Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-08 00:00:00

5 листопада 2021 року позивачка звернулась до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу, зміну черговості права на спадкування та визнання права на спадкування разом із спадкоємцем першої черги. В заяві зазначила, що перебувала у фактичних шлюбних стосунках із [PERSON] з травня 2021 року до смерті останнього, яка мала місце [INFO] . Вони проживали в належному позивачці будинку [ADDRESS] , мали спільний бюджет, вели сумісне господарство, разом виховували доньку позивачки від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] . [PERSON] дуже тепло ставився до доньки позивачки, йменував її своєю донечкою, в березні 2015 року надав їй для проживання разом з сином [PERSON] належну йому квартиру [ADDRESS] , в якій донька з онуком проживають до теперішнього часу. Після смерті [PERSON] залишилась спадщина, яку складають квартира [ADDRESS] та квартира [ADDRESS] , яку (спадщину) позивачка як спадкоємець за законом прийняла в порядку ст. 1268 ЦК України, постійно проживаючи разом із спадкодавцем на момент його смерті, а також подавши у встановлений законом шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Окрім неї, у померлого чоловіка є спадкоємиця першої черги за законом - його донька [PERSON] - відповідачка в справі, яка також звернулась до нотаріуса протягом строку прийняття спадщини. Так як сім`ю, яка утворюється на підставах, не заборонених законом, складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають спільні права та обов`язки, просить встановити факт її спільного проживання разом із [PERSON] з травня 2021 року до смерті останнього, яка мала місце 19 січня 2021 року, однією сім`єю як чоловіка та жінки без укладення шлюбу. Як особа, що проживала разом із спадкодавцем не менш як п`ять років до його смерті, позивачка в силу ст. 1264 ЦК України має право на спадкування як спадкоємець четвертої черги за законом та вправі претендувати на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, які закликаються до спадкування, з огляду на таке. Протягом майже двадцяти років вона здійснювала опіку над [PERSON] , оскільки була пов`язана з ним спільним побутом, постійно забезпечувала його матеріально, надавала допомогу в прибиранні житла, готувала їжу, прала та прасувала його особисті речі та речі, які він використовував для задоволення життєвих потреб, доглядала за чоловіком, який після перенесеного в 2011 році інфаркту та внаслідок низки набутих кардіозахворювань перебував у безпорадному стані та потребував постійного стороннього догляду. Натомість донька спадкоємця будь-якої допомоги батьку не надавала, повністю усунулась від спілкування з батьком. У зв`язку з викладеним позивачка просить, окрім встановлення факту проживання разом із [PERSON] однією сім`єю, про визнання за нею права на спадкування після смерті [PERSON] разом із спадкоємицею за законом першої черги [PERSON] . Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя [PERSON] від 10.11.2021 року позовну заяву залишено без руху. На підставі ухвали судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Щасливої О.В. від 10.11.2024 року позов прийнято до розгляду і відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження. 22 червня 2022 року до суду надійшов відзив відповідачки [PERSON] , з якого випливає, що остання не визнає позов повністю з огляду на таке. Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідним є доведення двох юридичних фактів, а саме: проживання однією сім`єю із спадкодавцем (1) та строк такого проживання, що має обчислюватись не менш ніж п`ятьма роками до смерті спадкодавця (2), жоден з яких позивачка не довела. Позивачка дійсно підтримувала стосунки з батьком відповідачки, проти чого не заперечує [PERSON] , проте ці стосунки не носили постійного характеру; батько міг спілкуватися з [PERSON] протягом місяця, а потім півроку або рік не бачитися з нею взагалі. Жодних намірів на реєстрацію шлюбу з [PERSON] батько відповідачки не мав, ставився несерйозно до відносин з нею, ще до 2019 року намагався припинити з нею спілкування. [PERSON] один постійно проживав в квартирі [ADDRESS] , за якою він особисто і самостійно дбав, здійснював ремонти, облаштовував предметами побуту, сплачував комунальні платежі, але як вільна особа міг залишитися на ніч в житлі [PERSON] або іншої жінки. Майже всі, а в періоди сезону охоти та рибалки, - виключно всі вихідні дні він проводив на природі, був активним та заядлим рибалкою і мисливцем; мав місце для зберігання плавзасобу в товаристві човноволодільців, де постійно і проводив час; часто - разом з донькою [PERSON] . Саме донька займалася похованням батька та встановленням надгробного пам`ятника, що