Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-15 00:00:00

Адвокат Яводчак Олександр Васильович, який діє в інтересах [PERSON] звернувся з позовом до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ» про відшкодування моральної шкоди. Мотивуючи свою заяву тим, що [PERSON] працювала в шкідливих умовах на підприємстві відповідача АТ «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ» внаслідок чого захворіла на професійне захворювання. Звільнена з підприємства 19.01.2024 року відповідно до п.2 ч. 1 ст. 40 КУпП у зв`язку з виявленням невідповідності працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я. Висновком МСЕК від 13.08.2024 року позивачці первинно встановлено 55% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності-з наступним переоглядом. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, позивачка втратила своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що вона не має змоги вести звичне життя та страдає на захворювання. Вказує на те, що у зв`язку з отриманням хронічних професійних захворювань порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки Позивача, остання позбавлена можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно відчуває біль. Наявність даних негативних явищ в житті Позивача свідчить про постійне перенесення нею больових відчуттів та про необхідність проходження лікування, а також вказує на відсутність у Позивача можливості в достатній мірі реалізовувати свої звички та бажання, що в свою чергу, призводить до зниження якості життя її та зменшення благ, які остання мала до моменту професійного захворювання та втрати професійної працездатності. Тривалий процес лікування позбавляв позивачки можливості вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічних професійних захворювань, вона постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Позивач, внаслідок отриманого хронічного професійного захворювання, що супроводжується значною втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначилося та позначається сьогодні на душевному та фізичному станах Позивача, який в тому числі не має можливості приділяти належну увагу своїй родині. Крім того соціальний аспект поняття непрацездатності свідчить про нездатність, в даному випадку, Позивача, матеріально забезпечити себе та членів своєї сім`ї на рівні, визначеному достатнім для проживання людини в Державі, що також завдає моральних страждань Позивачу. Перелічені вище негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес. Отже факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказування іншими засобами доказування. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в сумі 325 000 гривень 00 копійок. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.08.2024 року позовну заяву прийнято до свого провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі доказами. Представниця відповідача\~АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА\~«КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ\~КОМБІНАТ» скористалася\~правом надання\~відзиву,\~у якому\~просила відмовити\~в задоволенні\~позову в\~повному обсязі.\~Вказала,\~що покладення\~обов`язку відшкодувати\~завдану моральну\~шкоду може\~мати місце\~лише за\~умови,\~коли шкода\~була викликана\~протиправною поведінкою\~відповідальної за\~неї особи.\~Акцентувала увагу\~суду,\~що від\~роботодавця не\~повинно вимагатись\~створення умов\~праці,\~які практично\~не можливо\~забезпечити.\~Вимагається лише\~сприяння зниженню\~негативного впливу\~шкідливих умов\~наскільки це\~є обґрунтовано\~можливим.\~Умови праці\~на робочому\~місці,\~безпека технологічних\~процесів,\~машин,\~механізмів,\~устаткування та\~інших засобів\~виробництва,\~стан засобів\~колективного та\~індивідуального захисту,\~що використовуються\~працівником,\~а також\~санітарнопобутові умови\~повинні відповідати\~вимогам законодавства\~(ст.\~6\~Закону України\~«Про охорону\~праці»).\~Відповідно до\~ст.\~13\~Закону України\~«Про охорону\~праці» роботодавець\~зобов`язаний\~створити на\~робочому місці\~в кожному\~структурному підрозділі\~умови праці\~відповідно до\~нормативно-правових\~актів,\~а також\~забезпечити додержання\~вимог законодавства\~щодо прав\~працівників у\~галузі охорони\~праці.