Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-18 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі за текстом ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») звернулося до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.04.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі за текстом ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів») та [PERSON] укладений договір позики № 78675291 (далі за текстом Договір). Відповідно до умов Договору ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язується надати відповідачу грошові кошти в розмірі та на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути таку ж саму суму грошових коштів у день закінчення строку договору або ж достроково та сплатити проценти за користування грошовими коштами в порядку та на умовах, визначених Договором. Позивач вказав, що грошові кошти відповідач отримав шляхом безготівкового перерахування коштів у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки. Відтак позивач вважає, що ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» свої зобов`язання за Договором виконало в повному обсязі. 14.06.2021 між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладений Договір факторингу № 14/06/21, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало (відступило) за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло належні ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, які вказані у Реєстрі прав вимоги, у тому числі і право вимоги до [PERSON] за договором позики № 78675291 від 30.04.2023. На думку позивача, указані обставини свідчать про те, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за Договором. Станом на 17.05.2024 заборгованість [PERSON] за Договором становить 40000 грн, з яких: заборгованість за основною сумою боргу 10000 грн; заборгованість за відсотками 30000 грн. З урахуванням викладеного позивач просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за договором позики № 78675291 від 30.04.2023 у сумі 40000 грн. 07.06.2024 відкрите провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначене судове засідання на 03.07.2024 та наданий сторонам строк для подання заяв по суті справи. У судовому засіданні 03.07.2024 відповідач [PERSON] зазначив, що визнає позовні вимоги частково, зокрема щодо суми заборгованості у розмірі 20000 грн та не заперечував, що отримав кредитні кошти у сумі 10000 грн. В іншій частині позову просив відмовити. 03.07.2024 визнано обов`язковою явку представника позивача, у судовому засіданні оголошена перерва до 22.08.2024. 22.08.2024 судове засідання відкладене на 19.09.2024 у зв`язку із неявкою представника позивача. У судове засідання 19.09.2024 представник позивача ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» Костюшок П.М., належним чином повідомлений про дату, час та місце цього засідання, не з`явився. У позовній заяві просив здійснювати розгляд справи без його участі, позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, та просив позов задовольнити повністю. Не заперечував проти заочного розгляду справи та постановлення заочного рішення. У судове засідання 19.09.2024 відповідач [PERSON] , належним чином повідомлений про дату, час і місце цього засідання, не з`явився. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Щодо часткового визнання відповідачем позову суд зауважує, що визнання відповідачем позову ґрунтується на визнанні [PERSON] факту укладення договору позики та наявності заборгованості за указаним договором у розмірі 20000 грн. При цьому суд враховує, що відповідач не є юридично обізнаним щодо правового регулювання укладення договору факторингу та щодо обставин, за наявності яких за договором факторингу відбувається дійсний перехід прав вимоги від первісного кредитора до нового кредитора. За таких підстав суд вважає, що часткове визнання відповідачем позову суперечить закону та не може бути прийняте судом, а тому слід здійснити судовий розгляд справи за наявними доказами. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що у позові слід відмовити з таких підстав. Частини 1, 2 ст. 509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11\~цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частина 1 ст. 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Суд встановив, що відносини, які виникли між сторонами цього спору, є правовідносинами, пов`язаними з укладенням та виконанням договору позики та договору факторингу, та регулюються главами 71, 73 ЦК України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 09.09.2020 у справі № 732/670/19 та від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі за текстом Закон), згідно зі ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону). Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст. 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Так, з матеріалів справи вбачається, що 30.04.2023 між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладений договір позики № 78675291 (а.