Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-16 00:00:00

Представник позивача - адвокат Воробйов В.Л., звернувся до суду з позовом про визначення [PERSON] додаткового строку для подання до нотаріальної контори або приватного нотаріуса заяви про прийняття спадщини за заповітом, що залишилась після смерті [INFO] його матері [PERSON] , [INFO] , терміном один місяць з часу набрання рішенням суду законної сили, посилаючись на необізнаність про наявність заповіту і наявність спадкового майна. Вказує, що до смерті мати була зареєстрована і постійно мешкала за адресою: [ADDRESS] , однак не була власницею цієї квартири. Оскільки позивач перебуває в зареєстрованому шлюбі і постійно проживає в с.Гостомель Бучанського району Київської області, він 26.02.2024 року приїхав в м. Миколаїв та за місцем проживання матері знайшов заповіт, посвідчений 22.06.2016 року за реєстровим №433 приватним нотаріусом Миколаївського нотаріального округу Миколаївської області Бут Т.В., за яким мати заповіла йому належну їй земельну ділянку, що розташована на території Клинівської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,76 га. Про наявність цього заповіту і про належність матері земельної ділянки йому нічого відомо не було. Він є єдиним спадкоємцем померлої, інших спадкоємців за заповітом чи за законом немає. У встановлений законом строк він не вернувся із заявою про прийняття спадщини у зв`язку з необізнаністю про наявність заповіту на його користь. 28.05.2024 року нотаріусом йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії , про що отримав постанову. Вважає необізнаність про наявність заповіту є поважною причиною для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач в судове засідання не з`явився, його представник у судовому засіданні позов підтримав з тих же підстав. Представник відповідача подав заяву про розгляд справи у відсутність представника Голованівської селищної ради. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до наступного висновку. \~ \~ \~ \~ Так, судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Заводським відділом ДРАЦС у м.Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), 28.08.2023 року, актовий запис № 1464. За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 22.06.2016 року приватним нотаріусом Миколаївського нотаріального округу Миколаївської області Бут Т.В. за реєстровим №433, за яким заповіла [PERSON] належну їй земельну ділянку, що розташована на території Клинівської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,76 га. Відповідно до довідки Гостомельської селищної військової адміністрації від 22.05.2024 року [PERSON] фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . 24 травня 2024 року, за усною заявою позивача, приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Воробйовою Т.А., позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, так як він пропустив встановлений законом для прийняття спадщини строк, у даному випадку сплив 26.02.2024 року. 03 липня 2024 року судом було постановлено ухвалу про витребування від приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Воробйової Т.А. інформацію про заведену спадкову справу після смерті [PERSON] . На виконання ухвали суду 19.07.2024 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Воробйовою Т.А. було надіслано копії документів зі спадкової справи №02-31/2024. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України). Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є такі, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть застосовуватися, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не використав право на прийняття спадщини через брак інформації про смерть спадкодавця, незнання приписів закону тощо, тоді немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі N 6-1486цс15, а також у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі N 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі N 487/2375/18 (провадження N 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі N 450/1383/18 (провадження N 61-21447св19) та інших. З урахуванням фактичних обставин конкретної справи поважними причинами пропуску строку суд може визнати, зокрема: 1) тривалу хворобу спадкоємців; 2) велику відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем розташування спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України тощо. Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, брак коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 17 березня 2021 року у справі N 638/17145/17, від 22 березня 2023 року у справі N 361/8259/18 та багатьох інших. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року справа N 686/5757/23вказано, що вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Суди мають враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою. Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець за законом першої черги здійснює право на спадкування в такому ж порядку, що й спадкоємець за заповітом, відповідно до статей 1268-1270 ЦК України, та на нього поширюються наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, передбачені статтею 1272 ЦК України. Також у Постанові від 26 червня 2024 року справа N 686/5757/23 Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновки щодо застосування норм права, а саме: \~ \~ \~ \~- необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що випливає з принципу свободи заповіту, проте така необізнаність повинна ототожнюватися з незнанням спадкоємцем про його право на спадкування загалом; в такому випадку особа з незалежних від неї причин не вчиняє юридично значущих дій, які пов`язані з набуттям нею певних прав, що випливають із спадкування. - обставини усвідомлення особою того, що вона має право на спадкування за законом, наприклад, на підставі своєї спорідненості із спадкодавцем у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування, та невчинення нею жодних активних дій з прийняття спадщини та щодо встановлення спадкової маси не можуть обґрунтовувати поважність причин пропуску нею строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, про існування якого особа не знала. - після закінчення строку, передбаченого ЦК України для подання заяви про прийняття спадщини, право спадкоємця на прийняття / відмову від прийняття спадщини є реалізованим, а його результат не підлягає зміні у зв`язку з обставинами, які залежали від самого спадкоємця, до яких, зокрема, входить пасивна поведінка спадкоємця, який усвідомлює чи повинен усвідомлювати (на підставі своєї спорідненості із спадкодавцем та відсутністю спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування) наявність у нього права на спадкування. Резюмуючи, Велика Палата Верховного Суду виснувала, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Проте це стосується обставин, за яких заповіт є єдиною підставою спадкування і незнання про його існування не вимагає від спадкоємця вчинення дій щодо прийняття спадщини. Спадкоємець за законом, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк з часу відкриття спадщини. Тож необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини тільки для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі їх обізнаності про відсутність спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом. За обставинами цієї справи позивач є спадкоємцем майна померлої [PERSON] за заповітом та за законом як спадкоємець першої черги. Тож навіть у разі незнання про існування заповіту позивач як спадкоємець за законом першої черги повинен був вчинити активні дії для прийняття спадщини - подати заяву про прийняття спадщини у встановлений ЦК України строк. Необізнаність позивача про наявність спадкового майна не може визнаватись поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, про що зазначалось вище і узгоджується з висновками, що викладені Верховним Судом у постановах від 17 березня 2021 року у справі N 638/17145/17, від 22 березня 2023 року у справі N 361/8259/18 та багатьох інших. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам загалом, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який є у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Посилання у\~позові на\~те,\~що позивач\~фактично проживаєза адресою: [ADDRESS] , не свідчить про існування об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для подання заяви нотаріуса про прийняття спадщини. Отже, наведені у позові причини, з якими позивач пов`язує пропуск строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері, не можуть бути визнані поважними, а відтак суд не вбачає підстав для визначення позивачу додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини. За встановлених обставин в задоволені позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed