Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-11 00:00:00

ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи позовні вимоги тим, що 04.08.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допогома» та [PERSON] було укладено кредитний договір №213648154. Згідно умов договору, позивач надав відповідачу кредит, в сумі 22000 грн., строком на 18 днів, зі сплатою відсотків. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором, заборгованість [PERSON] становить 81084 грн 92 коп, з яких: 21999.17 грн. - заборгованість за кредитом та 59085,75 грн. заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом. Відповідач, будучи позичальником, не виконує умови договору, не сплачує кошти на погашення кредитного зобов`язання, має заборгованість, яка до цього часу ним не сплачена, в зв`язку з чим, позивач звернувся до суду із даним позовом. На підставі ст.ст.274,276 ЦПК України, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Представник відповідача, [PERSON] , надав суду відзив, в якому просив в задоволенні позову відмовити повністю, мотивуючи тим, що відповідач жодних договорів з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» не укладала. Відносно взятого кредиту та заборгованості дізналася від колекторів із телефонних дзвінків. Відповідачка звернуласьдо поліції про вчинення відносно неї злочину за ч.3 ст.190 КК України та було відкрито кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №12023152110000656. Крім того, позивачем не було надано реєстр прав вимог, підписаній уповноваженою особою ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», до [PERSON] . Наданий ТОВ «Юніт Капітал» реєстр прав вимоги №157 від 26.10.2021, який укладений ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», не є належним та допустимим доказом, так як на ньому зазначено прізвище « [PERSON] », а відповідачка « [PERSON] ». Також не долучено доказів на підтвердження сплати за отримання права вимоги до [PERSON] , а витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн є завищеними. Вирішуючи справу на підставі наявних у ній письмових доказів, суд приходить до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28.11.2018 року між первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТзОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01, який було неодноразово продовжений додатковими угодами від 28.11.2019. 28.11.2019 ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020(Додаток №12). При цьому інші умови договору залишилися без змін. 31.12.2020 між Клієнтом та Фактором укладено додаткову угоду № 26 від 31.12.2020 року до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, що продовжила строк договору до 31 грудня 2021 року( Додаток №13). В даній додатковій угоді Договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28.11.2018 та № 28/1118-01. 31.12.2021 сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2022 року (Додаток №14). При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року. 05.08.2020 року між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» було укладено договір факторингу №05/0820-01, строк дії якого закінчується 04 серпня 2021 року. В подальшому ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали ряд додаткових угод: №2 від 03.08.2021 (Додаток №18) та №3 від 30.12.2022 (Додаток №19) - якими продовжено строк дії Договору факторингу до 30.12.2024 включно, всі інші умови залишились без змін. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 9 від 30.05.2023 до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020, від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 81084,92 грн. (Додаток № 20). 06.03.2024 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та Позивач уклали Договір факторингу № 06/03/24, відповідно до умов якого Позивачу було відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором (Додаток № 22). Відповідно до Акту прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу № 06/03/24 від 06.03.2024, від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до Позивача перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 81084,92 грн. (Додаток № 24). Згідно розрахунку загальний розмір заборгованості становить - 81084,92 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 21999,17 грн; заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом - 59085,75 грн. Відповідно до положень статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України). Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України). Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. В справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу. Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору. З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір № 213648154 був укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] 04.08.2021, натомість договір факторингу № 28/1118-01, за яким ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило право вимоги ТОВ «Таліон Плюс», був укладений 28.11.2018, тобто, на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником [PERSON] , а відтак у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «Таліон Плюс» на підставі договору факторингу від 28.11. 2018 року. Оскільки ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги відносно [PERSON] , як боржника у зобов`язанні, не набуло, таке право не могло було передане цим товариством на підставі договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 року з ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», а останнє в свою чергу не міг передати право вимоги ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» за Договором факторингу № 06/03/24 від 06.03.2024. Таким чином, ТОВ «ФК «ЮНІТ КАПІТАЛ» є неналежним позивачем, оскільки не має права вимагати від відповідачки сплати заборгованості за кредитним договором, укладеним 04.08.2021 між [PERSON] та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої статті 48 ЦПК України, сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, не визнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Суд, розглядаючи справу, повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб`єктності сторін, зокрема, що позивач дійсно є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення. Нормами ЦПК України не передбачено можливості заміни позивача чи залучення особи як співпозивача. Відсутність порушеного, не визнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові. Зокрема, встановивши те, що оспорюваний правочин або інші правовідносини не порушують прав і законних інтересів позивача, суд не повинен вдаватися до перевірки ефективності обраного позивачем способу захисту та правової оцінки по суті спору, встановлення обставин наявності/відсутності ідентифікуючих ознак, оскільки вказане є самостійною, достатньою підставою для відмови в позові. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 910/15262/18, від 03 березня 2020 року у справі № 910/6091/19, від 16 жовтня 2020 року у справі № 910/12787/17. Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із недоведенням позивачем порушення його прав. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати, слід покласти на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed