Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-16 00:00:00

Представник позивача акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 04.04.2018 року у розмірі 48866,31 грн. та судового збору. Свої вимоги мотивує тим, що 04.04.2018 року між АТ «Акцент-Банк» та відповідачем був укладений кредитний договір б/н, згідно умов якого останній отримав кредитну картку у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,4 % щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», які викладені на банківському сайті http://a-bank.com.ua./terms, Тарифами складає між ним та Банком кредитний договір (далі - Договір), що підтверджується електронним підписом у заяві. Позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі та належним чином, а саме надав відповідачці кредит у розмірі, передбаченому договором. Проте, відповідач належним чином не виконував свої зобов`язання за кредитним договором та станом на 22.04.2024 року у нього виникла заборгованість перед Банком у розмірі 48866,31 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 27603,60 грн., заборгованість по відсоткам 21262,71 грн.. Оскільки відповідач відмовляється добровільно сплатити заборгованість за кредитним договором, позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13.05.2024 року провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Рух справи висвітлено у відповідних ухвалах суду. 22.08.2024 року від уповноваженого представника відповідача - адвоката Калініна С.К. надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач, позов визнає частково, а саме: вимоги про стягнення заборгованості за кредитом (тіло кредиту) визнає частково, вимоги про стягнення заборгованості по відсоткам не визнає в повному обсязі. В обґрунтування зазначив, що 04 квітня 2018 року між ПАТ «Акцент-Банк» (у зв`язку із зміною типу банку, змінено найменування банку з ПАТ «Акцент-Банк» на АТ «Акцент-Банк») та [PERSON] відбулось підписання Анкети- заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку. Анкета-заява містить анкетні дані відповідача, а також інформацію на іноземній мові наступного змісту: «Я согласен(-на) с тем, что данное заявление вместе с Условиями и Правилами предоставления банковских услуг и тарифами, правилами пользования, основными условиями обслуживания и кредитования, расположенными в рекламном буклете, составляют между мной и банком Договор о предоставлении банковских услуг. Я ознакомился(-ась) с Договором о предоставлении банковских услуг до его заключения и согласен(-на) с его условиями, экземпляр Договора о предоставлении банковских услуг согласен(-на) получить путём самостоятельной распечатки с официального сайта https.а-Ьаnк.соm.uа/terms. Я обязуюсь выполнять требования Условий и Правил предоставления банковских услуг, а также регулярно самостоятельно знакомиться с их изменениями на сайте А-Банка https.а-Ьаnк.соm.uа/terms». В підписаній [PERSON] анкеті-заяві відсутні відомості про те, з якими саме затвердженими Умовами та Правилами, Тарифами був ознайомлений та дав згоду відповідач, а також відсутні відомості про зобов`язання банку надати грошові кошти (кредит), не зазначено розміру кредиту та умови кредитування, зобов`язання позичальника повернути кредит та сплатити проценти, розмір кредитного ліміту, умови отримання кредиту, номеру виданої кредитної картки. До позовної заяви банк додав Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «АКЦЕНТ-БАНК» та Витяг з Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна», «Універсальна GOLD», позичальником не підписані. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови Договору про надання банківських послуг, які містяться в Умовах і Правилах та Тарифах, розумів позичальник, ознайомився і погодився саме з ними, підписуючи Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг від 04 квітня 2018 року, а також, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили саме ті умови, дійсність яких стверджується позивачем. Відповідач зазначає, що твердження позивача, які ґрунтуються на змісті наданих ним і не підписаних відповідачем, як позичальником, умов, що містяться в Умовах та Правилах надання банківських послуг у АТ «АКЦЕНТ-БАНК», а також в Тарифах користування кредитною карткою «Універсальна», «Універсальна GOLD», можуть сприйматись лише як припущення, на яких у відповідності до ст. 81 ч. 6 ЦПК України не може ґрунтуватись судове рішення. Також, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ «АКЦЕНТ-БАНК» дотримав вимог закону про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Також, банком додано до позовної заяви і копію Паспорту споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка». Доказів того, що доданий Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» є складовою частиною Договору про надання банківських послуг позивачем не надано. З наданої позивачем копії Паспорту споживчого кредиту неможливо встановити, за яким саме договором визначаються умови за цим паспортом. Вказаний Паспорт споживчого кредиту не містить посилання на конкретний договір, на номер картки або рахунку, який обслуговується. До того ж, в Паспорті споживчого кредиту зазначено, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту, та можуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо, а вказана інформація зберігає чинність та є актуальною до 01.07.2018 року. Жодних належних та допустимих доказів, які свідчили б про ознайомлення відповідача у письмовій формі з умовами кредитування позивачем не надано. Надана банком Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку від 04 квітня 2018 року, що підписана [PERSON] , не містить ознак узгодження в письмовій формі умов щодо розміру кредиту, порядку його погашення, строку кредитування, розміру процентів за користування кредитом, відповідальності за неналежне виконання зобов`язань, а Витяг з Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна», «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, всупереч положенням ст.ст. 207, 1055 ЦК України відповідачем не підписані і не доводять про досягнення між сторонами по справі домовленості щодо розміру процентів за користування кредитом, розміру пені та штрафу на умовах визначеними цими документами. Проте, як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, незважаючи на відсутність погодження між сторонами у визначеній законом формі істотних умов договору, позивачем АТ «АКЦЕНТ-БАНК» здійснювалось нарахування та погашення (списання) процентів не відповідно до положень частини першої статті 1048 ЦК України (на рівні облікової ставки НБУ), а у збільшеному розмірі: поточних 3,7% (44,40% на рік) та 3,4% (40,80% на рік), а прострочених у подвійному розмірі, як договірних (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Вимога про стягнення з відповідача договірних відсотків за користування кредитом не ґрунтується на відповідному письмовому правочині, оскільки, як зазначалося вище, сама Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку від 04 квітня 2018 року таких умов не містить, а інших угод з цього приводу між сторонами, укладено не було. Зазначене свідчить про необґрунтованість вимоги позивача в цій частині та спростовує розрахунок заборгованості позивача виконаний ним виходячи з того, що сторонами було письмово погоджено розмір процентів в самому договорі. Щодо пред`явленої до стягнення заборгованості за наданим кредитом (тілом кредита) відповідач зазначив, що за твердженням самого позивача, відповідачу відкрито один рахунок з встановленим кредитним лімітом на якому обліковується вся заборгованість. Позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Як вбачається з банківської виписки по картці/рахунку та розрахунку заборгованості, позивачем, кожного останнього календарного дня звітного місяця, починаючи з серпня 2020 року і до листопада 2023 року включно, нараховувались договірні відсотки за використання кредитного ліміта, розмір нарахування яких сторонами при укладенні договору письмово погоджений не був, і які позивачем погашалися в першу чергу з коштів, що вносив відповідач. Так, за період з серпня 2020 року і до листопада 2021 року включно, згідно розрахунку заборгованості, а саме восьмої колонки, що має назву «Нараховано відсотків на залишок поточної заборгованості за кредитом», позивачем безпідставно нараховано договірних відсотків на загальну суму 703,62 грн. та відповідно до дев`ятої колонки з назвою «Залишок за процентами (поточними)», таку ж саму загальну суму 703,62 грн. позивачем безпідставно спрямовано на погашення поточних процентів з коштів, що вносив відповідач в цей період. Крім того, 04.02.2022 року з коштів сплачених відповідачем у розмірі 1 500 грн. позивачем спрямовано на погашення поточних процентів - 33,21 грн.; прострочених процентів - 811,27 грн., а також 29.08.2022 року з коштів сплачених відповідачем у розмірі 1 370 грн. позивачем спрямовано на погашення поточних процентів - 30,00 грн.; прострочених процентів - 934,57 грн. Всього позивачем безпідставно спрямовано на погашення процентів в т. ч. прострочених з коштів, що вносив відповідач 2 512,67 грн. Анкета-заява від 04 квітня 2018 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків. А тому, сплачені відповідачем кошти мали бути спрямовані на погашення залишку за тілом кредиту, що потрібно врахувати при визначенні розміру заборгованості за наданим кредитом. Наведене абзацом вище твердження відповідача, повністю узгоджуються із висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2020 року у справі № 643/5521/19 (провадження №61-20093св19) де зазначено, що «в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Встановивши, що анкета-заява від 04 квітня 2018 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, суд дійшов висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку по сплаті заборгованості за відсотками за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованостей підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту. Станом на 22.04.2024 року, фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку АТ «Акцент-Банк» в повному обсязі ще не повернуті. Так, враховуючи різницю між сумою пред`явленого до стягнення тіла кредиту у розмірі 27 603,60 грн. і сумою безпідставно спрямованою позивачем на погашення договірних відсотків з коштів, що вносив відповідач у загальному розмірі 2 512,67 грн., слід дійти висновку, що станом на 22.04.2024 року, заборгованість за фактично отриманою і не поверненою відповідачем сумою кредитних коштів (тіло кредита) становить 25 090 грн. 93 коп. (27 603,60 - 2 512,67). А позивачем належними і допустимими доказами не доведено наявності у відповідача заборгованості перед банком за фактично отриманими і не повернутими йому кредитними коштами саме у розмірі 27 603,60 грн. За таких обставин, наявні правові підстави для стягнення в примусовому порядку з відповідача лише суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 25 090 грн. 93 коп. Крім того відповідач, відповідно до вимог ст.ст. 133, 137, 141 ЦПК України просив стягнути з позивача Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на користь [PERSON] судові витрати по оплаті послуг Адвокатського бюро «Калінін і Партнери за надання професійної правничої (правової) допомоги в розмірі 2 919,23 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в запереченнях на відзив, уповноважений представник позивача Мальований В.В. просив справу розглянути у його відсутність. Відповідач та її уповноважений представник адвокат Калінін С.К. в судове засідання не з`явились, в матеріалах справи міститься заява уповноваженого представника відповідача - адвоката Калініна С.К. про розгляд справи без участі сторони відповідача. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані позивачем письмові докази, суд встановив наступне. Як вбачається з матеріалів справи, 04.04.2018 року між АТ «Акцент-Банк» та [PERSON] був укладений договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку. У вказаній анкеті-заяві [PERSON] зазначив свої персональні дані, такі як прізвище, ім`я та по батькові, дата народження, індивідуальний податковий номер, дані свого паспорта, адресу місця проживання та реєстрації, номер мобільного телефону, адресу електронної пошти, освіту, сімейний стан, тип володіння нерухомістю за адресою проживання, соціальний статус. Розмір процентної ставки за користування кредитними коштами дана заява не містить /а.с. 10/. До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Витяг з Тарифів по картці «Універсальна», «Універсальна GOLD» які відповідачем не підписані /а.с. 29-37). [PERSON] були видані картки № [NUMBER] строком дії до вересня місяця 2021 року та № [NUMBER] строком дії до липня місяця 2027 року /а.с. 26/. З довідки за лімітами, вбачається, що [PERSON] за період від 04.04.2018 року по 22.12.2023 року змінювався кредитний ліміт: 04.04.2018 року - до 7000,00 грн., 08.11.2018 року - до 32000,00 грн., 17.01.2020 року - до 52000,00 грн., 22.04.2020 року - до 67000,00 грн., 16.06.2020 - до 82000,00 грн., 16.07.2020 року - до 97000,00 грн., 01.03.2022 року - до 34699,00 грн., 27.09.2023 року - до 27603,60 грн., 22.12.2023 року - до 27700,00 грн. /а.с. 27/. Згідно виписки по картці вбачається, що відповідач [PERSON] користувався кредитною карткою /а.с.12-25/. Крім того, в підтвердження своїх позовних вимог банк надав копію паспорту споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», що місить інформацію щодо типу кредитного продукту, підписаного відповідачем 04.04.2018 року /а.с. 11/. Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором станом на 22.04.2024 заборгованість складає 48866,31 грн., яка складається з наступного: - 27603,60 грн. - заборгованість за кредитом; - 21262,71 грн. - заборгованість за відсотками. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Акцент-Банк»»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 04.04.2018 року № б/н процентна ставка не зазначена. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Тарифи по картці «Універсальна», «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг АТ «Акцент-Банк», як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Витяг з Тарифів по картці «Універсальна», «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети - заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитними коштами. Посилання позивача щодо стягнення відсотків за користування кредитом є необґрунтованими з огляду на відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті у анкеті-заяві від 04.04.2018 року, оскільки Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які включають і Тарифи за користування у АТ «Акцент-Банк», не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору. Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина України щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Тому, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із [PERSON] , АТ «Акцент-Банк»» дотрималося вимог, передбачених частиною другою ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Крім того, підписаний сторонами 04.04.2018 року паспорт споживчого кредиту є тією інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (Стандартизована форма), викладений у формі відповідно до Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» у редакції, чинній на час підписання відповідачем та позивачем паспорту споживчого кредиту, договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця. Статтею 12 Закону України «Про споживче кредитування» визначено умови договору про споживчий кредит. Матеріали справи не містять договору про споживчий кредит, укладеного між сторонами в даній справі після підписання паспорту споживчого кредиту 04.04.2018 року, а додана позивачем до позову Анкета-заява, підписана відповідачем 04.04.2018 року та Витяг з Тарифів по картці «Універсальна», «Універсальна GOLD» та Умов та правил надання банківських послуг не є договором про споживчий кредит в розумінні Закону України «Про споживче кредитування». Таким чином, паспорт споживчого кредиту відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» є інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, який повинен відповідати формі, визначеній ст. 13 цього Закону. Включення позивачем паспорту споживчого кредиту в Умови та правила надання банківських послуг в А-Банк, суперечить Закону України «Про споживче кредитування». У Паспорті споживчого кредиту, на який посилається Банк в обґрунтування своїх вимог, зазначено, що умови договору зі споживачем можуть відрізнятися від інформації, наведеній у цьому Паспорті. Як встановлено вище, заява-анкета, підписана [PERSON] не містить домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами за несвоєчасне погашення кредиту та посилання на Паспорт споживчого кредиту, як складову договору. Окрім того, стосовно зазначеного відповідачем, що позивачем, кожного останнього календарного дня звітного місяця, починаючи з серпня 2020 року і до листопада 2023 року включно, нараховувались договірні відсотки за використання кредитного ліміта, суд зазначає наступне. Вивчивши розрахунок заборгованості за договором б/н від 04.04.2018, суд не знайшов підтвердження зазначеного стороною відповідача списання сплачених кредитних коштів, у якості процентних нарахувань. За таких обставин підстави вважати, що між сторонами було укладено договір споживчого кредиту із досягненням згоди щодо усіх істотних умов кредитування, про які зазначає банк, відсутні. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню, а саме слід стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором б/н від 04.04.2018 року в розмірі 27603,60 грн., а решту позовних вимог залишити без задоволення. Крім того, суд вважає, що вимоги відповідача про стягнення з позивача Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на користь [PERSON] судових витрат по оплаті послуг Адвокатського бюро «Калінін і Партнери за надання професійної правничої (правової) допомоги в розмірі 2 919,23 грн. в зв`язку з наступним. Згідно вимог ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник. Як вбачається з матеріалів справи, представник відповідача [PERSON] , має право на заняття адвокатською діяльністю, що підтверджується свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю на підставі рішення Ради адвокатів Полтавської області від 26.06.2018 року за № 11. Між [PERSON] та Адвокатським бюро «Калінін і Партнери» був укладений Договір про надання професійної правничої (правової) допомоги за №б/н/24 від 09.08.2024 р., відповідно до предмету договору бюро зобов`язалося надати клієнту [PERSON] . правничу допомогу, представляти інтереси [PERSON] по цивільним справам та іншим справам в усіх державних та правоохоронних органах. Відповідно до п. 2.3.1 договору про надання професійної правничої (правової) допомоги №б/н/24 від 09.08.2024 р. - за надання правової допомоги Клієнт зобов`язується оплатити Бюро гонорар (винагороду) та витрати, необхідні для виконання його доручень в розмірі та в строк погоджений Сторонами у Договорі. Згідно п. 3.2 договору про надання професійної правничої (правової) допомоги №б/н/24 від 09.08.2024р. - за правничу (правову) допомогу, передбачену в п.п. 1.1. 1.2 Договору Клієнт сплачує Бюро гонорар (винагороду) розмір якого, а також умови та порядок розрахунків, визначаються Сторонами в додатках до цього Договору, з урахуванням Рекомендованих (мінімальних) ставок адвокатського гонорару (винагороди), затверджених рішенням засновника Адвокатського бюро «Калінін і Партнери» № 3/2018 від 17.07.2018. Відповідно до п. 2 додатку № 1 до Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги № б/н/24 від 09.08.2024 - за надання професійної правничої (правової) допомоги, передбаченої в п.п. 1.1 Договору Клієнт сплачує Бюро гонорар (винагороду) в розмірі 6 000,00 (шість тисяч) гривень, у строк до набрання судового рішення законної сили, у справі, що визначена предметом Договору. Як вбачається з Акту виконаних робіт (складених послуг) від 21.08.2024 р., послуги Адвокатське бюро «Калінін і Партнери» (надалі - Бюро), в особі керуючого Калініна Сергія Костянтиновича повністю виконано умови договору про надання правової допомоги № б/н/24 від 09.08.2024 року, а також умови додаткової угоди (Додаток) №1 від 09.08.2024 року, а саме адвокат виконав роботи: Усна консультація Клієнта щодо захисту його прав по справі № 645/2448/24 за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості; вивчення та аналіз позовної заяви з додатками на 94 арк., щодо заборгованості за анкетою-заявою б/н від 04.04.2018 (АТ «АКЦЕНТ-БАНК»); складання, оформлення, подання до Фрунзенського районного суду м. Харкова в інтересах Клієнта відзиву на позовну заяву по справі № 645/2448/24 за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Вартість наданих Адвокатом послуг правової допомоги становить 6000,00 грн. Згідно платіжної інструкції №@2PL270711 від 21.08.2024 [PERSON] сплачено за договором № б/н/24 у розмірі 3000,00 гривень Суд дослідивши матеріали справи та з`ясувавши позиції сторін, приходить до наступного. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. (ч.4 ст. 137 ЦПК України) Згідно наданого представником відповідача акту виконаних робіт до договору про надання правової допомоги від 09.08.2024 року зазначено, що адвокатом були та будуть надані на виконання договору відповідні послуги, які передбачені договором про надання правової допомоги від 09.08.2024 р., що за договором складається у розмірі 6000,00 грн., сплачено адвокату частково у розмірі 3000,00 грн. відповідно до квитанції від 21.08.2024 року. Так, у постанові Великої Палати у справі № 910/12876/19, суд зауважив, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). Отже, з огляду на наведені вище принципи розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, з урахуванням складності справи, процесуальні наслідки участі адвоката, укладення відповідачем договору про надання правничої допомоги у 09.08.2024 року, що співпадає з часом розгляду справи, а також процесуальної необхідності участі адвоката, суд вважає, що пропорційно до задоволених позовних вимог підлягає стягненню з позивача АТ «АКЦЕНТ-БАНК» на користь [PERSON] судові витрати по оплаті послуг Адвокатського бюро «Калінін і Партнери» за надання професійної правничої (правової) допомоги в розмірі в розмірі 2610,72 грн. (6 000,00 грн. х (48 866,31 грн. - 27603,60 грн.)) / 48 866,31 грн.). Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що суд задовольнив позов частково, судовий збір слід стягнути з відповідача у розмірі 1710,46 гривень на користь позивача.

Outcome: partial