свідчить на користь самостійного проживання [PERSON] за місцем своєї реєстрації. Оскільки відсутні підстави для встановлення факту проживання позивачки однією сім`єю зі [PERSON] , немає і підстав для визнання за позивачкою права на спадкування після його смерті. Разом з тим, навіть за умови визнання за нею цього права, відсутні передумови для зміни черговості спадкування, так як у відповідності до вимог закону спадкоємці наступних черг можуть отримати право на спадкування разом із спадкоємцями, що закликаються до спадкування, у випадках коли спадкодавець через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво перебував у безпорадному стані (1), а спадкоємець протягом тривалого часу опікувався, матеріально забезпечував та надавав спадкодавцеві іншу допомогу. Під безпорадним станом належить розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Проте батько відповідачки не страждав на захворювання, що обумовлювали б його нерухомість та безпорадність; перебував у бадьорому стані; самостійно організовував свою життєдіяльність; не потребував жодної допомоги у створенні умов для життя; мав стабільний гідний заробіток, а його смерть взагалі була раптовою та сталася по дорозі на роботу. У зв`язку з викладеним він не потребував стороннього догляду та не отримував його з боку позивачки. У відсутність підстав для задоволення позову відповідачка просить про відмову в його задоволенні. Ухвалою суду від 18.01.2023 року підготовче провадження в справі закрито, справу призначено до судового розгляду. Заходи забезпечення позову, доказів в справі не застосовувалися. В судовому засіданні 31 травня 2023 року позивач підтримала вимоги позову, просить про його задоволення. Представник позивачки просить про ухвалення рішення на користь її довірительки. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні 8 червня 2023 року пояснила суду, що знає позивачку як особу, з якою її батько зустрічався певний час. Ці стосунки були епізодичними, і батько намагався їх припинити, а остаточне розлучення з позивачкою відбулося на початку 2019 року. У вересні 2019 року [PERSON] віддав ключі від квартири в будинку по [ADDRESS] своїй доньці, показав, де знаходиться його медична картка, сказав, що ні в яких стосунках з жінками не перебуває, запросив відповідачку з сім`єю зустрічати Новий рік. Перебуваючи у батька в гостях, відповідачка по вмісту холодильника, певних прикметах його житла зробила умовивід, що [PERSON] проживає один. Питаннями поховання, поминання, спорудження надгробку займалася відповідачка та її тітка, тобто сестра батька. [PERSON] заховали на кладовищі, де поховані його батьки, - у селі Вільноандріївці Вільнянського району Запорізької області. Позивачку [PERSON] знає з дитинства, вона навіть відпочивала разом з батьком та нею на морському узбережжі, проте знає її не як дружину батька, а як жінку, з якою той зустрічався. В дитинстві нарівні з позивачкою бачила разом з батьком інших жінок. У зв`язку з недоведеністю позову просить про відмову в його задоволенні. Представник відповідачки підтримала доводи своєї довірительки, просить про залишення позову без задоволення. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 10 січня 2024 року проти задоволення позову заперечує, пояснивши, що квартиру [ADDRESS] набувалась ним добросовісно. Про те, що у когось з осіб не має права на її відчуження, він не знав. Просить відмовити в задоволенні позову. В судове засідання 9 вересня 2024 року учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце вирішення справи, не з`явилися, надавши письмові заяви про розв`язання спору без їх участі. При цьому заява позивачки та її представника містить прохання про задоволення позову, заяви відповідачів - про його залишення без задоволення. Означені обставини в силу ст. ст. 211, 223 ЦПК України зумовили розгляд справи у відсутність учасників справи. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов таким, що не підлягає задоволенню, з наступних міркувань. Вирішуючи позов на користь відповідачів, суд виходить з такого. Дію актів цивільного законодавства внормовано статтею 5 ЦК України, відповідно до якої акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність. Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. Згідно із роз`ясненнями п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» встановлення судом факту перебування у фактичних шлюбних відносинах на підставі ст. 273 ЦПК України може мати місце, якщо такі відносини виникли до 8 липня 1944 року і тривали до смерті (пропажі без вісті) одного з подружжя, внаслідок чого шлюб не може бути зареєстровано в органах реєстрації актів громадського стану. В інших випадках заява про встановлення факту перебування у фактичних відносинах судовому розгляду не підлягають. Можливість встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу передбачена п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, який набрав законної сили з 1 вересня 2005 року. В силу наведених положень матеріального і процесуального законодавства з урахуванням принципу дії цивільного закону в часі, суд доходить до висновку, що пред`явлення вимоги про встановлення факту проживання сторін однією сім`єю без укладення шлюбу в період з травня 2001 року по 1 вересня 2005 року не ґрунтуються на законі. Вирішуючи вимоги про встановлення зазначеного факту з часу набуття Цивільним процесуальним кодексом України законної сили по 19 січня 2021 року, суд не вбачає підстав для ухвалення рішення на користь позивачки з таких підстав. У відповідності до ст. 1264 ЦК України, яка містить визначення четвертої черги спадкоємців за законом, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно зі ст. 315 ЦПК України у судовому порядку встановлюються факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. З встановленням зазначеного факту у відповідача може виникнути право на отримання спадщини після смерті [PERSON] як у спадкоємця за законом четвертої черги. У зв`язку з викладеним для вирішення вимог про набуття права на спадкування необхідно доведення факту спільного проживання фізичних осіб саме як членів сім`ї. Згідно із ст. 3 СК України, яка містить поняття сім`ї, сім`я є первинним та основним осередком суспільства, сім`ю становлять особи, що проживають разом, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровної спорідненості, всиновлення, а також на інших підставах, що не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства. За змістом ст. 2 СК України Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові і майнові відносини між подружжям, батьками і дітьми, усиновлювачами і усиновленими, між матір`ю і батьком дитини з його виховання, розвитку і утриманню; між бабкой, дідом, прабабкой, прадідом і онуками, правнуками, рідними братами і сестрами, мачухой, вітчимом і падчеркою, пасинком. Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та (або) майнові відносини між іншими членами сім`ї, визначеними в ньому. Виходячи із змісту наведених положень закону, сім`я - це історично визначена організована соціальна спільність, що ґрунтується на шлюбі та кровній спорідненості, а також на інших підставах, що не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, характерними рисами якої є сумісне життя членів сім`ї, взаємна моральна та матеріальна підтримка, сумісне виховання членами сім`ї один одного і в першу чергу покоління, що підростає. За роз`ясненнями п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п. Семантика прислівника «постійно» свідчить про те, що для кваліфікації певної комунікації як сім`ї необхідна констатація того, що наведені ознаки сім`ї супроводжують таку комунікацію ввесь час, не припиняючись і не перериваючись, тобто ця комунікація є безперервною та безупинною. Аналізуючи надані сторонами докази в їх сукупності, суд не може констатувати доведеність факту проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] , оскільки досліджені судом фактичні дані хоча й свідчать про тривале знайомство та спілкування позивачки зі [PERSON] , але не вказують на їхнє спільне проживання саме сім`єю, на наявність у цьому спілкуванні згаданих ознак сім`ї. Зокрема, свідок [PERSON] показав, що зі [PERSON] він познайомився у зв`язку з захопленням кожним з них рибалкою. Свідок займається виконанням ремонтних робіт, про що розповів [PERSON] , який в 2019 році запросив його для здійснення ремонту в його квартирі по [ADDRESS] . За час виконання ремонтних робіт, які тривали з осені 2019 року по весну 2020 року, в житлі [PERSON] свідок бачив лише його доньку [PERSON] . Розмов про існування у [PERSON] сім`ї не було, але у свідка склалося переконання, що [PERSON] проживає один та не має постійних стосунків з жінкою; в житлі не було жіночих речей. На користь означеного висновку суд приймає довідку про фактичне місце проживання, з якої випливає, що [PERSON] одноосібно проживав в квартирі [ADDRESS] (а. с. 85); акт про фактичне місце проживання про те, що [PERSON] з 2019 року по день своєї смерті, а саме: по 19 січня 2021 року, фактично одноосібно проживав в квартирі [ADDRESS] (а. с. 86); довідку-характеристика об`єднання співвласників багатоквартирного будинку « Чарівна планета » про те, що [PERSON] жив за адресою: [ADDRESS] , з 2005 року та зарекомендував себе виключно з позитивного боку як врівноважена, привітна, активна особа, що самостійно одноособово утримує житло, регулярно оплачує комунальні послуги, бере участь в громадських