Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] ; третя особи: [PERSON] , Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгород Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання батьківства та внесення змін до актового запису. Позовні вимоги мотивовано тим, що з 2013 року Позивач [PERSON] перебував у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] , [INFO] , від яких народилась дитина - донька [PERSON] , [INFO] . В той же пріод [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який не було розірвано. В зв`язку з тим, що дитина в [PERSON] народилась до розірвання нею шлюбу з відповідачем [PERSON] , на підставі ч.1 ст.122 СК України, органом реєстрації актів цивільного стану, батьком дитини в актовому записі про її народження було записано колишнього чоловіка [PERSON] - [PERSON] . Однак, з часу свого народження дитина - [PERSON] , [INFO] , постійно фактично, без реєстрації проживала разом із своїм рідним батьком - позивачем по справі [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповідними доказами, який разом із своєю матір`ю - [PERSON] повністю опікувались дівчинкою. Позивач [PERSON] від самого народження дитини визнавав своє батьківство щодо доньки [PERSON] , [INFO] і те, що він є біологічним, рідним батьком дитини підтверджується також Висновком генотипоскопічного дослідження від 04.12.2019 року № 24765, проведеного Медико-генетичним центром (організаційно-правова форма - ТОВ) «МАМА-ПАПА», код ЄДРПОУ 40652411, юридична адреса: м.Київ, вул.Тарасівська, 2/21, згідно якого ймовірність батьківства [PERSON] , [INFO] щодо [PERSON] , [INFO] , становить 99,998051%. Приблизно у 2015-2016 роках [PERSON] залишила Позивача разом із донькою і вибула в невідомому напрямку. З того часу долею своєї доньки не цікавилась і повністю відмовилась від спілкування як з дитиною, так і із своїм цивільним чоловіком. Отже, з метою захисту прав та законних інтересів дитини і повноцінної реалізації своїх батьківських прав та обов`язків по відношенню до доньки, позивач [PERSON] звернувся до Виноградівського районного суду з позовом про визнання його батьком дитини - [PERSON] , [INFO] , та внесення відповідних змін до її актового запису про народження. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, однак від його представника - адвоката Бондарєвої О.С. надійшло клопотання про проведення судового засідання та розгляду справи за відсутності сторони Позивача. Також в клопотанні зазначається, що [PERSON] позовні вимоги підтримує в повному обсязі, як і обставини, на які посилається на їх обгрунтування, просить позов задовольнити повністю, його батьком дитини - [PERSON] , [INFO] , із внесенням відповідних змін до актового запису про народження доньки. Крім іншого, клопотання представника позивача містить погодження на розгляд справи по суті за відсутності відповідача та інших учасників процесу, на підставі наявних матеріалів і сторона позивача не заперечує щодо такого вирішення справи, за наявності для цього передбачених законом підстав. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином, своєчасно повідомленим про день, час та місце розгляду справи, шляхом опублікування відповідних оголошень на офіційному веб-сайті судової влади України від 28.06.2024 та від 25.07.2024, в порядку передбаченому частинами 11, 12 ст.128 ЦПК України, в судове засідання повторно не з`явився, про поважні причини неявки суд не повідомив. Третя особа - [PERSON] , про день час та місце розгляду справи належним чином повідомлена, в судове засідання не з`явилась, про поважні причини неявки суд не повідомила. Третя особа - відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгород Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про день час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, участь свого повноважного представника в судовому засіданні не забезпечив, клопотань про наявність підстав для відкладення розгляду справи не подав. Так, за змістом ч.2 ст.43 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. У відповідності до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Під добросовісністю необхідно розуміти користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживання процесуальними правами. У справах "Осман проти Сполученого королівства" та "Креуз проти Польщі" Європейський суд з прав людини роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. У відповідності до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. В п.5 ч.2 ст.223 ЦПК України унормовано, що суд відкладає розгляд справи, якщо визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Із змісту ч.5 ст.223 ЦПК України слідує, що у разі неповідомлення позивачем про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. З метою запобігання безладному руху справи, зважаючи на мету судового провадження, і на те, що сторони нових доказів до суду не подали, а обсяг наявних у справі доказів є достатнім для вирішення заявлених позовних вимог, суд вважає, що проведення судового засідання за відсутності сторін, не вплине на своєчасний розгляд справи та не призведе до порушення процесуальних прав сторін у спірних правовідносинах. На момент розгляду справи суду не було надано ані відповідачем, ані третіми особами жодних відомостей щодо поважних причин неявки в судове засідання або клопотань щодо необхідності відкладення судового розгляду і наявності для цього передбачених законом підстав. Відзиву на позов, заяв, клопотань чи заперечень третіх осіб до суду не надходило. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідач, як і треті особи по справі, не використали наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні та не з`явилися у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило. Вказаними учасниками провадження не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивача. За таких обставин, з письмової згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Приймаючи до уваги ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, а також те, що відповідач та треті особи обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надали, на підставі ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за їх відсутності. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. У відповідності до ч. 2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглядаючи справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а ч.6 що доказуванняне може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.7 ст.81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України). В судовому засіданні встановлено, що з 2013 року Позивач [PERSON] перебував у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] , [INFO] . Від даних стосунків народилась дитина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] , виданим на підставі актового запису про народження № 516 складеного 14.05.2014 відділом ДРАЦСу по м.Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції в Закарпатській області. На час народження [PERSON] її мати - [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , що підтверджується фотокопією свідоцтва про шлюб [NUMBER] та рішенням Старобільського районного суду Луганської області № 431/1021/18 від 16.05.2018 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, яким розірвано шлюб, зареєстрований між ними 28 серпня 2009 року виконкомом Чорнотисівської сільскої ради Виноградівського району Закарпатської області за актовим записом № 8. В зв`язку з тим, що дитина в [PERSON] народилась до розірвання нею шлюбу з відповідачем [PERSON] на підставі ч.1 ст.122 СК України, органом реєстрації актів цивільного стану, батьком дитини в актовому записі про її народження було записано відповідача по справі [PERSON] , колишнього чоловіка [PERSON] . Із досліджених судом доказів вбачається, що [PERSON] , [INFO] , постійно фактично, без реєстрації проживала разом із своїм рідним батьком - позивачем по справі [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідками голови ОСББ «Можайського 34» №5, актами №3 та №7 про встановлення факту проживання без реєстрації, який разом із своєю матір`ю - [PERSON] повністю опікувались дівчинкою, що також підтверджується довідкою лікаря-педіатра та довідкою ДНЗ № 38 Ужгородської міської ради. Позивач [PERSON] від самого народження дитини визнавав своє батьківство щодо доньки [PERSON] , [INFO] і те, що він є біологічним, рідним батьком дитини підтверджується також Висновком генотипоскопічного дослідження від 04.12.2019 року № 24765, проведеного Медико-генетичним центром (організаційно-правова форма - ТОВ) «МАМА-ПАПА», код ЄДРПОУ 40652411, юридична адреса: м.Київ, вул.Тарасівська, 2/21, згідно якого ймовірність батьківства [PERSON] , [INFO] щодо [PERSON] , [INFO] , становить 99,998051%. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Згідно з вимогами ч.1 ст.128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Відповідно до вимог ч.2 ст.128 СК України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. В ч.3 ст.128 СК України унормовано, що позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Згідно з п. 6.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до останнього, якщо того записано батьком, позов про визнання свого батьківства. Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Згідно з положеннями ч.1 ст.129 СК України, особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. У тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини (п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»). Відповідно до ст.134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Згідно з частиною другою статті 136 СК України, у разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. В п.п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2, з відповідними змінами вказано, що при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Частина 1 ст.3 Конвенції ООН про права дитини, ратифікованої Україною 27.02.1991 року, проголошує, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Визнання батьківства за рішенням суду, розглядається як засіб захисту прав дитини, тобто міра, спрямована на відновлення, визнання порушених або оспорених прав дитини. Визначення батьківства дитини є підставою виникнення батьківських обов`язків, зокрема обов`язку з утримання дитини. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України. У Постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 р. у справі №591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved