Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-10 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси звернулося Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі - АТ КБ «ПриватБанк», банк) із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 28.07.2012 та підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами» складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Позичальнику було відкрито картковий рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 50 000 грн. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п. п. 2.1.2.3, 2.1.2.4 Договору, відповідно до яких відповідач дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Посилаючись на те, що взяті на себе зобов?язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконувала, станом 04.01.2023 у неї утворилась заборгованість у розмірі 57\~864,27 грн, яка складається з: 47\~333,37 грн - заборгованості за тілом кредиту та 10\~530,90 грн заборгованості за відсотками. За наведених обставин позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 28.07.2012 в загальній сумі 57\~864,27 грн, а також понесені ним судові витрати по сплаті судового збору. У відзиві на позовну заяву [PERSON] , від імені якої діє її представник адвокат Івкова Л. В., проти задоволення позову заперечувала, просила у задоволенні позову відмовити, зазначила, що відповідач з 2012 року була клієнтом АТ КБ «ПриватБанк» та користувалася кредитною карткою із встановленим кредитним лімітом до 50\~000 грн. За час користування кредитною карткою вона добросовісно виконувала передбачені договором зобов`язання щодо погашення заборгованості. Проте, 07.01.2022 о 21:09 год. та о 21:12 год. двома транзакціями невідомі особи незаконно зняли з рахунку відповідача кошти у загальному розмірі 48\~598 грн, а саме 42\~675 грн та 5\~923 грн. Після отримання смс повідомлення про зняття коштів з рахунку [PERSON] у телефонному режимі повідомила позивача за номером 3700 про протиправне проведення банківських операцій за рахунком та з вимогою про блокування банківської картки. Указує, що згідно із застосунком Приват24 кошти були перераховані з карткового рахунку «FOP Forostyanko V.S.KYYV» за допомогою платіжної системи Apple Pay, якою відповідач не користувалася та яка у неї не встановлена у зв`язку з відсутністю у неї ґаджетів марки «Apple». На час вчинення зазначених транзакцій вона перебувала у себе вдома у м. Одесі, транзакцій не погоджувала та не проводила, підтверджень на списання або переказ коштів зі свого карткового рахунку не надавала, також не вчиняла дій на розголошення третім особам відомостей щодо номеру рахунку та способів доступу до нього. 11.01.2022 [PERSON] звернулася із заявою про вчинення відносно неї кримінального правопорушення, дані про яке внесено до ЄРДР 12.01.2022 за № 12 022164500000043 за ч. 1 ст. 190 КК України. 13.01.2022 вона повторно в телефонному режимі звернулася до позивача з метою отримання детальної інформації щодо транзакцій, проте відповіді від банку не отримала. Згідно з випискою про рух коштів по рахунку, наданого позивачем, станом на 06.01.2022 залишок коштів по рахунку становив 1\~169, 34 грн, згідно з наданого банком розрахунку 02.01.2022 внесено 4\~441, 26 грн на погашення поточної заборгованості, станом на 03.01.2022 заборгованість за наданим кредитом становить 0, 00 грн, заборгованість за відсотками 0, 00 грн. Вважає, що заявлена у позові заборгованість у розмірі 47\~333,37 грн, на яку банком нараховано відсотки за користування кредитом у розмірі 10\~530,90 грн, утворилась внаслідок незаконних транзакцій. Тобто, починаючи з 07.01.2022 банком нараховувалися відсотки за користування кредитом, який вона не отримувала. Зазначає, що оскільки кошти з її рахунку були списані та використані не нею, а іншими особами, при цьому банком не доведено, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, вважає позовні вимоги про стягнення з неї заборгованості безпідставними. У відповіді на відзив банк зазначає, що 07.01.2022 до нього надійшло платіжне доручення клієнта про оплату послуги Телеком послуги: FOР FOROSTYANKO V.S., KYYV в розмірі 42\~675,00 грн та 5\~923,00 грн. Ініціатором переказу є власник карткового рахунку, переказ ініційовано з використанням електронного платіжного засобу для оплати вартості товарів і послуг, що не суперечить вимогам ст. 21 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Указує, що ч. 16 ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» встановлено, що користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу або його реквізитів. Також зазначає, що згідно з договором клієнт зобов`язаний: застосовувати заходи до запобігання втрати картки, ПІНа або інформації, нанесеної на картку і магнітну смугу, або їх незаконного використання; інформувати Банк, а також