с. 4-5). Указаний Договір підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора O40tqWBzxi, який був надісланий на електронну адресу відповідача, про що свідчить п. 28 Договору. Відповідно до п. 1 Договору ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язується передати Позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами Договору строк шляхом їх перерахування на банківський рахунок Позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу Позичальника, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму у день закінчення строку Позики або достроково та сплатити позикодавцю плату (Проценти) від суми позики. Згідно з п. 2.1, 2.2 Договору сума позики 10000 грн, строк дії договору 30 днів. Пунктом 2.3 Договору визначено: тип процентної ставки фіксована 2,5% на день; дата надання позики 14.03.2023; дата повернення позики 30.04.2023; процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за один день 2,70%; пеня 2,70% за один день; орієнтовна реальна річна процентна ставка 90465,53%; орієнтовна загальна вартість позики 17500 грн. Підписанням цього договору відповідач підтвердив, що ознайомився на сайті https://mecredit.ua/ua/documents-license/ з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачена ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та нормативно-правовими актами Національного банку України. Позичальник до моменту підписання договору вивчив цей Договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mecredit.ua/ua/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього Договору йому зрозумілі (п. 5.1, 5.2 Договору). Статтею 11 Закону передбачено, що включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Отже, підписанням Договору відповідач підтвердив прийняття відповідних умов надання грошових коштів, які діяли станом на 30.04.2023, а також засвідчив, що він повідомлений позикодавцем у встановлений законом строк про всі умови договору, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства. Статтею 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Наведене у свою чергу свідчить про належне укладення договору позики шляхом проставляння електронного цифрового підпису сторін. Аналогічна правова позиція сформована у цілому ряді постанов Верховного Суду. Так у постанові від 16.12.2020 у справі № 561/77/19, скасовуючи судові рішення про відмову у позові і ухвалюючи нове про стягнення боргу за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув. Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 та від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20. Отже, між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] була досягнута згода щодо всіх істотних умов договору позики, який оформлений сторонами цього договору в електронній формі з використанням електронного підпису. За таких підстав суд доходить висновку, що відповідно до вимог чинного законодавства між ТОВ «ФК\~«1\~Безпечне агентство\~необхідних кредитів»\~та [PERSON] \~укладений електронний\~договір позики\~№ 78675291\~від 30.04.2023\~та,\~як наслідок, у сторін цього договору відповідно до приписів ст. 11 ЦК України виникли права та обов`язки, які випливають із договору позики. Поряд з цим згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1077 ЦК України). Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Частини 1, 5 ст. 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.\~ Так,\~в обґрунтування\~позовних вимог\~позивач зазначив,\~що 14.06.2021 між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладений Договір факторингу № 14/06/21, на підставі якого право вимоги до [PERSON] за договором № 78675291 перейшло до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Надаючи оцінку доводам позивача у цій частині, суд зазначає таке. Так, за правилом\~ст. 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто за наведеним загальним правилом до нового кредитора переходять усі права, які належали первісному кредиторові у зобов`язанні, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір факторингу є підставою для сингулярного правонаступництва, в силу якого не відбувається припинення попереднього кредитного зобов`язання. У такому разі відбувається зміна суб`єктного складу - на стороні кредитора - у правовідношенні, тобто цивільні правовідносини існують безперервно, не припиняючись, відбувається лише заміна одного з їх учасників. Отже, у подібних випадках не відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших. При цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками. Таким чином у разі відступлення права вимоги новий кредитор замінює собою особу у всіх правах, що існували на момент здійснення відступлення і не припинилися внаслідок такої заміни кредитора у зобов`язанні. Зміст зобов`язання як правовідношення визначається сукупністю певних прав та обов`язків, відповідно, у разі описаного відступлення права вимоги до нового кредитора переходять усі права, які належали первісному кредитору. У спірних правовідносинах обсяг прав визначається обсягом прав, пов`язаних із обов`язком з повернення суми кредиту і виконанням усіх похідних від цього зобов`язань. Разом з тим позивач надав суду копію договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 (а.с. 7-8), укладеного між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», а також копії Додаткових угод № 2 від 28.07.2021 та № 13 від 22.11.2023 до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 (а.с. 9-10) не в повному обсязі, що позбавляє суд можливості належно та у повній мірі сприймати зміст цих документів, а також встановити істотні умови такого договору, в тому числі зобов`язання нового кредитора перед первісним кредитором щодо здійснення оплати за придбання права грошової вимоги до боржників, зокрема до [PERSON] за Договором № 78675291. Так само суд позбавлений можливості встановити, чи містить указаний правочин умови, якими визначається, що предметом договору факторингу серед іншого є і право вимоги,\~яке виникне\~в майбутньому\~(майбутня\~вимога).\~Суд зауважує,\~що договір\~факторингу укладений між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» 14.06.2021, тобто раніше, ніж ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] уклали договір позики № 78675291 від 30.04.2023. При цьому\~сам по\~собі витяг\~з реєстру\~прав вимоги\~№ 12\~Договору факторингу\~№ 14/06/21\~від 14.06.2021 не засвідчує перехід права вимоги до [PERSON] за Договором № 78675291 від ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», оскільки, як зазначив суд вище, суд позбавлений можливості дослідити зміст договору факторингу. Крім цього, Верховний Суд у постанові від 17.01.2020 у справі № 916/2286/16 зазначив, що предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату. Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю. Якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (частина третя статті 656 ЦК України). Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу. Разом з\~тим позивач\~не надав\~належних,\~допустимих та\~достатніх доказів,\~які підтверджують,\~що ТОВ\~«ФК «Європейська\~агенція з\~повернення боргів»\~сплатило ТОВ\~ТОВ «ФК\~«1\~Безпечне агентство\~необхідних кредитів»\~кошти за\~передані права\~вимоги за\~Договором факторингу\~№ 14/06/21\~від 14.06.2021 у цілому та за реєстром прав вимоги № 12 зокрема. Платіжний документ банківської установи, який би засвідчував факт безготівкового перерахування грошових коштів, суду не наданий. Більше того\~позивач не\~надав докази\~того,\~що після\~укладення Договору\~факторингу №\~14/06/21\~від 14.06.2021 були виконані вимоги ст. 1082 ЦК України та відповідач отримав письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні була визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. При цьому сам по собі факт укладення договору факторингу не створює для відповідача безумовного обов`язку сплатити борг саме у такому розмірі, який зазначено у договорі. У разі отримання відповідної вимоги від нового кредитора відповідач не позбавлений права висловлювати свої заперечення проти такої вимоги, а новий кредитор зобов`язаний надати докази існування боргу саме у такому розмірі, про стягнення якого заявлено відповідну вимогу. Указані обставини\~свідчать про\~те,\~що заявник\~не довів,\~що ТОВ\~«ФК «Європейська\~агенція з\~повернення боргів»\~відповідно до\~умов Договору\~факторингу №\~14/06/21\~від 14.06.2021 набуло право вимоги до позичальників ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», в тому числі і до [PERSON] за Договором № 78675291. Крім цього, в обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на виконання умов Договору № 78675291 відповідачу був наданий кредит у сумі 10000 грн. При цьому унаслідок порушення відповідачем узятих на себе зобов`язань виникла прострочена заборгованість, яка станом на 17.05.2024 становить 40000 грн, з яких: заборгованість за основною сумою боргу 10000 грн; заборгованість за відсотками 30000 грн. На підтвердження цих обставин позивач надав суду розрахунок заборгованості за договором № 78675291 від 30.04.2024 (а.с. 13). Однак обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Доказами, які можуть підтверджувати наявність кредитної заборгованості боржника перед банком та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. При цьому первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами. До такого правового висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 16.09.2020 при розгляді цивільної справи № 200/5647/18. Проте у матеріалах даної справи виписка з банківського/карткового рахунка відповідача відсутня. Будь-яких інших первинних документів на підтвердження здійснення між сторонами договору позики господарських операцій, зокрема перерахунку кредитних коштів та використання цих коштів відповідачем, позивач не надав. Посилання позивача на наявність роздрукованого розрахунку заборгованості за договором № 78675291 як на підставу задоволення позовних вимог є необґрунтованими, оскільки сам розрахунок, умови кредитування\~тощо є внутрішніми документами фінансової установи та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити обставини видачі кредиту та його розміру, а також розмір заборгованості по кредиту та правильність його визначення. Більше того розрахунок заборгованості за договором № 78675291 від 30.04.2024 складений за період з 22.11.2023 до 30.04.2023 і станом на початкову дату розрахунку вже вказаний розмір заборгованості 40000 грн. Разом з тим первинний розрахунок, з якого можливо встановити, яким чином та за який період виникла заборгованість у сумі 40000 грн, позивач суду не надав. При цьому з урахуванням того, що відповідач заперечує розмір заборгованості за Договором у сумі 40000 грн, суд позбавлений можливості встановити такі обставини та дійсний розмір заборгованості за Договором. З метою отримання особистих пояснень представника позивача щодо усіх зазначених вище обставин суд визнавав явку представника позивача у судове засідання обов`язковою. Однак представник позивача не виконав вимогу суду та у судове засідання не з`явився. Відтак позивач не довів належними та достатніми доказами, що зазначена позивачем заборгованість дійсно має місце та що вона виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов договору позики. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, при зверненні до суду з даним позовом позивач сплатив судовий збір у сумі 3028 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 70221 від 24.05.2024 (а.с. 28). Відтак з урахуванням вказаних норм закону сплачений судовий збір слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed