соснівським районним у м. Черкаси відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області; - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 22.12.2015 року, актовий запис № 1558, виданий відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Соснівському району у м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції. Позивач зазначає, що 24.12.2020 року рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси, справа № 711/6636/20 було розірвано шлюб між [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) та [PERSON] , ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ), зареєстрований 13.09.2008 у Артемівському відділі реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції, актовий запис № 879. 13.07.2023 року Придніпровським районним судом м. Черкаси було видано судовий наказ по справі № 711/4273/23, яким наказано стягнути із [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] ; фактично проживаючої, як внутрішньо переміщена особа, за адресою: [ADDRESS] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] ; фактично проживаючого, як внутрішньо переміщена особа, за адресою: [ADDRESS] ) аліменти на утримання неповнолітніх дітей - синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.06.2023 року і до досягнення дітьми повноліття. Спорів стосовно місця проживання дітей у сторін не виникало, відповідач не заперечувала, що діти будуть проживати разом із позивачем. На даний момент, де саме проживає відповідач позивачу не відомо. Свої батьківські обов`язки по відношенню до своїх дітей відповідачка не здійснює: з синами не спілкується, не бере участі у вихованні та розвитку синів, не бере участі в утриманні синів та участі в додаткових витратах на них та ухиляється від їх виконання. Вихованням, розвитком та утриманням синів повністю займається позивач. Просить суд врахувати, що позивач повністю утримує дітей та опікується їх інтересами та потребами, особисто займається їх вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям дітей без участі матері. Враховуючи викладене просив суд визначити місця проживання дітей разом із батьком, стягнути неустойку (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дітей та встановити факт самостійного виховання дітей батьком, який необхідний для оформлення документів для соціальної допомоги на дітей, які виховуються тільки одним з батьків, а також для реалізації прав передбачених законодавством як особи, яка самостійно виховує дітей. Ухвалою суду від 06.06.2024 року відкрито провадження у справі. Призначено підготовче судове засідання на 25.06.2024 року. Позивач та його представник у підготовчому засіданні був присутній, просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник були присутні у підготовчому засіданні, позовні вимоги просили визнати частково, а саме з приводу визначення місця проживання дітей та про встановлення факту самостійного виховання дітей батьком - визнає, щодо стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дітей - заперечує. Відповідач 2: Представник Служби у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області у підготовче засідання не з`явився, повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення до суду не надходило. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області у підготовче засідання не з`явилась, повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення до суду не надходило. 14.09.2024 року представником позивача адвокатом Равлюк В.В. було направлено через систему електронного суду клопотання про долучення документів до справи, а саме просив долучити: - рішення виконавчого комітету Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області від 26.12.2023 року № 720/18; - рішення виконавчого комітету Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області виконавчого комітету від 26.12. 2023 року № 720/18; - рішення виконавчого комітету Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області від 24.04.2024 року № 255/26. 16.09.2024 року призначено підготовче судове засідання в якому були присутні. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у підготовчому засіданні були присутні, просили суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник не з`явилися, відповідач подала заяву про розгляд справи за її відсутність, позовні вимоги визнає частково, а саме з приводу визначення місця проживання дітей та про встановлення факту самостійного виховання дітей батьком - визнає, щодо стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дітей - заперечує. Відповідач 2: Представник Служби у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області у підготовче засідання не з`явилися, повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення до суду не надходило. 16.09.2024 року призначено справу до судового розгляду в якому були присутні. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] просили суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник не з`явилася, відповідач подала заяву про розгляд справи за її відсутність, позовні вимоги визнає частково, а саме з приводу визначення місця проживання дітей та про встановлення факту самостійного виховання дітей батьком - визнає, щодо стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дітей - заперечує. Відповідач 2: Представник Служби у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області у підготовче засідання не з`явилися, повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення до суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, сторони є батьками малолітніх дітей: - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 16.08.2017 року, актовий запис № 964, виданий Соснівським районним у м. Черкаси відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області; - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 22.12.2015 року, актовий запис № 1558, виданий відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Соснівському району у м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції. 24.12.2020 року рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси, справа № 711/6636/20 було розірвано шлюб між [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) та [PERSON] , ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ), зареєстрований 13.09.2008 у Артемівському відділі реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції, актовий запис № 879. 