Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-18 00:00:00

Позивач звернувся в суд та просить стягнути з відповідача 164000грн. заборгованості та судові витрати у виді сплаченого судового збору та витрат на правничу допомогу. Свої вимоги мотивує наступним. Відповідно до укладеного кредитного договору\~ між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] №3593853 від 10.04.2023р., відповідач отримав кредит в розмірі 20000грн., строком на 360 днів, із сплатою 1,4% у день за користування кредитом та 2% від залишку сими кредиту за кожен день стандартна процентна ставка. Станом на 01.12.2023р. відповідач борг та нараховані відсотки не погасив. 10.11.2023р. ТОВ «Лінеура Україна» передало право вимоги за кредитним договором №3593853 від 10.04.2023р. позивачу ТОВ «УМ Факторинг» у порядку передачі прав вимоги за існуючим на дату передачі договором факторингу №10112023 від 10.11.2023р. Відповідно до діючого договору право вимоги, на якому ґрунтується цей позов, передано позивачу згідно витягу з реєстру прав вимоги №1 від 10.11.2023р. Кредитні кошти отримані відповідачем шляхом поповнення банківської картки в сумі 20000грн., що підтверджується відповідним листом ТОВ «Пейтек Україна». Відповідно до розрахунку заборгованості, сума заборгованості відповідача за кредитним договором складає 164000грн., з яких 20000грн. тіло кредиту, 144000грн. заборгованість за відсотками.\~ Згідно ст.ст.526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. ТОВ «Лінеура Україна» виконало зобов`язання по договорам в повному обсязі, так як надало відповідачу кредит у визначеному розмірі. В порушення вищевказаних вимог, відповідач своєчасно не повернув кошти для погашення заборгованості, чим не виконав належним чином свої зобов`язання за даним договором. У відзиві на позовну заяву представник відповідача адвокат Бідненко В.М. зазначив, що вважає позовні вимоги такими, що підлягають до задоволення та у задоволенні таких просить відмовити. Зокрема зазначає, що відповідача не було повідомлено про зміну кредитора. Крім цього, до позовної заяви не долучено сертифікату, що вказує на те, що електронний підпис належить саме відповідачу. Також звертає увагу на невірний розрахунок позивачем суми заборгованості.\~\~ У відповіді на відзив представник позивача повністю заперечив доводи представника відповідача, що викладені у відзиві, вважає їх не обґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення з огляду на надані позивачем докази заявлених вимог.\~\~ Представником позивача подано заяву про зменшення позовних вимог, згідно якої просить стягнути із відповідача заборгованість в розмірі 136800грн., з яких 20000грн. сума кредиту, 116800грн. заборгованість за відсотками. Новий розрахунок мотивує тим, що з 27.01.2024р. нарахування відсотків за кредитним договором має бути припинено.\~ Представник позивача в судове засідання не прибув, відповідачем надано відзив на позовну заяву. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Із копії договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №3593853 від 10.04.2023р. ТОВ «Лінеура Україна» надало відповідачу [PERSON] кредит в сумі 20000грн., строком на 360 днів, із сплатою 1,4% у день за користування кредитом та 2% від залишку сими кредиту за кожен день стандартна процентна ставка. Згідно листа ТОВ «Пейтек Україна» від 23.11.2023р. та витребуваної судом інформації, а саме довідки від 11.04.2024р. встановлено, що 10.04.2023р. на платіжну картку клієнта ТОВ «Лінеура Україна» успішно перераховано кошти на суму 20000грн.\~\~ 10.11.2023р. ТОВ «Лінеура Україна» передало право вимоги за кредитним договором №3593853 від 10.04.2023р. позивачу ТОВ «УМ Факторинг» у порядку передачі прав вимоги за існуючим на дату передачі договором факторингу №10112023 від 10.11.2023р. Відповідно до діючого договору право вимоги, на якому ґрунтується цей позов, передано позивачу згідно витягу з реєстру прав вимоги №1 від 10.11.2023р. Відповідно до розрахунку наданого позивачем у заяві про зменшення позовних вимог,\~ заборгованість відповідача за договором №3593853 від 10.04.2023р. становить 136800грн., з яких 20000грн. сума кредиту, 116800грн. заборгованість за відсотками. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.610 ЦК України, порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, відповідач зобов`язаний повернути борг кредитору, а останній вправі вимагати стягнення боргу включно зі штрафними санкціями з боржника. Судом встановлено, що відповідач порушив умови договору, не погасив заборгованість в добровільному порядку. В той же час, виходячи зі змісту статей 546, 548, 549 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися відповідно до вимог закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі порушення зобов`язання. З огляду на зазначене, позов підлягає до задоволення, а саме щодо стягнення із відповідача суми заборгованості за договорами та відсотків за ними.\~ Вирішуючи питання розподілу судових витрат судом встановлено наступне. Із платіжної інструкції №166 від 29.01.2024р. встановлено, що при зверненні до суду із даним позовом позивачем сплачено 3028грн. судового збору, які згідно приписів ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню із відповідача в користь позивача. Крім цього, із копій договору про надання правничої допомоги від 01.12.2023р., акту №110 від 08.12.2023р. обсягу наданої правничої допомоги та платіжної інструкції від 20.12.2023р., встановлено, що позивачем затрачено 6000грн. витрат на правничу допомогу при зверненні до суду із даним позовом.\~\~ Згідно статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з ч.6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №607/14338/19-ц від 01.12.2021. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України. Верховний Суд у постанові від 22.01.2021 у справі № 925/1137/19 роз`яснив, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19. З урахуванням викладеного вище, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Отже, зміст наведених норм законодавства вказує на те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду № 810/3213/16 від 04.08.2020, № 640/15803/19 від 05.08.2020. У постанові від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17 Верховний Суд зауважив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Таким чином, відповідно до ст. 137 ЦПК України, із врахуванням обсягу виконаних адвокатом робіт, часу їх виконання, складності справи, співмірності часу розгляду справи та участі адвоката у її розгляді, зокрема розгляду справи у спрощеному провадженні без виклику сторін, суд приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000грн.

Outcome: partial