Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Святошинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позову посилається на те, що вона перебувала разом із [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах з 2012 по 2021 рік. За час спільного проживання позивача з [PERSON] у них народилася донька - [PERSON] , [INFO] .. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 135 СК України відомості про батька дитини записані за вказівкою матері. Просить суд визнати відповідача батьком [PERSON] , [INFO] , внести відповідні зміни у актовий запис про народження дитини, стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки, у розмірі частини всіх видів доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини, починаючи з дня подання позову до суду, оскільки обов`язком батька є матеріально утримувати дитину до досягнення нею повноліття та стягнути судові витрати в тому числы витрати на правову допомогу. Ухвалою суду від 25 квітня 2024 року прийнято до провадження та відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Святошинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. 27.06.2024 року до суду надійшло клопотання від представника позивача адвоката Панасюк Наталії Антонівни про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи. У підготовчому судовому засіданні від 19.08.2024 року відповідач позов визнав частково, а саме заперечував лише проти задоволення вимог про стягнення судового збору та витрат на правову допомогу. У підготовчому судовому засіданні від 19.08.2024 року позивач просила суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, у зв?язку з тим, що відповідач визнав позовні вимоги у частині визнання батьківства просила суд залишити клопотання без розгляду Протокольною ухвалою суду від 19.08.2024 року суд залишив клопотання представника позивача адвоката Панасюк Н.А. про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи без розгляду. Ухвало Сквирського районного суду Київської області від 19.09.2024 року підготовче провадження у даній справі закрито та призначено до судового розгляду. У судове засідання позивач та її представник не з?явилися, проте позивач подала заяву, у якій просила проводити судове засідання без її участі, окрім того просила суд залишити позовну вимогу про стягнення витрат на правову допомогу без розгляду, у іншій частині позовні вимоги просила задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з?явився, подав до суду заяву у якій зазначив, що позовні вимоги у частині визнання батьківства та стягнення аліментів визнає у повному обсязі. Представник третьої особи Святошинського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у судове засідання не з`явився, звернувся до суду з письмовим клопотанням про розгляд справи за їх відсутності, просив суд ухвали рішення відповідно до вимог діючого законодавства. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши заяву позивача про залишення частини позовних вимог без розгляду, суд зазначає наступне. Згідно з п.1 ч.2ст.49 ЦПК України, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, за яким суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Як вбачається з матеріалів справи, позивач самостійно ініціювала питання залишення частини позовних вимог без розгляду. Право на пред`явлення позову, як і право на звернення до суду з клопотанням про залишення позову без розгляду, належить до дискреційних повноважень позивача. На підставі викладеного,суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви, а тому позов в частині з відповідача витрат на оплату правової допомоги слід залишити без розгляду. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ст. 4 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 11, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.97 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2,4,7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно з ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Згідно з ч.1 ст.128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Відповідно до ч.2 ст.128 СК України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Згідно ч.3 ст.128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судової молекулярно-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, суд оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved