Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-08 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач-1, [PERSON] ), [PERSON] (далі - позивач-2, [PERSON] ) звернулися до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - відповідач, АТ «Українська залізниця»), в якому просять стягнути з відповідача на користь позивача-1 завдану матеріальну шкоду у розмірі 1 193,88 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача-1, позивача-2 моральну шкоду у розмірі по 5 000,00 грн. кожному. В обґрунтування заявлених вимог позивачі зазначають, що [PERSON] є учасником бойових дій (далі - УБД). [PERSON] також має статус УБД, що підтверджується відповідними посвідченнями. 20.01.2018 року Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві між позивачами було зареєстровано шлюб, про що складено актовий запис № 91. 18.07.2020 року позивач-2 звернувся до каси № 2 вокзалу «Дарниця» м. Києві з метою придбання пільгового квитка сполученням «Маріуполь-Київ» на 09.08.2020 року на своє ім`я та на ім`я позивача-1. Вказують, що [PERSON] пред`явив оригінал листа талонів серії ВБ № 356488 на право одержання проїзних квитків з 50 % знижкою їх вартості на ім`я позивача-1 за посвідченням УБД серії [NUMBER] та надав оригінал вказаного посвідчення. Зазначають, що посвідчення УБД серії [NUMBER] було видано Головним управлінням Національної поліції в Донецькій області у жовтні 2017 року на дошлюбне прізвище позивача-1 - [PERSON] . При придбанні квитка [PERSON] надав касиру разом із талонами також оригінал свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , відповідно до якого після одруження позивач-1 змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Проте працівники каси вокзалу відмовили позивачу-2 у продажі квитка на пільгових умовах та рекомендували звернути до адміністратора Центрального залізничного вокзалу «Київ-Пасажирський». По приїзду до Центрального залізничного вокзалу «Київ-Пасажирський» позивач-2 звернувся до каси, яка обслуговує пільгові категорії громадян та адміністратора із вимогою продати пільговий квиток з 50 % знижкою, надавши оригінали вищевказаних документів, де касиром було відмовлено у придбанні квитка без повідомлення причин, у зв`язку із чим квиток було придбано за повну вартість. Вартість проїзного документу становила 1 193,88 грн. Вказують, що листом АТ «Українська залізниця» від 31.07.2020 року відповідач повідомив про правомірність відмови працівниками вокзалу у продажі пільгового квитка з 50 % знижкою. При цьому листом Управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 03.09.2020 року [PERSON] було повідомлено про те, що заміна посвідчення УБД у зв`язку зі зміною прізвища, ім`я по-батькові не передбачена. За таких обставин, вважають такі дії відповідача протиправними та такими, що суперечать положенням Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом, затвердженим наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 27.12.2006 року № 1196, Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Також, позивачі вважають, що такими діями відповідача їм було завдано моральну шкоду, яку вони оцінюють у розмірі по 5 000,00 грн. кожному. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.11.2020 року справу було передано судді Шевченківського районного суду м. Києва Мальцеву Д.О. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23.11.2020 року позовну заяву [PERSON] , [PERSON] до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування майнової та моральної шкоди передано за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.02.2021 року, справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24.02.2021 року в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] , [PERSON] до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування майнової та моральної шкоди, та судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 30.08.2021 року. 30.08.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача-2 надійшла заява про проведення судового засідання, призначеного на 30.08.2021 року, за його відсутності, в якій останній зазначив, що позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. 30.08.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача-1 надійшла заява про проведення судового засідання, призначеного на 30.08.2021 року, без фіксування технічними засобами. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30.08.2021 року, у зв`язку із неявкою в судове засідання учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час і місце судового засідання, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 17.11.2021 року. 17.11.2021 року справу знято зі складу, у зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному, та судове засідання призначено на 24.02.2022 року. 24.02.2022 року справу знято зі складу, у зв`язку із наявністю загрози життю, здоров`ю та безпеці учасників справи, суддів та працівників апарату суду через військову агресію Російської Федерації проти України, та судове засідання призначено на 20.09.2022 року. 20.09.2022 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача-1 надійшла заява про проведення судового засідання, призначеного на 20.09.2022 року, за її відсутності, в якій остання зазначила, що позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. 20.09.2022 року на електронну пошту Печерського районного суду м. Києва від позивача-2 надійшла заява, без застосування електронного цифрового підпису, про розгляд справи за його відсутності, в якій останній зазначив, що позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20.09.2022 року, у зв`язку із неявкою в судове засідання учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час і місце судового засідання, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 06.06.2023 року. 10.05.2023 року з використанням системи «Електронний суд» на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача-2 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій останній зазначив, що позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. 06.06.2023 року справу знято зі складу, у зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному, та судове засідання призначено на 14.09.2023 року. 12.09.2023 року з використанням системи «Електронний суд» на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача - адвоката Дригіної І.М. надійшов відзив на позовну заяву. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.09.2023 року відзив представника відповідача - адвоката Дригіної І.М., у цивільній справі за позовом [PERSON] , [PERSON] до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування майнової та моральної шкоди повернуто відповідачу без розгляду. 14.09.2023 року справу знято зі складу, у зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному, та судове засідання призначено на 18.12.2023 року. 04.12.2023 року з використанням системи «Електронний суд» на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача-2 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій останній зазначив, що позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. 04.12.2023 року з використанням системи «Електронний суд» на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача-1 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, в якій остання зазначила, що позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18.12.2023 року, у зв`язку із неявкою в судове засідання учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час і місце судового засідання, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 01.04.2024 року. 19.12.2023 року з використанням системи «Електронний суд» на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача - адвоката Дригіної І.М., надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. 25.01.2024 року з використанням системи «Електронний суд» на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача - адвоката Дригіної І.М. надійшли пояснення у справі, які були передані головуючому судді 04.03.2024 року. 01.04.2024 року справу знято зі складу, у зв`язку із розглядом клопотань слідчих органів, та судове засідання призначено на 06.06.2024 року. 05.06.2024 року з використанням системи «Електронний суд» на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача-2 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій останній зазначив, що позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. 05.06.2024 року з використанням системи «Електронний суд» на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача-1 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, в якій остання зазначила, що позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. 06.06.2024 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача - адвоката Дригіної І.М. надійшла заява про відкладення розгляду справи. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06.06.2024 року у зв`язку із задоволенням клопотання представника відповідача, на підставі ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 09.09.2024 року. В судове засідання 09.09.2024 року з`явився представник відповідача. Позивачі у судове засідання 09.09.2024 року не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, в тому числі, електронною поштою та шляхом публікації оголошення на веб-порталі судової влади України. У письмових заявах просили розглядати справу за їх відсутності. Оскільки, згідно з п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності позивача-1, позивача-2. Представник відповідача у судовому засіданні щодо задоволення позову заперечував та просив в позові відмовити. Вислухавши вступне слово представника відповідача, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне. Суд встановив, що [PERSON] має статус учасника бойових дій та, відповідно до посвідчення серії [NUMBER] , виданого 10.08.2016 року Головним управлінням Національної поліції в Донецькій області, має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій (а. с. 15). [PERSON] має статус учасника бойових дій та відповідно до посвідчення серії [NUMBER] , виданого у жовтня 2017 року Головним управлінням Національної поліції в Донецькій області, має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій (а. с. 14). Посвідчення [PERSON] безтермінове і дійсне на всій території України. 20.01.2018 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Прізвище [PERSON] після реєстрації шлюбу - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданим Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві 20.01.2018 року (а. с. 27). Згідно з листом-талоном серії ВБ № 356488 на право одержання ветераном війни і особою, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», проїзних квитків з 50 % знижкою їх вартості, вказаний лист видано учаснику бойових дій [PERSON] за посвідченням серії [NUMBER] (а. с. 18). Так, судом установлено, що 18.07.2020 року [PERSON] звернувся до каси вокзалу «Дарниця» м. Києва з метою придбання на ім`я [PERSON] , яка є учасником бойових дій та має право на пільги, встановлені законом, у тому числі, придбання квитка на пільгових умовах зі знижкою 50 відсотків. Відповідно до листа Українського центру по обслуговуванню пасажирів на залізничному транспорті АТ «Українська залізниця» від 31.07.2020 року, наданого на звернення [PERSON] від 18.07.2020 року, обслуговування пасажирів на вокзалах здійснюється відповідно до Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 27.12.2006 року № 1196. Відповідно до п. 6.1. яких безплатні або пільгові проїзні документи видаються за умови пред`явлення оригіналу документа, який підтверджує право на пільги, та листа (книжки) талонів. У п. 6.7. Правил передбачено, що проїзні документи, видані безплатно або зі знижкою 50 %, дійсні для проїзду тільки в разі, якщо номери в посвідченні та проїзному документі співпадають, інформацію про що було доведено адміністратором та квитковими касирами вокзалу. Оформлення проїзних документів зі знижкою вартості проїзду за посвідченнями, які мають нечіткі формулювання або виправлення (без їх належного завірення органом, що видав такий документ), а також такі, в яких вказана невідповідна інформація, не здійснюється. У зв`язку із тим, що [PERSON] інформація в посвідченні та листі талонів відрізнялася (різні прізвища в документах), останньому було відмовлено в оформленні пільгового проїзду (а. с. 23-24). Звертаючись до суду з позовом, позивач-1 посилалася на те, що відповідач протиправно відмовив у продажу квитка на пільгових умовах зі знижкою 50 відсотків, посилаючись на те, що інформація, зазначена в посвідченні серії [NUMBER] , виданому на ім`я [PERSON] та листі талонів, виданому на ім`я [PERSON] , відрізнялася (різні прізвища в документах). Як визначено у ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних , житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Як визначено у ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно ч. 1, п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до ст. 908 ЦК України, перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Згідно ст. 910 ЦК України, за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов`язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу - також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов`язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його провезення. Укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачею відповідно квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів). Відповідно до ст. 7 Закону України «Про транспорт» тарифи на транспортні послуги встановлюються відповідно до законодавства України. Рівень тарифів на транспорті визначається відповідно до нормативних витрат на одиницю транспортної роботи, рівня рентабельності та оплати податків. Розрахунки із споживачами послуг транспорту загального користування проводяться на основі чинних тарифів у порядку, визначеному кодексами (статутами) окремих видів транспорту та іншими актами законодавства України. Відшкодування збитків від безплатних перевезень пільгових категорій громадян регулюється нормативними актами Кабінету Міністрів України. Статтею 9 Закону України «Про залізничний транспорт» передбачено, що для захисту інтересів окремих категорій громадян на пасажирських перевезеннях, у тому числі приміських, можуть передбачатися пільгові тарифи. Збитки залізничного транспорту загального користування від їх використання відшкодовуються за рахунок державного або місцевих бюджетів залежно від того, яким органом прийнято рішення щодо введення відповідних пільг. Частиною 2 статті 26 Закону України «Про залізничний транспорт» передбачено, що вимоги вантажовідправників, вантажоодержувачів, пасажирів до перевізників щодо порушених прав і законних інтересів розглядаються в претензійному чи позовному порядку. Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги, зокрема: безплатний проїзд усіма видами міського пасажирського транспорту, автомобільним транспортом загального користування в сільській місцевості, а також залізничним і водним транспортом приміського сполучення та автобусами приміських і міжміських маршрутів, у тому числі, внутрірайонних, внутрі- та міжобласних незалежно від відстані та місця проживання за наявності посвідчення встановленого зразка, а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - також електронного квитка, який видається на безоплатній основі. Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 27.12.2006 року № 1196 затверджені Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України (надалі - Правила № 1196). Відповідно до п. 6.1 Правил безплатні або пільгові проїзні документи видаються за умови пред`явлення оригіналу документа, який підтверджує право на пільги, та листа (книжки) талонів. Талони без посвідчення і посвідчення без талонів, а також талон, відрізаний власником талона або іншою особою, крім квиткового касира, уважається недійсним, і проїзд за таким талоном не оформляється. Проїзні документи, видані безплатно або зі знижкою 50 відсотків, дійсні для проїзду тільки в разі, якщо номери в посвідченні та проїзному документі співпадають (п. 6.6. Правил). Так, номери в посвідченні та проїзному документі [PERSON] співпадають. Згідно з п. 7.2. Правил, посадка в поїзд осіб, що здійснюють поїздку за повними, пільговими, у тому числі безплатними та груповими, проїзними документами, здійснюється за умови наявності проїзного документа та документа, що посвідчує особу (паспорта громадянина України, паспорта громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичного паспорта України, службового паспорта України, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи на повернення в Україну, тимчасового посвідчення громадянина України, посвідчення водія, посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, проїзного документа для виїзду за кордон особи, яку визнано біженцем, та особи, яка потребує додаткового захисту, довідки про звернення за захистом в Україні, посвідки на постійне проживання, посвідки на тимчасове проживання, картки мігранта, посвідчення біженця, проїзного документа біженця, паспортного документа іноземця та особи без громадянства), для пасажирів пільгових категорій - додатково оригіналу документа, що підтверджує право на пільговий проїзд. Отже, позивачем-1 були надані всі передбачені Правилами документи, що підтверджують право [PERSON] на пільги, визначені законом, а саме: оригінал документа, який підтверджує право на пільги - оригінал посвідчення учасника бойових дій серії [NUMBER] , видане на її дошлюбне прізвище - [PERSON] та оригінал листа талонів серії ВБ № 356488 на право одержання проїзних квитків з 50 % знижкою їх вартості на ім`я [PERSON] . Як визначено у п. 11 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 р. № 302 в редакції, чинній на момент спірних правовідносин, якщо посвідчення стало непридатним або було втрачене, то за заявою ветерана війни чи іншої особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", видається нове посвідчення у порядку, визначеному пунктом 7 цього Положення. Проте, у зв`язку із зміною прізвища посвідчення не є непридатним. Більш того, відповідно до листа Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 03.09.2020 року, заміна посвідчення учасника бойових дій, у зв`язку із зміною особи прізвища, ім`я або по батькові не передбачена (а. с. 79). За таких обставин, працівниками АТ «Українська залізниця» було безпідставно відмовлено у продажу пільгового проїзного документа зі знижкою 50 відсотків на ім`я [PERSON] . Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як визначено у п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за статтями 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 14.02.2018 року у справі № 621/2805/15-ц (провадження № 61-513св17), від 05.04.2018 року у справі № 456/525/17 (провадження № 61-11108св18), від 06.06.2018 року у справі № 461/5458/16-ц (провадження № 61-28011св18), від 02.04.2018 року у справі № 757/45832/16-ц (провадження № 61-5304св18). Згідно ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, на підтвердження факту спричинення майнової шкоди позивачем-1 надано копію проїзного документу, на ім`я [PERSON] , вартість якого становить 1 193,88 грн. Належних, достатніх та допустимих доказів, в розумінні ст. ст. 76, 77, 78 ЦПК України, на підтвердження правомірності відмови у продажі пільгового проїзного документа зі знижкою 50 відсотків на ім`я [PERSON] , відповідачем не надано. Аналізуючи викладене, позивачем-1 доведено належними і допустимими доказами факт завдання їй матеріальної шкоди відповідачем, причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та настанням тих негативних наслідків на які вона вказує. Відтак, позовні вимоги [PERSON] про стягнення з АТ «Українська залізниця» матеріальної шкоди у розмірі 1 193,88 грн., є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог [PERSON] , [PERSON] в частині відшкодування моральної шкоди у розмірі по 5 000,00 грн. кожному, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Суд погоджується з доводами позивача-1, що внаслідок протиправних дій відповідача вона перенесла певні душевні страждання, була вимушена звертатися до суду за захистом своїх прав, тобто діями відповідача [PERSON] було заподіяно моральну шкоду. Виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважає, що з відповідача на користь позивача-1 підлягає відшкодуванню завдана моральна шкода у розмірі 5 000,00 грн., яка є співмірною глибині душевних переживань позивача, їх тривалості та можливості відновлення. Разом із цим, позивачем-2 не доведено та матеріалами справи не підтверджено факт заподіяння йому моральної шкоди. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як визначено у ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. За таких обставин, позов [PERSON] , [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, оскільки позивачі звільнені від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то судовий збір, який підлягав сплаті за подання позову, стягується з АТ «Українська залізниця» в дохід держави. З урахуванням того, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, то в дохід держави за рахунок відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 942,80 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: partial