Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-11 00:00:00

05.02.2024 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначено, що відповідач [PERSON] є журналістом, членом національної спілки журналістів України та адміністратором групи «Наш Західний» у соцмережі Facebook. З 2020 року відповідач поширює неправдиву інформацію, що принижує честь, гідність та ділову репутацію щодо директора ПО «Ліцей сучасної освіти» [PERSON] . 15.02.2023 року [PERSON] на своїй сторінці в соціальній мережі Facebook розмістив публікацію щодо позивача та її сім`ї: « [PERSON] пропонує винайти «сіто» для пенсіонерів. У вчорашньому своєму опусі, як завжди з кучами помилок правопису, навіжена [PERSON] заявила, що під час війни веде бізнес і ризикує, намагаючись підтримати економіку України. А в цей час біженці щомісячно отримають непогану пенсію і допомогу від країни, де зараз живуть. [PERSON] пропонує «сіто», кому українська пенсія важлива за кордоном, а хто від жиру біситься. Тобто [PERSON] ризикує, а пенсіонери за податки, які вона сплачує до бюджету, жирують. Як Кирпале підтримує економіку України, свідчить те, що податковий борг її приватного ліцею на 1.01.2022 р. склав 3\~450,86 грн.». Відповідач у даному записі принижує позивача, називаючи її психічно хворою, божевільною, так як відповідно до тлумачного словника української мови саме це значення має слово «навіжений». До того ж [PERSON] поширив неправдиву інформацію стосовного того, що ПО «Ліцей сучасної освіти», керівником якого є позивач, станом на 01.01.2022 року мав податковий борг у розмірі 3\~450.68 грн. Даний пост є приниженням честі, гідності та ділової репутації позивача, яка є активним громадським діячем, керівником Благодійного фонду «Взаємодія Дніпра», засновником і директором ПО «Ліцей сучасної освіти», у якому навчаються 260 учнів. [PERSON] систематично порушує законні права позивача, що призводить до приниження її честі, гідності і ділової репутації, через що вона змушена звернутися до суду. На підставі викладеного просить: - зобов`язати відповідача видалити запис про позивача від 15.02.2023 року із заголовком « [PERSON] пропонує винайти «сіто» для пенсіонерів» з власної сторінки в соціальній мережі Facebook, визнавши вказану в ньому інформацію про позивача недостовірною та такою, що порушує її особисті немайнові права, принижує честь, гідність та ділову репутацію; - зобов`язати відповідача публічно вибачитись за розміщення неправдивої інформації про [PERSON] шляхом письмового запису в мережі Інтернет на своїй сторінці в соціальній мережі Facebook; - стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 200\~000 грн. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10.04.2024 року, після усунення недоліків, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі в порядку загального позовного провадження. 13.05.2024 року від [PERSON] надійшов відзив на позов, у якому заперечував проти позовних вимог. Заперечення обґрунтовані тим, що його запис « [PERSON] пропонує винайти «сіто» для пенсіонерів» був відповіддю на пост [PERSON] від 14.02.2023 року «Не популярні, мої особисті, думки». У своєму дописі відповідач не називав позивача психічнохворою і божевільною, а назвав навіженою, що має різні значення. Наприклад, у тлумачному словнику української мови, на який посилається представник позивача, слово означає неврівноважений, нестримний, позбавлений розумного змісту, який виходить за межі нормального щодо сили, величини, напруженості і т.п. У словнику Корованського «навіжений» - це дикий, безглуздий у словнику синонімів Вусика задиркуватий, у словнику синонімів української мови безумний (який здійснюється без обдумування, необачно. суперечить вимогам розуму), шалений. Представник позивача всупереч викладеному вважає, що висловлювання «навіжена» на адресу позивача містить фактичні дані, що остання має психічний розлад. При цьому. допис відповідача є оціночним судженням та не підлягає доведенню його правдивості, а позивач має право відповісти на пост відповідача з власним тлумаченням справи з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень. Окрім того, інформація щодо податкового боргу ліцею взята з сайту «Опендатабот» - української компанії, що надає доступ до державних даних з основних публічних реєстрів для громадян та бізнесу. Позивач не надала доказів щодо завдання їй моральної шкоди, а вимога про публічне вибачення не передбачена чинним законодавством. На підставі викладеного просить у задоволенні позову відмовити. 21.05.2024 року від представника [PERSON] адвоката Ключенкової Х.В. надійшла відповідь на відзив, у якому заперечувала проти аргументів відповідача, викладених у відзиві на позов. Заперечення обґрунтовано тим, що на сайті «Опендатабот» не розміщено інформацію щодо наявності в ПО «Ліцей сучасної освіти» податкового боргу, а надана відповідачем роздруківка не містить назви джерела або посилання на сайт. Також представник наголосила, що слово «навіжений» у дописі відповідача має значення психічнохворий, божевільний, тобто містить фактичну інформацію про те, що позивач має психічний розлад. Враховуючи, що відповідачем поширено недостовірну інформації про позивача, просить позов задовольнити. 23.05.2024 року від [PERSON] надійшли заперечення на відповідь на відзив. У запереченнях вказано, що докази до посту не потрібні, оскільки в спірному дописі [PERSON] виклав суть посту позивача. Інформація щодо податкового боргу ПО «Ліцей сучасної освіти» взята з сайту « [PERSON] », що підтверджується скріном з нього. Позивач не надала докази невідповідності дійсності вказаного доказу. Використовуючи у дописі слово «Навіжена» відповідач мав на увазі «неврівноважена, нестримна», що є його оціночним судженням, критикуючим пропозицію створити «сіто» для пенсіонерів. Позивач не скористалася правом на відповідь. При цьому наявність моральної шкоди не доведена. На підставі викладеного просить відмовити в задоволення позову. 