Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-19 00:00:00

У листопаді 2023 року [PERSON] та [PERSON] звернулися із позовною заявою до [PERSON] про стягнення 3% річних та інфляційних втрат. Свої вимоги мотивували тим, що між ним та відповідачем укладений попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна. У погоджений строк основний договір не був укладений у строк до 15 вересня 2019 року. У подальшому тривали судові спори щодо стягнення сплачених за договором коштів, оскільки відповідач ухилявся від повернення авансового платежу. Остаточна сума визначена постановою Київського апеляційного суду у справі №\~369/9248/20 від 31.01.2023 року. Вказав, що у добровільному порядку відповідач його порушено право не усував, тому має сплатити на підставі ст. 625 ЦК України за період з 17.09.2019 по 03.11.2023: 3% річних та інфляційні втрати у загальному розмірі на користь [PERSON] 72\~148,85 грн., на користь [PERSON] 125933,71 грн. Просив суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] три відсотки річних та інфляційні втрати в розмірі 125\~933,71 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] -72\~148,85 грн.; судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 листопада 2023 року відкрито провадження у справі та призначено здійснювати розгляд у порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін. 21 листопада 2023 року від Позивачів надійшла заява про збільшення позовних вимог зі 198\~082,56 грн. до 201 584,82 грн., а саме стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість у розмірі 73 424,50 грн., з яких 15 154,66 грн. 3% річних та 58 269,84 грн. інфляційні втрати., а також стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість у розмірі 128 160,32 грн., з яких 26\~452,01 грн. та 101 708,31 грн. інфляційні втрати. Зазначена заборгованість розрахована за період з 17.09.2019 року по 03.11.2023 року. До суду надійшов відзив на позовну заяву від 06.12.2023 року, у якому Відповідач зазначив, що не погоджується із позовними вимогами Позивачів, зазначає, що нарахування 3% річних та інфляційних втрат має розпочинатись з дати набрання законної сили рішенням апеляційного суду у справі № 369/9248/20, просив зменшити розмір річних на 50% та стягнути 100\~000, 41 грн. Окрім того, Відповідач заявив клопотання про здійснення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 21 грудня 2023 року Києво-Святошинським районним судом Київської області поставлено ухвалу, якою здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Призначено судове засідання на 14 год. 30 хв. 12 березня 2024 року. 25 грудня 2023 року до суду надійшла відповідь на відзив від Позивачів, в якому останні заперечували проти зменшення розміру річних з огляду на відмінність (неподібність) правовідносин у постановах Верховного Суду, на які посилався Відповідач. Позивачі зазначили, що зобов`язання зі здійснення відшкодування понесених витрат у зв`язку із проведенням ремонтних робіт виникає у Відповідача відповідно до п. 5.5. Попереднього договору від 15.05.2019, а саме після 15.09.2019 та через те, що вказаний день припадає на вихідний розрахунок здійснюється з 17.09.2019 року. Також Позивачі посилалися на ухилення Відповідача від погашення заборгованості з відшкодування збитків у загальному розмірі 335\~686 на користь Позивачів, що підтверджується постановою Київського апеляційного суду у справі №\~369/9248/20 від 31.01.2023, матеріалами зведеного виконавчого провадження №\~71634515 та відчуженням Відповідачем належного йому майна. 27 лютого 2024 року до Суду від Позивачів надійшли додаткові пояснення, в яких вони зазначили щодо ухвалення Верховним Судом постанови у справі №\~183/7850/22 від 31.01.2024, у якій Верховний Суд досліджував питання можливості застосування п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та можливості нарахування і стягнення 3% річних й інфляційних втрат. 12 березня 2024 року Судом прийнято заяву Позивачів про збільшення позовних вимог. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 березня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача адвоката Ковальова В.М. про передачу справи за підсудністю. У судових засіданнях представник Позивачів позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов у повному обсязі. \~ \~ \~ \~У судових засіданнях представник Відповідача заперечував проти позову, зазначав про невірність розрахунку здійсненого Позивачами. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. \~ \~ \~ \~Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи судом встановлено, що 15 травня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено попередній договір купівлі-продажу нерухомості, що посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Бадрудіновою Н.