\~Відповідно до\~Державних санітарних\~норм та\~Правил «Гігієнічна\~класифікація праці\~за показниками\~шкідливості та\~небезпечності факторів\~виробничого середовища,\~важкості та\~напруженості трудового\~процесу»,\~які затверджені\~Наказом Міністерства\~охорони здоров`я\~України від\~08.04.2014\~року №\~248\~та зареєстровані\~в Міністерстві\~юстиції України\~06.05.2014\~року за\~№ 472/25249,\~робота в\~умовах перевищення\~гігієнічних нормативів\~(3\~клас)\~дозволена тільки\~за умови\~застосування засобів\~колективного та\~індивідуального захисту\~і скорочення\~часу дії\~шкідливих виробничих\~факторів (захист\~часом).\~Таким чином,\~обов`язок\~створити безпечні\~умови праці\~не є\~абсолютним.\~В певних\~умовах виключити\~наявність шкідливих\~виробничих факторів\~не є\~можливим,\~тому від\~роботодавця вимагається\~здійснювати превентивні\~заходи,\~які запобігають\~негативному впливу\~цих факторів.\~Звертаю увагу,\~що у\~позивачки фактична\~тривалість робочого\~дня була\~скорочена та\~становила 7\~годин,\~позивачка забезпечувалася\~засобами колективного\~та індивідуального\~захисту відповідно\~до типових\~галузевих норм.\~Роботодавець здійснював\~всі заходи,\~передбачені чинним\~законодавством,\~які спрямовані\~на зменшення\~впливу та\~дії шкідливих\~виробничих факторів\~на здоров`я\~позивачки.\~З огляду\~на зазначене\~варто зауважити,\~що позивачка\~в позові\~не зазначає,\~яким чином\~роботодавець повинен\~був знизити\~шкідливий вплив\~виробничих факторів.\~В акті\~розслідування причин\~виникнення хронічного\~професійного захворювання\~(отруєння)\~від 10.06.2024\~року (в\~п.\~20)\~зазначено наступне:\~осіб,\~які порушили\~законодавство про\~охорону праці,\~гігієнічні регламенти\~і нормативи,\~не встановлено\~через тривалий\~час роботи\~в умовах\~дії шкідливих\~факторів та\~зміною керівників\~структурних підрозділів\~та керівників\~дільниць.\~Вказала,\~що сума\~моральної шкоди\~значно завищена\~та не\~відповідає засадам\~розумності та\~справедливості.\~При визначенні\~розміру моральної\~шкоди суд\~має оцінювати\~критерії,\~визначені ст.23\~ЦК України,\~зокрема глибину\~фізичних та\~душевних страждань,\~погіршення здібностей\~потерпілого або\~позбавлення його\~можливості їх\~реалізації.\~До того\~ж при\~визначенні розміру\~моральної шкоди\~суд повинен\~виходити із\~загальних засад\~розумності та\~справедливості.\~У постанові\~ВП ВС\~від 15\~грудня 2020\~року у\~справі №\~752/17832/14-ц\~зроблено висновок\~про те,\~як визначати\~розмір моральної\~шкоди:\~суд визначає\~його залежно\~від характеру\~та обсягу\~страждань (фізичних,\~душевних,\~психічних тощо),\~яких зазнав\~позивач,\~характеру немайнових\~втрат (їх\~тривалості,\~можливості відновлення\~тощо)\~та з\~урахуванням інших\~обставин.\~Визначаючи розмір\~відшкодування,\~суд має\~керуватися принципами\~розумності,\~справедливості та\~співмірності.\~Розмір відшкодування\~моральної шкоди\~має бути\~не більшим,\~ніж достатньо\~для розумного\~задоволення потреб\~потерпілої особи,\~і не\~повинен приводити\~до її\~безпідставного збагачення Звернула увагу, що позивачці встановлено втрату професійної працездатності 07.05.2024р. Як випливає з доданих документів хворіти на хронічне обструктивне захворювання легень вона почала у 2022 році. Відтак, слід враховувати у даній справі відносну нетривалість спричинених захворюванням моральних страждань позивачки, які вона просить компенсувати. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України\~встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено та не заперечувалося стороною відповідача, що [PERSON] працювала на підприємстві відповідача АТ «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ». Звільнена з підприємства 19.01.2024 року відповідно до п.2 ч. 1 ст. 40 КУпП у зв`язку з виявленням невідповідності працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я (а.с. 10-12). Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 10.06.2024 року встановлено причини виникнення професійного захворювання, а саме: відповідно до п. 18 Акту П-4 встановлено, що причиною виникнення професійних стали: Пил переважно фіброгенної дії: Концентрація пилу переважно фіброгенної дії з вмістом вільного діоксиду кремнію від 10 до 70% (граніт, шамот, слюда-сирець вуглепородний пил та ін.) в повітрі робочої зони перевищувала гранично-допустиму в 1,11 разів (2,18 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3), згідно вимог «Гігієнічних регламентів хімічних речовин у повітрі робочої зони», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14.07.2020 №1596. Важкість праці: маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну, перевищувала на 2 кг і складала 9 кг при нормі до 7 кг; періодичне перебування у вимушеній робочій позі 25% зміни при нормі до 60% - згідно з вимогами Державних санітарних норм та правил «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затверджених наказом МОЗ України №248 від 08.04.2014року. Особи, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи: враховуючи роботу [PERSON] в шкідливих умовах та неодноразову зміну керівництва підприємства, визначити конкретних посадових осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи встановити неможливо (а.с. 13-15). Відповідно до висновку МСЕК від 13.08.2024 року [PERSON] первинно встановлено 55 % втрати професійної працездатності (з яких: 25% радикулопатія, 30% ХОЗЛ) з 15.07.2024 року з наступним переоглядом 10.07.2026 року , третя група інвалідності, з 15.07.2024 року у зв`язку з професійним захворюванням, інвалідність встановлена з наступним переоглядлм. [PERSON] протипоказана важка фізична праця, тривала хода, вимушена поза, переохолодження, та праця в умовах виробничого пилу ( а. с. 17 -17 зворотній). [PERSON] періодично проходить лікування, що підтверджується наданими до матеріалів справи виписками з медичних карт амбулаторного (стаціонарного ) хворого та медичними висновками лікарської експертної комісії (а. с. 22-28). З наведеного вбачається, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки підставою виникнення професійного захворювання у позивача слугувало саме виконання ним трудових обов`язків значний період на підприємстві відповідача , а отже наявні у зв`язку з цим підстави, передбачені ст. ст. 153, 2371 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. Статтею 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст. 1167 ЦК України - моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. Згідно п. 3 ч. 1 ст.268 ЦК України відносини з приводу відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з ушкодженням здоров`я, випливають з порушення немайнових прав, а тому не мають строку позовної давності. У відповідності до ст. 4 ЗУ «Про охорону праці» від 14 жовтня 1992 року N 2694-XII державна політика в області охорони праці базується на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення незалежних, безпечних умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Частинами 1, 3 статті 13 Закону України «Про охорону праці» визначено: роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 2371 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 2371 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Зупиненням, а в подальшому й скасуванням права громадян, що потерпіли від нещасних випадків на виробництві, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки\~статтею 2371 КЗпП України\~їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством - відповідачем внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці, встановлених нормативів щодо рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації. Суд зауважує, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справа «Войтенко проти України», «Науменко проти України»). Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності змін його здоров`я, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, постійний характер страждань, виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності - 55 % встановлення третьої групи інвалідності з 15.07.2024 року та третю групу інвалідності з 15.07.2024 року з наступним переоглядом в 2026 році, період роботи у відповідача в умовах впливу шкідливих факторів, підставу звільнення з підприємства за станом здоров`я на підставі п.2 ч. 1 ст. 40 КУпП, суд вважає необхідним визначити розмір компенсації у сумі 280 000 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Позивача згідно п.2 ч.1ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Частина 1статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Пунктом 3 частини 2 статті 141 ЦПК України визначено, що у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи приписи статті 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави у сумі 2800 гривень.

Outcome: partial