Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із заявою про видачу\~обмежувального припису стосовно колишнього чоловіка, [PERSON] , [INFO] , на строк 6 місяців, яким просила визначити наступні тимчасові обмеження його прав відносно заявника: -заборонити спілкуватися з постраждалою особою, [PERSON] ; -заборонити наближатися на відстань 500 м до місця проживання постраждалої особи, [PERSON] , інших місць її частого відвідування; -заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати її, в будь-який спосіб спілкуватися з нею; -заборонити вести листування, телефонні переговори, розмови в соціальних мережах, месенджерах, або контактувати з [PERSON] через інші засоби зв`язку особисто або через третіх осіб з підстав, викладених в заяві. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона з 31 липня 2005 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , [INFO] , від шлюбу мають спільних неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] .. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25.08.2021 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Заявниця стверджує, що вже після розірвання шлюбу між ними, [PERSON] систематично вчиняє домашнє насильство стосовно неї, свідками чого стають їх неповнолітні доньки. Так, 04.04.2024 року близько 20.00 год. [PERSON] вчинив щодо своєї колишньої дружини [PERSON] , домашнє насильство психологічного характеру (погрози, залякування, словесні образи, приниження) та фізичного характеру (шарпав за руки та одяг, хапав за обличчя), внаслідок чого могла бут завдана шкода фізичному та психічному здоров`ю потерпілої. За даним фактом було складено протокол про адміністративне правопорушення стосовно [PERSON] за вчинення ним адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 173-2КУпАП. Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.06.2024 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. Далі, 25.06.2024 року близько 10.30 год. [PERSON] , перебуваючи за адресою: [ADDRESS] , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно колишньої дружини, [PERSON] , а саме: словесно ображав та принижував по телефону, чим міг завдати шкоду її психічному здоров`ю. За даним фактом було складено протокол про адміністративне правопорушення стосовно [PERSON] за вчинення ним адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 173-2КУпАП. Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.08.2024 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. Окрім цього зазначає, що, навіть після цих постанов суду, [PERSON] в присутності дітей продовжує її залякувати, переслідує її на вулиці, навздогін вигукує на її адресу образливі слова, продовжує залякувати її по телефону. Зважаючи на вказане, [PERSON] переконана, що вірогідність продовження та повторного вчинення насильства її колишнім чоловіком, [PERSON] , щодо неї, а також настання тяжких наслідків для її здоров`я є високою, у зв`язку з чим вона звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису. Ухвалою суду від 05.09.2024 відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 06.09.2024 року. 06.09.2024 року задоволено клопотання заінтересованої особи, в зв`язку із чим судове засідання відкладено на 09.09.2024 року. 09.09.2024 року, в зв`язку із задоволенням клопотання представника заявниці в судовому засіданні оголошено перерву до 10.09.2024 року. Представник заявниці в судовому засіданні підтримала заяву з підстав у ній викладених. Просила заяву задовольнити. Додатково пояснила суду, що [PERSON] на протязі вже досить тривалого часу перебуває у пригніченому емоційному та психологічному стані, внаслідок чого почала відвідувати психолога. Посилається на те, що заявницю не залишає відчуття тривожності, вона не може належним чином налагодити своє життя, оскільки вона відчуває постійний контроль та переслідування з боку її колишнього чоловіка, [PERSON] , що проявляється в переслідуванні її в місцях проживання, роботи та частого відвідування, телефонних дзвінків з незнайомих номерів з подальшими образливими висловлюваннями на її адресу, а також дзвінків її дітям, батьку та колегам. Зазначає, що [PERSON] не може відчувати себе в безпеці та в спокої через такі дії колишнього чоловіка, тому була вимушена звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису. Окрім цього\~зазначила,\~що сама\~була свідком\~агресивної поведінки\~ [PERSON] \~під час\~судового розгляду\~справи про\~адміністративне правопорушення\~№161/12661/24,\~передбаченого ч.\~2\~ст.\~173-2\~КУпАП,\~вчинене [PERSON] ,\~що відбувся\~12\~серпня 2024\~року.\~Так,\~під час\~судового розгляду\~в залі\~судових засідань\~вона перебувала\~разом із\~ [PERSON] \~та правопорушником\~ [PERSON] .\~Під час\~надання пояснень\~суду,\~ [PERSON] \~почав поводити\~себе агресивно,\~намагався підійти\~до [PERSON] ,\~при цьому\~агресивно та\~активно жестикулював,\~розмахував руками,\~чим порушував\~особистий простір\~ [PERSON] \~та її\~представника,\~яка в\~цей час\~перебувала між\~ними.