О. та зареєстровано в реєстрі за №\~326. Відповідно до умов зазначеного попереднього договору сторони домовились укласти основні договори до 15.09.2019 року. Під час укладання попереднього договору, [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти, у якості забезпечувального платежу у розмірі 265 000,00 грн., що еквівалентно 10 000,00 доларів США, які отримані безпосередньо до підписання попереднього договору. Відповідно до п. 1.1. попереднього договору, [PERSON] та [PERSON] зобов`язуються в майбутньому, не пізніше 15 вересня 2019 року, на умовах і в порядку, визначених цим Договором укласти і належним чином нотаріально посвідчити договори купівлі-продажу нерухомості, а саме: житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,0562 га з кадастровим номером 3322482400:03:007:5096, що розташована за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Відповідно до п. 4.1. попереднього договору, Продавець зобов`язується: підготувати за свій рахунок та в строк до укладання Основних договорів документи, необхідні для нотаріального посвідчення Договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки. В день підписання цього Договору передати Покупцеві ключі від житлового будинку. До укладення Основних договорів надавати Покупцеві та його представникам постійний та безперешкодний доступ до житлового будинку за земельної ділянки. Згідно п. 4.2. попереднього договору, покупець зобов`язується прийти в зазначений день та час для укладання Основних договорів. Пунктом 5.5. попереднього договору визначено, що у разі односторонньої відмови Продавця від укладення Основних договорів та/або невиконання умов цього договору, Продавець повертає Покупцю отримані гарантійні забезпечувальні кошти та сплачує Покупцю штрафні санкції у розмірі 100% суми гарантійних забезпечувальних коштів, а також відшкодовує Покупцеві понесені витрати у зв`язку з проведенням ремонтних робіт Об`єкту. 09 вересня 2019 року [PERSON] отримав від [PERSON] пропозицію про укладання Основних договорів в якій пропонувалося для їх нотаріального посвідчення з`явитись 13 вересня 2019 року о 14 годині 00 хвилин до приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Калинушки О.О., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 13 вересня 2019 року о 14 годині 00 хвилин [PERSON] разом з [PERSON] з`явилися до приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Калинушки О.О., що підтверджується свідоцтвами вказаного нотаріуса №4331 та №4332 від 13 вересня 2019 року. [PERSON] на укладання Основних договорів купівлі-продажу за адресою: [ADDRESS] . - не з`явився. Разом з тим, [PERSON] на укладання Основних договорів з`явився до приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального Київської області Юніної А.А. про що свідчить свідоцтво вказаного нотаріуса №138 від 13 вересня 2019 року. Як зазначив відповідач, про зміну адреси укладення Основних договорів він повідомляв [PERSON] листом від 05 вересня 2019 року, однак доказів того, що [PERSON] отримував дане повідомлення, відповідачем не надано, а матеріали справи такого не містять. [PERSON] та [PERSON] , внаслідок неукладення Основних договорів до 15.09.2019 року, зверталися із позовом Києво-Святошинського районного суду Київської області про стягнення матеріальних збитків з [PERSON] . Враховуючи вказане Київський апеляційний суд у своїй постанові у справі № 369/9248/20 від 31.01.2023 прийшов до висновку, що саме зі сторони відповідача мало місце неналежне виконання умов попереднього договору, у зв`язку з чим він повинен відшкодувати позивачам збитки, передбачені умовами договору. Постановою Київського апеляційного суду у справі №\~369/9248/20 від 31.01.2023 підтверджується, що у період з липня по серпень 2019 року [PERSON] та [PERSON] було укладено низку договорів та проведено серію платежів, пов`язаних з проведенням ремонтних робіт з облаштування будинку за адресою: [ADDRESS] на загальну суму 335 686,00 грн. Зокрема, 01 липня 2019 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] укладено договір надання дизайнерських послуг № 0107 на загальну суму 62 469 грн. Розрахунок за договором проведено в повному обсязі. 04 липня 2019 року у між [PERSON] та ФОП [PERSON] укладено договір надання послуг з технічного обстеження будинку №\~0116/19-ТО на загальну суму 7 000 грн. Розрахунок за договором проведено в повному обсязі. 20 липня 2019 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено договір виконання будівельно-монтажних робіт на загальну суму 115 714,00 грн. Розрахунок за договором проведено в повному обсязі. 23 липня 2019 року та 30 липня 2019 року відповідно були здійснені два банківські перекази на загальну суму 28 000,00 грн. на банківську картку [PERSON] , які він зобов`язався здійснити ремонтні роботи в будинку. 03 серпня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір на виконання ремонтних робіт №1. За договором проведена оплата за розпискою на суму 30 000,00 грн. 03 серпня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено додаткову угоду №\~1 до договору на виконання ремонтних робіт №1. За додатковою угодою №1 здійснено розрахунок на суму 5 384 грн. 05 серпня 2019 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено договір про створення науково-технічної продукції (НТП) №01-КБ на загальну суму 24 800 грн. Розрахунок проведено в повному обсязі. 06 серпня 2019 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено Договір №\~482 про виготовлення товарів на загальну суму 76 800 грн. За договором сплачено 62 319 грн. Таким чином, [PERSON] понесені витрати на загальну суму 122 269,00 грн., а [PERSON] понесені витрати на загальну суму 213 417,00 грн. Доказів оплати відповідачем вказаних збитків суду не надано. Відповідно до ч. 4 ст. 2 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У постанові Верховного Суду у справі №\~922/643/19 від 26.11.2019 зроблено висновок, що факти, установлені у прийнятих раніше судових рішеннях, мають для суду преюдиціальний характер. Преюдиціальність означає обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі, для суду при розгляді інших справ. Отже, встановлені обставини у постанові Київського апеляційного суду у справі № 369/9248/20 від 31.01.2023 не підлягають доказуванню з огляду на їх встановлення судом у справі між одними й тими ж сторонами щодо одних й тих же фактичних обставин. Окрім того, на виконання вказаної постанови у справі №369/9248/20 Києво-Святошинським районним судом Київської області видано виконавчі документи, що були пред`явленні до примусового виконання до Дніпровського ВДВС у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) у зведеному виконавчому провадженні (ЗВП) № 71634515. До складу вказаного зведеного виконавчого провадження входять ВП № 71626208 про стягнення коштів з [PERSON] на користь [PERSON] , а також ВП № 71626392 про стягнення з [PERSON] коштів на користь [PERSON] . Станом на момент звернення із позовом кошти у межах вказаних виконавчих проваджень не стягнуті з Відповідача на користь Позивачів. Так із відповіді Дніпровського ВДВС у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 01.11.2023 на адвокатський запит станом на 01.11.2023 кошти на рахунок відділу не надходили. Залишок коштів до стягнення по виконавчому провадженню №\~71626208 (без урахування виконавчого збору та витрат виконавчого провадження) 163 325,72 грн. Залишок коштів до стягнення по виконавчому провадженню №\~71626392 (без урахування виконавчого збору та витрат виконавчого провадження) 256 752,42 грн. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 статті 5 ЦПК України визначено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.\~ч. 1, 3 статті 635 ЦК України передбачено, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Враховуючі положення ч. 3 статті 635 ЦК України, зобов`язання визначене попереднім договором щодо укладення Основних договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки є припиненим, у зв`язку зі спливом строку на їх укладення. Пунктом 5.5. Попереднього договору визначено, що у разі односторонньої відмови Продавця від укладення Основних договорів та/або невиконання умов цього договору, Продавець повертає Покупцю отримані гарантійні забезпечувальні кошти та сплачує Покупцю штрафні санкції у розмірі 100% суми гарантійних забезпечувальних коштів, а також відшкодовує Покупцеві понесені витрати у зв`язку з проведенням ремонтних робіт Об`єкту. Таким чином, внаслідок неукладення [PERSON] та [PERSON] . Основних договорів з вини Відповідача, у останнього виник обов`язок з відшкодування витрат, що підтверджується постановою Київського апеляційного суду у справі № 369/9248/20 від 31.11.2023 щодо стягнення збитків на користь [PERSON] та [PERSON] . Положеннями ст.\~611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК України. Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування 3% річних входить до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз положень ст.ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за Договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього Договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення. Відповідно до умов попереднього договору сторони, сторони мали укласти Основні договори до 15.09.2019 року (неділя), що припадає на вихідний день. Згідно з ч. 5 ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день. Отже, починаючи з 17 вересня 2019 року у Відповідача виникає обов`язок щодо сплати коштів, які у подальшому стягнуті у справі № 369/9248/20. Враховуючи, що 16 вересня 2023 року є першим робочим днем (понеділок) за вихідним днем, тому позивачами вірно здійснено розрахунок 3% та інфляційних втрат саме з 17 вересня 2019 року (період розрахунку з 17.09.2019 по 03.11.2023). Перевіривши розрахунок здійснений Позивачами та доданий до заяви про збільшення позовних вимог, Суд зазначає приходить до висновку про вірність доданого розрахунку, що свідчить про наявність у [PERSON] заборгованості у наступному розмірі: перед [PERSON] 3% річних з 17.09.2019 по 03.11.2023 складають 15 154,66 грн. перед [PERSON] інфляційні втрати з 17.09.2019 по 03.11.2023 складають 58 269,84 грн. перед [PERSON] 3% річних з 17.09.2019 по 03.11.2023 складають 26 452,01 грн. перед [PERSON] інфляційні втрати з 17.09.2019 по 03.11.2023 складають 101 708,31 грн. Судом встановлено, що заперечення Відповідача щодо невірності здійсненого Позивачами розрахунку не знайшли свого підтвердження. Також судом відхиляється можливість зменшення відсотків ст. 625 ЦК України через необґрунтованість такого клопотання. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. Враховуючи засади розумності та справедливості, наявність встановлених фактів, суд приходить висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. З огляду на задоволення позову, судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2\~015,86 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивачів пропорційно задоволених вимог. Отже, судовий збір підлягає стягненню на користь [PERSON] у розмірі 734,18, тоді як на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1\~281,68 грн. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Outcome: approved