13.07.2023 року Придніпровським районним судом м. Черкаси було видано судовий наказ по справі № 711/4273/23, яким наказано стягнути із [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] ; фактично проживаючої, як внутрішньо переміщена особа, за адресою: [ADDRESS] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] ; фактично проживаючого, як внутрішньо переміщена особа, за адресою: [ADDRESS] ) аліменти на утримання неповнолітніх дітей - синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.06.2023 року і до досягнення дітьми повноліття. Спорів стосовно місця проживання дітей у сторін не виникало, відповідач не заперечувала, що діти будуть проживати разом із позивачем. На даний момент, де саме проживає відповідач позивачу не відомо. Свої батьківські обов`язки по відношенню до своїх дітей відповідачка не здійснює: з синами не спілкується, не бере участі у вихованні та розвитку синів, не бере участі в утриманні синів та участі в додаткових витратах на них та ухиляється від їх виконання. Вихованням, розвитком та утриманням синів повністю займається позивач. Діти навчаються в спеціалізованій школи І-ІІІ ступенів № 65 м. Києва з поглибленим вивченням іноземних мов, що підтверджується: - довідкою № 111 Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації управління освіти спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 65 м. Києва з поглибленим вивченням іноземних мов від 08.11.2023 року, про те що [PERSON] навчається в 2-А класі спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 65 м. Києва з поглибленим вивченням іноземних мов; - довідкою № 112 Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації управління освіти спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 65 м. Києва з поглибленим вивченням іноземних мов від 08.11.2023 року, про те що [PERSON] навчається в 1-Б класі спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 65 м. Києва з поглибленим вивченням іноземних мов. Судом встановлено, що упродовж усього періоду навчання в школі [PERSON] ( з 16.03.2023 року по теперішній час) та [PERSON] (з 01.09.2023 року по теперішній час) батько спілкується з педагогами, які навчають синів, цікавиться шкільним життям дітей. [PERSON] , мати учнів [PERSON] та [PERSON] з учителями не спілкується, не бере участі в батьківських зборах і суспільному житті, що підтверджується довідкою № 113 Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації управління освіти спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 65 м. Києва з поглибленим вивченням іноземних мов від 08.11.2023 року, про участь батьків в шкільному житті. [PERSON] , проживає за адресою: [ADDRESS] в порушенні громадського порядку не помічений, на обліку як особа, що зловживає алкогольними напоями чи наркотичним припаратами не перебуваю. Зі слів сусідів характеризується позитивно. Компрометуючих матеріалів на мене не надходило, що підтверджується характеристикою від 19.02.2024 року виданої НПУ ГУ НП у Київській обл. Бучанське районне УП відділення поліції № 5. Позивач працює директором в Товаристві з обмеженою відповідальністю "ГАММА БІОЕНЕРДЖІ" із 10.06.2021 року, що підтверджується довідкою з місця роботи від 07.11.2023 року № 42-11/2023 та повністю утримую своїх синів самостійно. 14.09.2024 року представником позивача адвокатом Равлюк В.В. було направлено через систему електронного суду клопотання про долучення документів до справи, Рішенням виконавчого комітету Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області від 26.12.2023 року № 720/18 затверджено додаток до рішення виконавчого комітету Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області виконавчого комітету від 26.12. 2023 року № 720/18, а саме висновок щодо визначення доцільності позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] , [INFO] , відносно малолітніх дітей, яким зазначено, що на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини при Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області від 21.12.2023 року (протокол №17) орган опіки та піклування на теперішній час вважає за доцільне позбавити гр. [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням виконавчого комітету Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області від 24.04.2024 року № 255/26 встановлено способи участі матері [PERSON] , [INFO] , у вихованні малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та спілкування з ними. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч. 2 ст. 82 ЦПК України відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку. Позивач зазначає, що діти повинні проживати разом із ним, оскільки це відповідає їх інтересам та сприятиме їх стабільному психоемоційному стану, спокою, належному навчанню та розвитку, а також максимально ефективній адаптації дітей до життя після розлучення батьків. Вихованням дітей, розвитком здібностей, контролем за їх здоров`ям та лікування займається повністю позивач. В квартирі де проживає позивач створені належні умови для комфортного проживання, відпочинку та повноцінного розвитку дітей. Частинами 6, 8 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що жінка та чоловік мають рівні права та обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.121 права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частиною 2 ст. 150 СК України передбачено, що, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч. 4 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані поважати дитину. Зокрема, Конституція України та Сімейний кодекс України встановлюють загальні принципи та правила щодо батьківства, батьківських прав та обов`язків. Згідно зі Сімейним кодексом України, батьківські права та обов`язки є нероздільними і не залежать від шлюбу батьків. Отже, незалежно від статусу батьківських стосунків (шлюб, розлучення, одностатеві шлюби тощо), батько має рівні права та обов`язки щодо виховання своїх дітей. Відповідно до ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Частиною 2 ст. 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ч. 2 ст. 157 СК України, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. З аналізу зазначених вище норм вбачається, що батьки несуть відповідальність за розвиток дитини, забезпечують її матеріальний та духовний розвиток, а права та обов`язки батьків повинні ґрунтуватися на принципі інтересів дитини. Право на свободу вибору місця проживання кожному гарантоване ст. 33 Конституції України. Відповідно до ст.51 Конституції України, ст.5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини. Згідно із ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Частиною 3 ст.29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає (ч.4 ст.29 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. 7 СК України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням їх інтересів. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ст. 291 Цивільного Кодексу України фізична особа незалежно від віку та стану здоров`я має право на сім`ю. Фізична особа не може бути проти її волі розлучена з сім`єю, крім випадків, встановлених законом. Фізична особа має право на підтримання зв`язків з членами своєї сім`ї та родичами незалежно від того, де вона перебуває. Ніхто не має права втручатися у сімейне життя фізичної особи, крім випадків, передбачених Конституцією України. Частина 2 та 3 ст. 160 Сімейного кодексу України зазначає, що місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація) 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому випадку, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція) визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У п. 54 рішення ЕСПЛ «Хант проти України» ( від 07.12.2006 року), суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden, від 27 листопада 1992 року) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78.) Практика ЕСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об`єднання сім`ї. (Справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008р., «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року). Статтею 180 СК України закріплено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблею ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Частиною 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В частині позовних вимог щодо стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дітей суд вважає за необхідне зазначити наступне. Встановлено, що 21.02.2024 року було відкрито виконавче провадження № 74226013 другим відділом ДВС у м. Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ), судовий наказ № 711/4273/23 виданий 13.07.2023 року, а саме: стягнути із [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) аліменти на утримання неповнолітніх дітей - синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.06.2023 року і до досягнення дітьми повноліття. Позивач зазначає, що відповідач тривалий час офіційно не працює і будь-якої матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Згідно наданих доказів суду не встановлено яка саме заборгованість у відповідача на день подання позовної заяви, оскільки в розрахунку, який подано до суду зазначена заборгованість станом на 01.02.2024 року. Та яка саме заборгованість на день подачі позовної заяви суду невідомо. 26.02.2024 року другим відділом ДВС у м. Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ), ВП № № 74226013, [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) було внесено до реєстру боржників. На даний момент суду невідомо чи на день подання позовної заяви відповідач занесена до реєстру боржників. Неустойка (пеня) є видом відповідальності за делікатну поведінку яка передбачає наявність вини саме боржника. Відповідно до ч.3 ст. 549. ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.Таким чином пеня може нараховуватись лише на заборгованість яка виникла з вини боржника з початку виконання. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Згідно з ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.Згідно з пунктом 4 розділу ХVІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Відповідно до ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Правові позиції щодо аналогічного спору Верховним Судом викладено в постанові від 14.04.2021 р. у справі № 759/1727/16-ц, який зробив наступні висновки: виходячи зі змісту ст. 196 СК України, суд повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів). У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Частиною 7ст. 7 СК України, передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. ч. 1, 2ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини, той з батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджаються аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Цей припис підтверджує факт підвищеного захисту прав дітей. При розгляді справи суди повинні враховувати інтереси дитини, права якої, за будь-яких обставин, мають бути захищені. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року в справі № 569/14819/19 (провадження № 61-1586св20) зазначено, що: "правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) та від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18)". Вказані висновки Верховного Суду підлягають обов`язковому врахуванню Овідіопольським районним судом Одеської області відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України та ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Тлумачення вказаних норм свідчить, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у ст. 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи; на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення вимог стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів, а отже приходить до висновку про відмову у стягненні неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дітей. В частині позовних вимог щодо встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батьком без участі матері, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Позивач має постійний та достатній дохід, самостійно займається вихованням та утриманням дітей, забезпечує матеріально та піклується про дітей, має власне житло, в якому створені належні умови для проживання та розвитку дітей. Позивач, як батько належним чином виконує свої батьківські обов`язки, забезпечує дітей усім необхідним, проявляє батьківську турботу, піклується про її фізичний та духовний розвиток, цікавиться станом здоров`я та успіхами, виявляє інтерес до внутрішнього світу. Судом встановлено, що відповідач, як мати належним чином не виконує свої батьківські обов`язки по вихованню дітей, не займається її розвитком, не утримує дитину, наведене свідчить про самоусунення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини. Батько, який самостійно виховує дітей, має такі самі права та обов`язки, як і будь-який інший батько відповідно до законодавства України. Зокрема, це включає право на участь у вихованні та прийняття рішень, пов`язаних з дітьми, їх здоров`ям, освітою, майновими питаннями тощо, а також обов`язок дбайливого ставлення до дітей та їхнього благополуччя. Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у справі № 363/214/17-ц від 22.08.2018 р. прийшов до висновку, що перелік юридичних фактів, які підлягають встановленню в судовому порядку є невичерпним і у судовому порядку можуть бути встановленні факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Від встановлення даного юридичного факту залежить виникнення та можливість безперешкодної реалізації особистих прав. Встановлення факту перебування дітей на самостійному вихованні і догляді потрібно з метою захисту прав та інтересів дітей та прав позивача як батька. А також, метою встановлення факту самостійного утримання та виховання батьком дітей є необхідність отримання можливості одноосібного звернення батьком до державних, медичних та освітніх закладів він імені та в інтересах дітей, без участі матері. Позивач повністю утримує дітей та опікується їх інтересами та потребами, особисто займається вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям дітей без участі матері. Іншого позасудового порядку встановлення даного факту, передбаченого законом, немає. Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовується судами як джерело права, зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у як найкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення "MAMCHUR v. UKRAINE"). Відповідно до ч. 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції ООН про права дитини, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: partial