Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-11 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача\~ [PERSON] на її користь борг за договором позики в сумі 160000,00 (сто шістдесят тисяч) гривень та судові витрати за оплату судового збору в сумі 1628,00 грн. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 08.04.2021 року відповідач\~ [PERSON] отримав в борг кошти від позивача у сумі 160000,00 (сто шістдесят тисяч) гривень з умовою повернення через два роки до 08.04.2023 року. На підтвердження договору позики та факту отримання грошей відповідач надав письмову розписку, про те, що він дійсно гроші у сумі 160000,00 (сто шістдесят тисяч) гривень отримав і зобов`язується їх повернути через два роки. Розписка була підписана відповідачем в присутності позивача та її оригінал надано до суду. Після того, як минув строк повернення позичених грошей, позивач неодноразово зверталася до відповідача з усними заявами, телефонувала з вимогою повернення позичених грошей, але відповідач свої зобов`язання не виконав. Кошти не повернуті до цього часу. У зв`язку з вищевикладеним позивач змушена звернутись до суду за захистом своїх прав з позовом про стягнення боргу за договором позики. На підставі наведеного, позивач просить стягнути на її користь вказані суми з відповідача та судовий збір. Заяви, клопотання,\~інші процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 19.06.2024 року було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені в порядку ст.ст.\~128,\~130 ЦПК України. Представник позивача звернувся до суду із заявою про розгляд справи без участі представника позивача. Позовні вимоги підтримує. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачу за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання було надіслано ухвалу про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою та додатками до неї. Крім того Відповідач був вчасно повідомлений про місце розгляду справи шляхом розміщення відповідного оголошення на сайті, однак відзиву на позовну заяву не подав, в судове засідання не з`явився. Відповідно до положень ч.2\~ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судовий розгляд справи за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Фактичні обставини, встановлені судом Судом встановлено наступні фактичні обставини справи. Встановлено, що 08.04.2021 року відповідач\~ [PERSON] отримав в борг кошти від позивача у сумі 160000,00 (сто шістдесят тисяч) гривень з умовою повернення через два роки до 08.04.2023 року. На підтвердження договору позики та факту отримання грошей відповідач надав письмову розписку, про те, що він дійсно гроші у сумі 160000,00 (сто шістдесят тисяч) гривень отримав і зобов`язується їх повернути через два роки. Розписка була підписана відповідачем в присутності позивача та її оригінал надано до суду. Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, оцінка аргументів сторін. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляді вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Відповідно до положень статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України). Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 08 травня 2023 року у справі № 753/19347/21. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей (постанова Верховного Суду України, від 08 червня 2016 р. (справа № 1103цс16), від 12 квітня 2017 року (справа № 442/8157/15-ц). При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця, а також, що позичальник зобов`язується повернути позику. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки (постанова 16 червня 2021 року по справі № 463/5955/18 (провадження № 61-1913св21). З матеріалів справи вбачається, що відповідачем надано позивачу розписку про отримання відповідачем від позивача грошових коштів у сумі 160000,00грн., а отже сторони дотримались письмової форми договору. Відповідно до статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Наявною в матеріалах розпискою передбачено, що відповідач має повернути позивачу грошові кошти через два роки з моменту отримання. Вказана розписка розцінюється судом як фактичне укладення договору позики. Згідно частин 2, 3 статті 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Наявність оригінала розписки у позивача (позикодавця), згідно зі\~статтею 545 ЦК України, свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано. Правовий аналіз ст. 545 ЦК України дає підстави вважати, що держатель оригіналу боргового документа є належним кредитором у зобов`язанні, на підтвердження виникнення якого наданий такий документ. Тобто наявність оригіналів документів у позивача може свідчити про наявність певних зобов`язань саме перед ним. Встановивши, що укладений між сторонами письмовий договір позики - боргова розписка підтверджують не лише факт укладення договору, а й факт передачі позикодавцем грошової суми позичальнику, суд дійшов висновку про виникнення між сторонами правовідносин з договору позики. При цьому, наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) згідно з положеннями статті 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальниками не виконано (постанови Верховного Суду від 01 серпня 2018 року по справі № 654/2275/16-ц, від 10 серпня 2021 року у справі № 473/995/18 (провадження № 61-6674св21), від 14 липня 2021 року у справі № 266/7291/18-ц (провадження № 61-96св21), від 25 березня 2019 року у справі № 211/2672/16-ц (провадження № 61-41785св18), від 30 січня 2019 року у справі № 751/1000/16-ц (провадження № 61-586св17). Оскільки доказів виконання відповідачем грошового зобов`язання як і зобов`язання з поставки до суду не надано, суд виходить з того, що грошова сума, яка вказана у розписці як загальна сума боргу, позивачу не повернуто, і тому, позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором позики, є обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення. При цьому при розгляді даної справи, відповідачем в силу статті 81 ЦПК України не надано іншого розрахунку суми боргу (позики), на спростування правильності загальної суми боргу, нарахованої позивачем (постанова Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справа № 464/340/19 (провадження № 61-15222св20). За загальним правилом, визначеним у статях 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною другою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19). Враховуючи наведене суд приходить до висновку про необхідність захисту права позивача шляхом стягнення на його користь з відповідача загальної суми боргу, обумовленою розпискою. Відтак позов підлягає повному задоволенню. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.1\~ст. 141 ЦПК України\~суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по справі, пов`язані зі сплатою судового збору при подачі ними позову до суду в сумі 1628,00 грн. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст.\~526,549-551,629,1048-1050,1054 ЦК України\~,

Outcome: approved