\~Головуючий в\~судовому засіданні\~була навіть\~змушена відреагувати\~на такі\~його дії\~та викликала\~в зал\~судових засідань\~працівника судової\~охорони.\~Отже,\~наполягала на\~задоволенні вимог\~щодо видачі\~обмежувального припису,\~з огляду\~на високу\~ймовірність повторного\~вчинення [PERSON] \~домашнього насильства\~стосовно [PERSON] .\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Заінтересована особа, [PERSON] , та його представник в судовому засіданні заперечували проти видачі обмежувального припису, та обставин, якими заявник обґрунтовує необхідність його винесення. Так, [PERSON] пояснив суду, що [PERSON] це його колишня дружина, шлюб з якої вони розірвали ще в 2021 році. На теперішній час вони проживають окремо один від одного, не спілкуються та не зустрічаються, за виключенням спілкування щодо дітей. Зазначив, що їх неповнолітні доньки проживають після розірвання шлюбу з колишньою дружиною, про дітей він турбується та любить їх, проте, не заперечував, що діти чомусь не бажають з ним спілкуватись. Щодо обставин, які зазначені заявницею в обґрунтування заяви про видачу відносно нього обмежувального припису, категорично не погоджується, заперечує факти, які викладені заявницею в заяві, заперечує проти видачі відносно нього обмежувального припису. Суду пояснив, що дійсно відносно нього в квітні червні 2024 року було складено три протоколи про вчинення ним відносно колишньої дружини [PERSON] , адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 та ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. За наслідками розгляду двох протоколів, постановами Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.06.2024 року та від 12.08.2024 року його було визнано винним у вчиненні домашнього насильства та притягнуто до адміністративної відповідальності з накладенням стягнення у вигляді штрафу. Зазначив, що під час розгляду даних матеріалів приймав участь в судових засіданнях, свою вину не визнав, проте постанови суду про притягнення його до адміністративної відповідальності в апеляційному порядку не оскаржував. Щодо посилання представника заявниці на його, начебто, агресивну поведінку під час судового засідання 12.08.2024 року, пояснив, що нічого протиправного не вчиняв, просто поводився дещо емоційно, бо обурився, що його постійно обмовляють. Щодо протоколу про адміністративне правопорушення, що, начебто мало місце 28.05.2024 року близько 18.50 год., зазначив, що під час розгляду справи в суді, не знайшло підтвердження вчинення ним домашнього насильства щодо своєї колишньої дружини, [PERSON] , тому постановою суду від 12.08.2024 року було закрито провадження в справі про адміністративне правопорушення за відсутності події та складу адміністративного правопорушення. Також не заперечував, що відносно нього працівниками поліції виносився терміновий заборонний припис. Зазначив, що жодного разу не вчиняв стосовно своєї колишньої дружини домашнього насильства, а саме, не завдавав їй тілесних ушкоджень та не висловлювався на її адресу лайливими словами. Проте, пояснив, що дійсно може приїхати додому до [PERSON] або телефонувати до неї чи дітей, оскільки турбується про своїх доньок, тоді як, [PERSON] , з його слів, може зловживати спиртними напоями та зустрічатися з різними чоловіками. Наполягав в судовому засіданні на тому, що заявниця його постійно обмовляє, вводить в оману органи поліції щодо його неправомірної поведінки стосовно неї, та сама провокує його на такі дії стосовно неї. Зазначив, що після останнього судового засідання, на якому вони були присутні разом, 12.08.2024 року, він бачив [PERSON] один раз, в органах з соціального захисту дітей, для вирішення питання щодо встановлення графіку побачення з дітьми. Більше він свою колишню дружину не бачив, не телефонував їх та не спілкувався з нею. Просив суд відмовити в задоволенні заяви про видачу обмежувального припису. Представник заінтересованої особи, адвокат Любчич В.С., підтримав позицію [PERSON] , додатково зазначив, що підстав для застосування до останнього тимчасових обмежень, внаслідок видачі обмежувального припису, немає, ризики вчинення [PERSON] повторного домашнього насильства щодо своєї колишньої дружини, [PERSON] , відсутні, потерпіла сторона сама провокує [PERSON] до неправомірної поведінки, що підтверджується відеозаписом з камер спостереження біля супермаркету «АТБ» в [ADDRESS] . Просив суд відмовити в задоволенні заяви [PERSON] про видачу обмежувального припису стосовно [PERSON] . В судовому засіданні була також допитана свідок [PERSON] , яка пояснила, що знає [PERSON] , оскільки вони разом працюють торговими представниками та разом їздять в одному екіпажі на об`єкти по роботі, з останньою підтримує дружні стосунки. Так, свідок пояснила, що [PERSON] , це колишній чоловік [PERSON] . Вони розлучились в 2021 році, проте якийсь час намагались примиритись, поновити шлюбні відносини, проте нічого не вийшло, тому в січні 2024 року [PERSON] остаточно пішов від [PERSON] . Саме після цього почалась з його сторони агресивна поведінка до [PERSON] , прояви насильницьких дій фізичного та психологічного характеру. Зазначила, що вони з [PERSON] є торговими агентами, їздять по різних магазинах в м. Луцьк та Луцький район, найчастіше бувають в м. Торчин. Зазначила, що [PERSON] систематично зустрічає їх з [PERSON] на їх маршруті слідування, та біля торговельних точок, куди вони прямують, при цьому відкриває вікно свого автомобіля, вигукує непристойні вислови на адресу [PERSON] , показує жест руки з середнім пальцем. Так, в березні 2024 року, точної дати вона не пам`ятає, в м. Торчин біля магазину « [INFO] » вони зустріли [PERSON] , який сказав [PERSON] « [PERSON] …я тобі переломаю ноги». Цю фразу вона чула особисто, бо перебувала поруч з [PERSON] . Пізніше чула, як [PERSON] сказав [PERSON] , що зробить те, що казав їй раніше. Окрім цього, свідок зазначила, що [PERSON] постійно переслідує свою колишню дружину: біля роботи, чекає біля місця її мешкання, переслідує на вулиці, куди б [PERSON] не йшла, дзвонить з різних номерів телефону та висловлюється лайливими словами на адресу [PERSON] . Так, свідок зазначила, що 09.09.2024 року вони разом з [PERSON] повертались ввечері після роботи додому та [PERSON] зателефонувала її старша донька і сказала, щоб мати поки що не йшла додому, оскільки [PERSON] чекає біля їх місця проживання, біля будинку. Пізніше, донька зателефонувала і сказала, що батько пішов, тож [PERSON] може йти додому. Ці розмови вона чула особисто, бо перебувала поруч з [PERSON] . Також, свідок пояснила, внаслідок такої поведінки [PERSON] , у [PERSON] погіршився стан здоров`я, вона постійно відчуває страх, невпевненість в собі, побоювання за майбутнє життя та за своїх дітей, почала приймати ліки та заспокійливе. Внаслідок чого, [PERSON] була вимушена звернутися за допомогою до психолога, щоб якось налагодити своє життя та психічний стан. Зазначила, що дії [PERSON] , на її погляд, мають всі ознаки психологічного та фізичного насильства, вважає його нестабільною та агресивною особою і підтвердила побоювання [PERSON] щодо високої ймовірності повторного вчинення насильницьких дій з боку [PERSON] . Заслухавши осіб, які беруть участь в розгляді справи, пояснення свідка, дослідивши письмові та відео матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи у їх сукупності і вирішення справи по суті, суд приходить до висновку, що заява підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав. Судом при розгляді справи встановлено наступні фактичні обставини та зміст виниклих правовідносин. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 серпня 2021 року шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого 31.07.2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міськрайонного управління юстиції Волинської області, актовий запис №905 розірвано (а.с. 10-11). У колишнього подружжя від даного шлюбу є неповнолітні діти: донька [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] . Місце проживання заявниці, [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповідною відміткою в її паспорті (а.с.8). Заінтересована особа [PERSON] , фактично мешкає за адресою: [ADDRESS] , про що вказано в позовній заяві та не заперечувалось самим [PERSON] . Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 червня 2024 року (справа № 161/7081/24), [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 статті 173-2 КУпАП та накладено на останнього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.. Як вбачається із змісту постанови, 04 квітня 2024 року, близько 20.00 годин, [PERSON] , в місті Луцьк, на території, прилеглій до будинку [ADDRESS] , вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно колишньої дружини, [PERSON] , а саме висловлював погрози, залякування, словесно ображав, принижував, шарпав за руки і одяг та хапав за обличчя. Крім того, 05 квітня 2024 року, близько 08.00 годин, [PERSON] , в місті Луцьк, на території, прилеглій до будинку [ADDRESS] , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно неповнолітньої доньки, [PERSON] , а саме словесно ображав (а.с. 20-21). Крім того, постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 серпня 2024 року (справа № 161/12661/24) [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 статті 173-2 КУпАП та накладено на останнього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. Як вбачається із змісту постанови, 25 червня 2024 року [PERSON] , перебуваючи за адресою: [ADDRESS] , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно колишньої дружини, [PERSON] , а саме словесно ображав та принижував по телефону (а.