правоохоронні органи за фактом втрати картки, ПІНу або отримання звістки про їх незаконне використання; у 3-х денний термін після усної заяви про втрату картки, ПІНа надати письмову заяву в банк; клієнт несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви про блокування коштів на картрахунку і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки картки до стоп-листа платіжної системи. Крім того указує, що особа, яка знімала кошти мала в наявності платіжну картку і знала ПІН-код, властивий даній картці, який відомий лише держателю карти та необхідний для здійснення операцій з платіжною картою, а тому клієнт несе повну відповідальність за операції, проведені з картою. Позивач вважає заперечення відповідача необґрунтованими, оскільки останньою не надано доказів її звернення до банку із заявою про внесення картки в стоп-лист платіжної системи, а також будь-яких звернень відповідача про втрату картки. Також указує, що на теперішній час за результатами проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні жодну особу не було визнано винною у вчинені злочину. Зазначає, що відповідач належним чином свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, у зв`язку з чим просить позовні вимоги задовольнити. У запереченнях, поданих в порядку ст. 180 ЦПК України, [PERSON] , від імені якої діє її представник адвокат Івкова Л. В., просила у задоволенні позову відмовити та зазначила, що позивачем не доведено, що відповідач, як користувач картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, а списання грошових коштів з карткового рахунку [PERSON] відбулося не за її розпорядженням і вона не повинна нести відповідальності за такі операції. Також вказала, що виявивши безпідставне списання (перекази, зняття) коштів відповідач повідомила про цей факт банк та звернулася до правоохоронних органів. Указує, що відсутність вироку у кримінальній справі за фактом незаконного заволодіння невстановленими особами грошовими коштами із використанням карткового рахунку, відкритого на ім`я відповідача, не є підставою для задоволення позову. Представник АТ «ПриватБанк» у судове засідання не з`явився, разом з позовною заявою подав до суду клопотання про розгляд справи у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача адвокат Івкова Л. В. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала з підстав, наведених у заявах відповідача по суті справи. Заслухавши пояснення представника відповідача адвоката Івкової Л. В., дослідивши матеріали справи, суд встановив таке. 28.07.2012 [PERSON] підписала заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Позичальник підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складають між нею і банком договір про надання банківських послуг. Також підписуючи заяву, відповідач підтвердила, що ознайомлена і згодна з Умовами та правилами надання банківський послуг, а також Тарифами банку, які вона отримала в письмовому вигляді. До анкети-заяви позивачем додано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна: Універсальна, 30 днів пільгового періоду, Універсальна, 55 днів пільгового періоду, Універсальна CОNTRACT, Універсальна GOLD, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, без дати. Згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБанк» між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] підписаний кредитний договір б/н, за яким було надано наступні кредитні картки: № [NUMBER] дата відкриття 31.03.2010, термін дії до 02/11, № [NUMBER] дата відкриття 04.04.2011, термін дії до 11/12, № [NUMBER] дата відкриття 31.03.2010, термін дії до 01/13, № [NUMBER] дата відкриття 03.01.2013, термін дії до 07/16, № [NUMBER] дата відкриття 11.06.2014, термін дії до 07/17, № [NUMBER] дата відкриття 25.06.2014, термін дії до 06/18, № [NUMBER] дата відкриття 02.07.2018, термін дії до 04/22, № [NUMBER] дата відкриття 03.02.2020, термін дії до 10/23. Згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] (договір б/н) старт карткового рахунку 31.03.2010 № 5577212908446274, зміна кредитного ліміту 11.06.2014 15 000, 00 грн, 11.06.2014 - зменшення кредитного ліміту 15 000, 00 грн; 20.06.2017 - збільшення кредитного ліміту 17 000, 00 грн; 13.10.2017 збільшення кредитного ліміту 22\~000,00 грн; 18.04.2018 збільшення кредитного ліміту 25\~000,00 грн; 28.08.2018 збільшення кредитного ліміту 27\~000,00 грн; 16.09.2018 збільшення кредитного ліміту 30\~000,00 грн; 16.09.2018 збільшення кредитного ліміту 35\~000,00 грн; 17.09.2018 збільшення кредитного ліміту 40\~000,00 грн; 20.11.2019 збільшення кредитного ліміту 50\~000,00 грн; 27.05.2022 зменшення кредитного ліміту 47 830,00 грн; 26.12.2022 - зменшення кредитного ліміту 0,00 грн. Відповідно до виписки за картковим рахунком відповідача за період з 31.03.2010-06.01.2023 [PERSON] користувалася кредитними коштами Банку. Згідно із наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором станом на 04.01.2023 у [PERSON] утворилася заборгованість у розмірі 57\~864,27 грн, яка складається з: 47\~333,37 грн - заборгованості за тілом кредиту; 10\~530,90 грн - заборгованості за відсотками. Відповідно до нової редакції статуту АТ КБ «ПриватБанк» останнє є правонаступником за всіма правами і обов`язками ПАТ КБ «ПриватБанк». Згідно з принципом диспозитивності цивільного судочинства (частина перша статті 13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст. 75 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК). Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (ч. ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України). Підставою даного позову є невиконання кредитних зобов`язань відповідачем, що пов`язані із отриманням нею кредитних коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). З матеріалів справи слідує, що позивач звернувся до суду з даним позовом з підстав порушення [PERSON] умов договору б/н, укладеного шляхом підписання анкети-заяви від 28.07.2012. Обґрунтовуючи право вимоги, крім розрахунку кредитної заборгованості за договором від 28.07.2012, позивач посилався на анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписану сторонами 28.07.2012, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна: Універсальна, 30 днів пільгового періоду, Універсальна, 55 днів пільгового періоду, Універсальна CОNTRACT, Універсальна GOLD , а також Витяг з Умов та правил надання банківських послуг без дати, довідку про видачу кредитних карток та зміну кредитного ліміту. Вказаними вище доказами позивачем у достатній мірі доведено факт отримання відповідачем кредиту. Оскільки позичальником порушено умови договору щодо повернення кредитодавцеві суми позики, вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками суд зазначає наступне. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна, доданий позивачем до позовної заяви, не є належним доказом погодженим сторонами умов кредитного договору, оскільки в ньому зазначена загальна інформація щодо усіх типів кредитних карт Універсальна, з наданого документа неможливо встановити який вид кредитної картки і які тарифи були погоджені [PERSON] при підписанні анкети-заяви. Такий Витяг не підписаний позичальником. Витягом з Умов та правил надання банківських послуг, наданим позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: строк пільгового періоду, підстави, порядок нарахування і строки погашення відсотків, неустойки, у тому числі у разі виникнення прострочених зобов`язань. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами у зазначеному в цих документах розмірах і порядках нарахування. Роздруківка із сайту позивача належним доказом на підтвердження таких обставин бути не може. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець, організація, що здійснює підприємницьку діяльність з метою отримання прибутку, та є професійним учасником ринку надання кредитно-фінансових послуг (в цьому випадку - ПАТ КБ ПриватБанк ). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Сенс договору приєднання полягає у тому, що його умови визначені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних умовах та можуть бути прийняті іншою стороною не інакше ніж шляхом приєднання до запропонованого договору в цілому. Тобто дійсно вільною в цьому випадку є воля виключно однієї сторони - тієї, яка пропонує для укладення договору саме формуляр (тобто банк). Інша сторона виявляє волю до укладення цього договору лише на стадії висловлення власної волі на стадії прийняття умов такого договору в цілому. Проте не повинно виникати сумнівів у тому, чи дійсно та які саме умови, викладені у формулярі або іншій стандартній формі, приймає позичальник. У ситуації, коли є сумніви у тому, чи прийняті та які саме умови прийнято споживачем\~- позичальником, умови не можуть вважатися такими, що прийняті ним в цілому. Конструкція договору приєднання, викладена у частині першій статті 634 ЦК України, полягає не у тому, що споживач зобов`язаний самостійно ознайомитися з умовами і правилами надання послуг, пропонованими однією стороною, а у тому, що споживач може лише до них приєднатися, не маючи можливості обговорювати умови договору приєднання, пропонуючи свої зміни тощо. Проте сама воля споживача на приєднання до певних умов такого договору має бути однозначною та свідчити про певне її спрямування на досягнення згоди саме на певних умовах, запропонованих банком. У законі як загальне правило визначено, що договір приєднання має викладатися на формулярі або іншій стандартній формі, яка має засвідчувати усі прийняті споживачем умови такого договору. Такий правовий висновок сформульовано у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 136/840/17. Надані позивачем Правила надання банківських послуг у ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника. Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 відповідно до якої, відсутність в анкеті-заяві домовленості про сплату процентів і неустойки не дає підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 28.07.2012 процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання у визначений сторонами строк у вигляд відсотків та їх розміру. Таким чином, позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження нарахування заявлених відсотків. Водночас, саме вказані фактичні обставини в даній справі належать до предмету доказування. Враховуючи викладене, у суду відсутні підстави для стягнення з відповідача нарахованих АТ КБ «Приватбанк» сум процентів. Водночас, за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування 3% річних від простроченої суми є спеціальним видом цивільно-правової відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Проте, вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтею 625 ЦК України позивач не пред`явив. Посилання АТ КБ «Приватбанк» на підписання [PERSON] паспорту споживчого кредиту як на підставу належного узгодження істотних умов кредитного договору, зокрема щодо розміру відсотків, суд до уваги не бере, оскільки у наданому до позовної заяви паспорті споживчого кредиту від 06.12.2021 містяться тарифи щодо семи карток «Картка Універсальна», «Картка Універсальна GOLD», «Картка Platinum», «Картка МС World Black Edition», «Картка VISA Signature», «Картка МС World Elit», «Картка Visa Infinite», що містить різні відсоткові ставки для таких карт. У цьому документі зазначено умови щодо надання кредитних ліній за сімома картковими рахунками: «Картка Універсальна», «Картка Універсальна GOLD», «Картка Platinum», «Картка МС World Black Edition», «Картка VISA Signature», «Картка МС World Elit», «Картка Visa Infinite», та з розміром кредитного ліміту до 800 тис грн. Банком не доведено, яку саме картку отримано [PERSON] із даного переліку. Окрім того, зазначений Паспорт споживчого кредиту складено 06 грудня 2021 року, тоді як анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку підписана сторонами 28.07.2012, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що такі умови кредитування стосуються укладеного між сторонами договору від 28.07.2012. Крім того, зі змісту цього паспорту слідує, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо. Таким чином, позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження нарахування заявлених відсотків. Водночас, саме вказані фактичні обставини в даній справі належать до предмету доказування. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. З урахуванням основних засад щодо диспозитивності цивільного судочинства, в межах заявлених вимог, суд дійшов висновку, що вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 10\~530,90 грн є необґрунтованими та підлягають залишенню без задоволення у повному обсязі. Щодо доводів відповідача про те, що заборгованість виникла внаслідок списання коштів з її картки у результаті шахрайських дій невстановлених осіб, про що вона повідомила банк та звернулася із заявою в правоохоронних органів, суд зазначає таке. Як слідує з витягу з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань, 12.01.2022 зареєстровано кримінальне провадження за № 12022164500000043 за ч. 1 ст. 190 КК України за заявою [PERSON] від 11.01.2022, в якій вона просили вжити заходів правового характеру до невстановленої особи, яка 07.01.2022 шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами заявниці, які перебували на її картковому рахунку. Однак, сама по собі наявність кримінального провадження не може з достовірністю підтверджувати обставини, на які посилається відповідач як на підставу своїх заперечень, та не свідчить з достовірністю, що кошти з карткового рахунку були зняті поза волею [PERSON] або за відсутності її дій чи бездіяльності, які сприяли незаконному використанню третіми особами ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Станом на час розгляду справи відсутні відомості, що за результатами досудового розслідування кримінального провадження встановлено винних осіб. З урахуванням наведеного, позов підлягає задоволенню частково в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором від 28.07.2012, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 47\~333,37 грн. У решті заявлені вимоги задоволенню не підлягають за недоведеністю. Пропорційно задоволеним позовним вимогам з відповідача згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України слід стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати, понесені ним при поданні позовної заяви до суду, а саме в розмірі 2\~195,51 грн.

Outcome: partial