Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-22 00:00:00

25.03.2024 року позивач в особі свого представника за довіреністю Гайової Анастасії Сергіївни засобами Електронного суду звернувся до суду із заявою, в якій просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором 4384541 від 27.05.2021 року, укладеним між відповідачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан», який був отриманий позивачем у порядку відступлення права вимоги 11.11.2021 року на підставі договору відступлення права вимоги №07Т, укладеним між позивачем та третьою особою, на суму 35400,00 грн., з яких 8000,00 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту, 25800,00 грн. - сума заборгованості за відсотками та 1600,00 грн. - сума заборгованості за комісіями. Позивач в особі свого представника також просив стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати, які складаються із витрат у вигляді сплаченого при зверненні до суду судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн. В обгрунтування позову було зазначено, що відповідач, отримавши кошти у товаристві з обмеженою відповідальністю «Мілоан», вимога за якою була згодом придбана позивачем, належним чином свої зобов`язання не виконував, що є підставою для стягнення з нього отриманих кредитних коштів, що відповідає вимогам укладеного первинного кредитного договору та є відповідним способом захисту прав кредитора. Ухвалою судді від 19.04.2024 року у справі було відкрито провадження у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін, наданий сторонам час для подання усіх заяв по суті позову (а.с.55). Позивач, його представниця та третя особа у справі про вказану ухвалу були проінформовані засобами Електронного суду у порядку ч.5 ст.272 ЦПК України (а.с.57-59), відповідач вказану ухвалу отримав у відповідності до вимог п.5 ч.6 ст.272 ЦПК України (а.с.60). Заяви, клопотання від учасників справи не надходили та інші процесуальні дії у справі судом не застосовувалися. Відповідач відзив, а третя особа письмові пояснення не подавали. Розгляд справи проводиться у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Можливість ухвалення заочного рішення в такому випадку не передбачена. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 27.05.2021 року між відповідачем та первинним кредитором, який є третьою особою у справі, - товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» був укладений договір про споживчий кредит №4384541, за умовами якого відповідач отримав у третьої особи кредитні кошти у розмірі 8000,00 грн. строком на 15 днів з 27.05.2021 року зі сплатою первинному кредитору комісії у розмірі 1600,00 грн., яка нараховується зі ставкою 20,00% від суми кредиту одноразово та 1800,00 грн. процентів за користування кредитом, які нараховуються за ставкою 1,50% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, з відповідними додатками до договору №1 та №2 (а.с.26, зворотній бік - 31). Кошти були відповідачем отримані 27.05.2021 року, що підтверджується платіжним дорученням 47285046 про перерахування третьою особою відповідачу 8000,00 грн. на кратку [NUMBER] (а.с.33, зворотній бік). Даних про підписання відповідачем вказаного договору одноразовим електронним ідентифікатором в порядку норм Закону України «Про електронну комерцію» матеріали справи не містять. Через не виконання відповідачем своїх зобов`язань перед первинним кредитором, виникла заборгованість, яку третя особа у справі на підставі договору факторингу №07Т від 13.09.2021 року передала позивачеві (а.с.15 - 20). Відповідно до наданого суду акту приймання-передачі реєстру прав вимог від 13.09.2021 року до договору факторингу №07Т від 13.09.2021 року, позивач прийняв реєстр прав вимог щодо 9315 боржників на суму 200189234,88 грн. (а.с.21). За нормами наданого суду договору факторингу №07Т від 13.09.2021 року фінансування вказаного договору повинно відбуватися щомісячно, шляхом сплати фактором клієнту не менше 18% від основної суми заборгованості по реєстрам вчиненим за вказаним договором (п.3.1.1). При цьому строк дії договору був встановлений п.8.2 договору факторингу №07Т до 31.03.2022 року. Акт прийому-передачі реєстру прав вимог не містить деталізацію суми 200189234,88 грн. Позивач сплатив на користь третьої особи 461455,14 грн. по платіжній інструкції №3 від 05.10.2021 року, 712969,86 грн. по платіжній інструкції №1689 від 04.11.2021 року, 533604,44 грн. по платіжній інструкції №1 від 03.12.2021 року, 628796,42 грн. по платіжній інструкції від 10.01.2022 року, 405504,60 грн. по платіжній інструкції від 03.02.2022 року (а.с.34-35), а загалом 2742330,46 грн. Наступні інструкції про оплату від 29.06.2022 року на суму 490047,23 грн. та інші, які були здійснені на підставі додаткової угоди №1 від 05.10.2022 року до договору факторингу №07Т від 13.09.2021 року суд до уваги не приймає (а.с.35-41), оскільки вони були здійснено або поза межами строку дії договору факторингу 07Т, або стосувалися додаткової угоди №1 від 05.10.2022 року до договору факторингу №07Т від 13.09.2021 року, яка суду позивачем надана не була, а тому суду невідомо, що за суми та за що були сплачені позивачем третій особі. При цьому, сума 2742330,46 грн. є меншою від 18% від отриманої позивачем суми у розмірі 200189234,88 грн. за актом приймання-передачі реєстру прав вимог (18% від вказаної суми становить 36034062,28 грн.), а тому фактично договір факторингу відносно 9315 боржників, зазначених в акті від 13.09.2021 року не був виконаний. Оскільки позивач не надав жодного доказу для деталізації здійснених платежів на користь третьої особи у період дії договору, не надав додаткової угоди до договору факторинга №07Т від 05.10.2021 року, вважати, що до нього надійшли вимога до відповідача не можна, оскільки такий перехід не підтверджений належними доказами для беззаперечності встановлення вказаного факту. На підтвердження переходу права вимоги від третьої особи до позивача суду були надані розрахунок заборгованості відповідача перед позивачем, сформований представником позивача за посадою 20.02.2024 року, відповідно до якого загальна сума боргу відповідача складає 35400,00 грн., з яких 8000,00 грн. - тіло кредиту, 25800,00 грн. - сума заборгованості за відсотками та 1600,00 грн. - сума заборгованості за комісією (а.с.49). В цій частині встановлюється, що з наданих суду доказів не можливо встановити розмір заявленої до стягнення заборгованості щодо процентів (окрім тіла кредиту та комісії, яка прямо визначена у договорі). Зокрема, не зрозуміло, які платежі були з боку відповідача на користь третьої особи і коли, як вони були зараховані третьою особою, та як нараховувалися проценти по дням під час дії договору про споживчий кредит №4384541 та після його завершення, якщо вони в той час нараховувалися. Без надання деталізованого розрахунку заборгованості відносно відповідача відсутні підстави для прийняття заявленої позивачем заборгованості, оскільки із вказаної заборгованості неможливо прослідкувати порядок її нарахування. Позивач зобов`язаний підтвердити не тільки загальний розмір отриманої ним заборгованості, а й її деталізацію щодо кожного виду окремого платежу. Обов`язок подання вищевказаних доказів повністю покладається на позивача у справі при зверненні до суду. За відсутності вказаних доказів підстави для задоволення позову відсутні, оскільки не підтверджено як право вимоги позивача до відповідача за відповідним правочином, так і деталізацію самої вимоги в частині її нарахування. Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч.2 ст.76 ЦПК України, ч.2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Засобами доказування є письмові, речові і електронні докази; висновки експертів; показання свідків. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторони. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судові витрати за результатами розгляду справи слід залишити за позивачем на підставі п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed