Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-23 00:00:00

Представник позивачки адвокат Колєснік Б.В. в інтересах [PERSON] звернувся в суд із позовною заявою, в якій зазначив, що 22 липня 1995 року між позивачкою та відповідачем Щедрогірською сільською радою Ратнівського району Волинської області зареєстровано шлюб, актовий запис № 13. Під час перебування у шлюбі в сторін народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Спільне життя позивачки з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя та обов`язки, відсутність взаєморозуміння та поваги один до одного. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблеми, які виникають у їх родині, він не здатний підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між ними на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Кожен із них живе окремим життям та своїми інтересами. Наразі позивачка та відповідач проживають окремо і змінювати це не планують. Окрім того сторони уважають, що подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини між ними немає. Відтак збереження шлюбу між позивачкою та відповідачем неможливе, а подальше перебування у шлюбі суперечитиме інтересам спільних дітей сторін. Просить шлюб, зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] , розірвати, а також стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати. Сторони у судове засідання не з`явилися. Представник позивачки звернувся до суду із заявою про розгляд справи за відсутності позивачки та її представника, а також підтримання позовних вимог; відповідач, будучи належним повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, відзив на позов не подав, про причини неявки не повідомив. Позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 110 ч. 1 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно із ст. 112 ч. 2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом установлено, стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , що між сторонами 22 липня 1995 року укладено шлюб, який зареєстрований Щедрогірською сільською радою Ратнівського району Волинської області, актовий запис № 13. У шлюбі в сторін народилося троє дітей, одна з яких - дочка [PERSON] , [INFO] , є неповнолітньою, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 03.09.2012, виданим Межиситівською сільською радою Ратнівського району Волинської області. Із позовної заяви вбачається, що збереження шлюбу між сторонами неможливе внаслідок відсутності взаєморозуміння та розходження поглядів на сімейні відносини й обов`язки, що зумовило фактичне припинення шлюбних відносин. У силу ст. 24 ч. 1 та ст. 56 ч. 3 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушення до припинення шлюбних відносин чи їх збереження не може мати місце. За таких обставин, з огляду на категоричне небажання позивачки продовжувати проживати в шлюбі та досягнути примирення, суд дійшов висновку, що збереження шлюбу суперечить її інтересам, а тому вбачає достатні підстави для розірвання шлюбу між подружжям. Крім того, представник позивачки у позовній заяві просив стягнути з відповідача судові витрати. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За правилами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представник позивача подав до суду такі документи: договір про надання правової допомоги № 333 від 24.07.2024, укладений між адвокатом Колєсніком Б.В. та [PERSON] ; свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ВЛ № 1014 від 16.03.2018, посвідчення адвоката № 1014 від 16.03.2018 та ордер про надання правничої допомоги [PERSON] адвокатом Колєсніком Б.В.; акт про надання правової допомоги № 1 від 01.08.2024, відповідно до якого [PERSON] було надано правову допомогу на загальну суму 2500 грн; копію прибуткового касового ордера № 147 від 01.08.2024 та квитанцію до прибуткового касового ордера № 147 від 01.08.2024, відповідно до яких [PERSON] сплатила адвокату Колєсніку Б.В. 2500 грн за надану правову допомогу. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України). При розгляді справи відповідач не подав відповідного клопотання про зменшення та необґрунтованість визначеного позивачем розміру судових витрат, а також не висловив своїх заперечень чи обґрунтувань в інших заявах по суті справи. Така пасивна поведінка відповідача свідчить про його погодження з розміром витрат на правничу допомогу. Велика Палата Верховного Суду в додатковій постанові від 19.02.2020 (справа №755/9215/15-ц) висловила позицію про те, що в силу принципу змагальності саме на іншу сторону покладено обов`язок обгрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, що виключає ініціативу суду у вирішенні даного питання. Отже, враховуючи нескладність справи, характер та кількість підготовлених та поданих адвокатом документів, а також беручи до уваги те, що відповідач не подав клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд дійшов висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивачки 2500 грн понесених останньою витрат на професійну правничу допомогу. Також суд установив, що [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 1211 грн 20 коп. за подання позовної заяви, відтак належить стягнути з [PERSON] на користь позивачки вказану суму судового збору. Таким чином, з огляду на викладене з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] слід стягнути понесені нею судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 1211 грн 20 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2500 грн, загалом 3711 грн 20 коп.

Outcome: approved