зборах та роботах з благоустрою будинку та прибудинкової території (а. с. 87). Не вбачаючи ознак сім`ї у відносинах позивачки та [PERSON] , суд звертає особливу увагу на те, що встановлення факту проживання однією сім`єю, як вже зазначено, необхідно позивачці для набуття статусу спадкоємця четвертої черги і реалізації права на спадкування, тому предметом доказування в цій справі крізь призму вимог ст. 1264 ЦК є не лише сумісне проживання осіб протягом певного часу, а проживання сім`єю саме на момент смерті спадкодавця (проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини). Є логічним, що проживання однією сім`єю на час відкриття спадщини, а цим часом в силу ч. 2 ст. 1220 ЦК України є день смерті особи, припускає, що саме члени сім`ї, що проживали разом з померлим, проводжають його в останній шлях, тобто несуть тягар видатків з організації поховання, поминання та спорудження надгробного пам`ятника. Проте судом встановлено, що організацією поховання, поминання займалася донька [PERSON] - відповідачка в справі; - саме вона займалася і встановленням пам`ятника на могилі батька на кладовищі в іншому населеному пункті, де заховані усі близькі родичі [PERSON] (а. с. 82-84). На користь висновку про відсутність ознак сім`ї у відносинах позивачки та [PERSON] приймає суд і той факт, що медичні документи (картки хворого і т. і.), необхідні при здійсненні лікування, медичного нагляду та догляду, на здійсненні якого щодо спадкодавця наполягає позивачка, а також особисті важливі документи (паспорт, пенсійне посвідчення і т. і.), необхідні для організації поховання, зберігалися не за місцем проживання позивачки, де, за її твердженнями, постійно жив і [PERSON] , а в належній йому квартирі [ADDRESS] . У зв`язку з викладеним суд доходить переконання, що позивачкою не доведено ґрунтовності вимоги про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю із спадкодавцем на момент смерті останнього. На зазначені умовиводи суду про відсутність між сторонами відносин, що притаманні членам сім`ї , не впливають показання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , оскільки зазначені особи вказують на спільний відпочинок позивачки із [PERSON] , відвідування ним житла позивачки, проживання в її житлі, їхнє перебування в одних і тих самих компаніях, проти чого не заперечує і відповідачка, зазначаючи, що ці стосунки зумовлені близькістю, що періодично виникала між ними, але не їхнім проживанням однією сім`єю. З наведених міркувань виходить суд і при оцінці наданих позивачкою фотографій, які містять зображення сторін в різні періоди часу в товаристві інших осіб і підтверджують наявність між сторонами добрих стосунків. Недоведеність факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем на момент його смерті виключає задоволення вимог про надання права на зміну черговості спадкування, разом з тим суд знаходить за необхідне оцінити доводи і надані позивачкою фактичні дані в обґрунтування цієї вимоги. Зміна черговості одержання права на спадкування внормована статтею 1259 ЦК України, в силу якої фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. З наведеного положення законодавства випливає, що для набуття права на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, є необхідною наявність сукупності таких передумов, як: безпорадний стан спадкодавця, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом (1) та тривале опікування, надання матеріального забезпечення та іншої допомоги спадкодавцеві з боку спадкоємця. За роз`ясненнями п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду та піклування. За загальновідомим тлумаченням прикметника «безпорадний», - це неспроможний своїми силами справитися з чим-небудь; який потребує допомоги, підтримки; безпомічний. Між тим встановлені судом обставини, що гуртуються на досліджених процесуальних джерелах, свідчать про активність та бадьорість [PERSON] , який не досяг навіть віку непрацездатності, його спроможність самостійно організовувати свою життєдіяльність, відсутність об`єктивної потреби в сторонньому догляді, його працевлаштованість за спеціальністю, що потребує застосування фізичних ресурсів та активності (підсобний робітник), а лише наявність кардіологічних захворювань, не дають суду підстав для констатації безпорадного стану спадкодавця в сенсі статті 1259 ЦК України (а. с. 87-101). Той факт, що смерть [PERSON] була раптовою та сталася в транспорті загального користування під час його руху на роботу, недвозначно свідчить про його фізичну та соціальну активність на момент припинення життєвого існування. На підставі викладеного суд може констатувати необґрунтованість вимог позову, що має наслідком відмову в його задоволенні.

Outcome: dismissed