с. 19). Також суд звертає увагу, і це вбачається із змісту постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 серпня 2024 року, що 25 червня 2024 року у відношенні [PERSON] було винесено терміновий заборонний припис серії АА № 399471. Окрім цього, судом встановлено, що заявниця протягом квітня червня 2024 року, зверталась до Луцького районного управління поліції Головного управління національної поліції у Волинській області із письмовими зверненнями з приводу вчинення щодо неї домашнього насильства її колишнім чоловіком [PERSON] , за наслідками розгляду яких складались протоколи про адміністративне правопорушення стосовно [PERSON] за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та три термінових заборонних приписи стосовно кривдника, що підтверджується копіями відповідей заступника начальника управління поліції з превентивної діяльності [PERSON] від 15.04.2024 за №10883/50/04/-2024, від 25.04.2024 за №12301/50/04-24, від 04.06.2024 за №17254/50/04/-2024, від 02.07.2024 за №20301/50/04-24 (а.с. 13-16). Відповідно до постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.08.2024 року (справа № 161/10634/24) справу про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 1 статті 173-2 КУпАП щодо [PERSON] , закрито за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення (а.с.38). З Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань від 27.02.2023 року вбачається, що [PERSON] є фізичною особою підприємцем та здійснює «інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах (основний) (а.с.37). Відповідно до висновку психолога № 2 від 29.07.2024 року вбачається, що [PERSON] звернулась до психолога із запитом, пов`язаним з домашнім насильством зі сторони свого колишнього чоловіка [PERSON] та скаржилася на ментальне здоров`я: високу тривожність, розлади сну, постійне відчуття, що щось може статись недобре, низька самооцінка, відчуття сорому та провини, яке не може обґрунтувати. Посилалась на те, що колишній чоловік часто переслідує її, слідкує, коли вона повертається додому (ховаючись при цьому за деревами), обзиває її при доньках непристойними словами, тим самим принижує її гідність, телефонує колегам клієнтки, щоб дізнатись, о котрій вона була на роботі, чи зустрічалась вона зі своїм клієнтом по роботі, тим самим знижує її авторитет у колективі, пише образливі повідомлення їй особисто та її батькам. Зазначено, що ознаки домашнього насильства психологічної форми спостерігались по таким критеріям: відсутність почуття безпеки (колишній чоловік систематично переслідує), любить зненацька з`явитись поруч, неодноразово кричить, використовує лайливі слова, принижує гідність клієнтки, принижує її гідність при сусідах, колегах, доньках. Клієнтка постійно переживає страху, коли відповідає на телефон, тому що чоловік любить телефонувати з незнайомих номерів та обзивати (а.с. 42). Також, в судовому засіданні було відтворено відеозапис з відеодиску з камер спостережень біля супермаркету «АТБ» в м. Луцьк, по проспекту Соборності, 11, з якого вбачається, факт спілкування [PERSON] з [PERSON] біля входу в супермаркет «АТБ» 28 травня 2024 року близько 19.00 початок 20.00 години, факт того, що колишнє подружжя разом увійшли та вийшли з даного супермаркету, а також їх розмову на вулиці. Проте, про що була розмова, не відомо, оскільки відео не відображає звук, факт вчинення будь-яких протиправних дій з боку [PERSON] чи [PERSON] , даний відеодиск не містить (а.с.36). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Так, правовідносини, що склалися між учасниками справи, регулюються спеціальним Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, а також міжнародно-правовими актами, під час вирішення такої категорії справ обов`язковому застосуванню підлягає судова практика Європейського суду з прав людини. Європейська Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року) є фундаментальною основою в галузі прав і свобод людини, її законних інтересів та потреб. Одна з ключових особливостей Конвенції полягає в тому, що вона не тільки встановлює права та свободи людини, але і передбачає право на індивідуальне звернення за захистом порушених прав на міжнародному рівні. Конвенція та протоколи до неї за юридичною природою є обов`язковим міжнародним правовим договором, який запровадив систему національного контролю за дотриманням прав людини на внутрішньодержавному рівні. 07 листопада 2011 року Україною було підписано Конвенцію Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами, на виконання якої 07 грудня 2017 року прийнято Закон «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються в цьому ж законі, зокрема, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь; економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, моржування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Зі змісту статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника має, зокрема, постраждала особа або її представник. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. За заявою осіб, визначених частиною першою цієї статті, на підставі оцінки ризиків обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого судовим рішенням згідно з частиною четвертою цієї статті. Про видачу обмежувального припису кривднику суддя у встановлений законом строк інформує уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) постраждалої особи для взяття кривдника на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад за місцем проживання (перебування) постраждалої особи. Обмежувальний припис не може містити заходів, що обмежують право проживання чи перебування кривдника у місці свого постійного проживання (перебування), якщо кривдником є особа, яка не досягла вісімнадцятирічного віку на день видачі такого припису. Порядок видачі судом обмежувального припису визначається Цивільним процесуальним кодексом України. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Судом встановлено, що [PERSON] неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, передбаченої статтею 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення за вчинення домашнього насильства відносно заявника [PERSON] . Крім того, відносно [PERSON] працівниками поліції виносився терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії серії АА № 399471 від 25 червня 2024 року. Факт неправомірної поведінки, яка містить ознаки психологічного насильства щодо [PERSON] з боку [PERSON] , в судовому засіданні підтвердив і свідок [PERSON] , при чому останній раз, коли [PERSON] намагався дочекатися [PERSON] біля її будинку, мав місце 09.09.2024 року. Неодноразовість вчинення домашнього насильства вказує на високу вірогідність повторного вчинення домашнього насильства з боку заінтересованої особи. Також, суд звертає увагу, що [PERSON] вчиняв домашнє насильство у відношенні заявника у формі як психологічного, так і фізичного характеру, що було встановлено постановами Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.06.2024 та від 12.08.2024 року, які [PERSON] не були оскаржені до суду апеляційної інстанції та набрали законної сили.. Приписами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частинами 1, 2 ст.77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. З огляду на встановлені в ході судового розгляду обставини та з урахуванням вищевикладених вимог Закону України «Про запобігання протидію домашньому насильству», враховуючи, що заявницею доведено належними, допустимими та достатніми доказами факт неодноразового вчинення її колишнім чоловіком, [PERSON] , відносно неї домашнього насильства, також враховуючи характер і систематичність його вчинення до подання даної заяви до суду, зважаючи на дійсні стосунки заявниці і заінтересованої особи, суд дійшов висновку, що ймовірність його продовження чи повторного вчинення домашнього насильства існує, і вона є достатньо високою. Отже, суд виснував, що Заявниця, як постраждала від домашнього насильства особа, має право на дієвий, ефективний і невідкладний захист, направлений на недопущення повторних випадків домашнього насильства, зокрема, шляхом застосування до кривдника спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, яким є видача обмежувального припису стосовно кривдника.. При цьому, щодо вимоги заявниці про заборону заінтересованій особи наближатися на відстань саме 500 метрів до місця проживання, а також інших місць частого відвідування Заявника, суд вважає за необхідне зауважити, що визначена Заявницею відстань 500 метрів, є надмірною, та задоволення її вимоги саме в такому вигляді може призвести до випадкового або вимушеного порушення [PERSON] вказаного тимчасового обмеження. За таких обставин, суд вважає достатнім та адекватним визначення заборони наближення на відстань 200 метрів. Крім того, заявником в поданій заяві та в подальшому в судовому засіданні не наведено чіткого переліку місць її частого відвідування, заборону на наближення до яких заявниця просила покласти на кривдника. Тому, в цій частині вимог суд також вважає за необхідне відмовити. Суд критично оцінює пояснення [PERSON] щодо поведінки його колишньої дружини, [PERSON] , яка, з його слів, носить провокаційний характер, оскільки це не підтверджено жодними належними та допустимими доказами, а оглянутий в судовому засіданні відеодиск з відеозаписом з камер спостереження біля супермаркету «АТБ» по [ADDRESS] не доводить провокаційних дій [PERSON] , а лише фіксує факт спілкування колишнього подружжя без ознак фізичного насильства. За таких обставин, з метою реалізації функції обмежувального припису, суд вважає необхідним задовольнити вимоги Заявника частково та застосувати заходи тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків, передбачених ч. 2 статті 26 Закону України «Про запобігання протидію домашньому насильству». Також, суд звертає увагу, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний понад три роки тому, кожен з них проживає окремо, будь-який зв`язок між ними відсутній. За таких обставин, з огляду на встановлені обставини у справі, такий максимальний термін покладення обмежень на заінтересовану особу, як просить заявниця 6 місяців, буде непропорційним втручанням у права і свободи [PERSON] , тож вважає, що застосування до [PERSON] заборон, які просить заявниця, буде спів мірним та достатнім на строк 3 місяці. Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Outcome: partial