27.05.2024 року від представника [PERSON] надійшли додаткові пояснення. у яких наголошувала, що інформація, викладена в спірному дописі, є недостовірною, зокрема, інформація про податковий борг ліцею, висловлювання «навіжена» містить фактичні дані про те, що [PERSON] має психічний розлад. Також зазначила, що відповідач був редактором грипи «ж/м Західний», власником якої є позивач. Через розбіжності між сторонами щодо ведення групи їх співпраця закінчилася, після чого [PERSON] почав систематично викладати на своїй сторінці у Facebook дописи з неправдивою інформацією, писати заяви на позивача до поліції та переслідувати її на вулицях. Ухвалою суду від 27.05.2024 року підготовче провадження закрито, призначено справу до розгляду по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали, просили задовольнити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] проти позовних вимог заперечував, просив у задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши за своїм\~внутрішнім переконанням докази, наявні в матеріалах справи, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з огляду на таке. У судовому засіданні встановлено, що 15.02.2023 року на особистій сторінці у соціальній мережі «Facebook» [PERSON] опублікував допис наступного змісту: « [PERSON] пропонує винайти «сіто» для пенсіонерів У вчорашньому своєму опусі, як завжди з кучами помилок правопису, навіжена [PERSON] заявила, що під час війни веде бізнес і ризикує, намагаючись підтримати економіку України. А в цей час біженці щомісячно отримають непогану пенсію і допомогу від країни, де зараз живуть. [PERSON] пропонує «сіто», кому українська пенсія важлива за кордоном, а хто від жиру біситься. Тобто [PERSON] ризикує, а пенсіонери за податки, які вона сплачує до бюджету, жирують. Як Кирпале підтримує економіку України, свідчить те, що податковий борг її приватного ліцею на 1.01.2022 р. склав 3\~450,86 грн.» Спірний допис є критикою висловлювань, викладених [PERSON] у публікації «Не популярні, мої особисті, думки» 14.02.2023 року на власній сторінці в соціальній мережі «Facebook» (а.с.56). Статтею 34\~Конституції України\~гарантовано право\~кожного на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань, яке включає право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Водночас згідно зі ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Беручи до уваги приведені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Згідно з ч. 2 ст. 5 Закону України «Про інформацію» реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством (стаття 201 ЦК України). Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України). Кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві (стаття 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (KARPYUK AND OTHERS v. UKRAINE, № 30582/04, 32152/04, § 188, ЄСПЛ, 06 жовтня 2015 року). Преса відіграє істотну роль у демократичному суспільстві. І хоча вона не може переступати певні межі, зокрема, щодо репутації, прав інших осіб і необхідності запобігання розголошенню конфіденційної інформації, тим не менш, її обов`язком є передавати у спосіб, сумісний із її обов`язками та відповідальністю, інформацію та ідеї з усіх питань суспільного інтересу, включно з тими, що стосуються правосуддя. Не тільки на неї покладається завдання передавати таку інформацію та ідеї; громадськість також має право їх отримувати. Позивач [PERSON] є керівником приватної організації «Ліцей сучасної освіти» та БО «Благодійний фонд «Взаємодія Дніпра». У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати, зокрема рекомендації, що містяться в Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність приватного життя. У зазначеній Резолюції визначено, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). Зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку з цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Хоча позивач у судовому засіданні заперечувала, що є публічною особою, судом встановлено, що [PERSON] є публічною фігурою, оскільки є директором закладу освіти та керівником благодійної організації, веде активну громадську діяльність, про що свідчать матеріали справи та пояснення позивача. Тому суд, розглядаючи дану справу, враховує, що [PERSON] є публічною фігурою та її діяльність викликає підвищений інтерес у суспільства. Слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна (LINGENS v. AUSTRIA, № 9815/82, § 46, ЄСПЛ, 08 липня 1986 року). Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду (частина друга статті 30 Закону України «Про інформацію»). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 лютого 2019 року в справі № 725/5585/16-ц (провадження № 61-34549св18), вказано, що: «тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування». Вираження особою суб`єктивної думки у формі коментаря на публікацію, відеосюжет тощо не є твердженням про факт, висловленим особисто цією особою, а є оцінкою отриманої інформації та власними висновками, що ґрунтуються на такій інформації. Особисте трактування отриманої з інших джерел інформації в формі коментаря є оціночним судженням, а не твердженням, тому не може бути ані спростоване, ані підтверджене (постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 травня 2019 року у справі № 757/22307/17-ц, від 29 березня 2023 року у справі №201/10970/21). Вжиті [PERSON] у спірному дописі вислови у формі критики публікації позивача як публічної фігури, а також щодо наявності податкового боргу, що з`ясовано ним з сайту «Опендатабот», є оціночними судженнями, а тому вони не підлягають спростуванню або доведенню їх правдивості, тому висловлення відповідачем оціночних суджень виключає поширення ним недостовірної інформації, яка могла б бути спростована з урахуванням положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Поширена інформація містить оціночні судження, стосувалася публічної особи, інтерес до якої у суспільстві є високим, а тому рівень критики цієї особи або суб`єктивні думки про неї є значно ширшим. У спірній публікації відсутні вислови в брутальній, принизливій чи непристойній формі. У позові [PERSON] посилається на застосування слова «навіжена» як фактичного твердження про стан психічного здоров`я позивача, однак, враховуючи відсутність ознак фактичного твердження в даному вислові, суд не бере до уваги вказане посилання. Отже, враховуючи викладене, за відсутності усіх передбачених у статті 277 ЦК України умов, позовні вимоги [PERSON] про захист честі та гідності фізичної особи, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати позивача покладаються на неї.

Outcome: dismissed