Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-15 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 31.10.2023 звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 07.11.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено кредитний договір №102777047. Між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» 28.11.2018 укладено договір факторингу №28/1118-01, а 31.12.2020 додатковою угодою №26 до вказаного договору факторингу сторони дійшли згоди викласти текст договору у новій редакції. Відповідно до реєстру божників №133 від 11.05.2021 до договору факторингу №28/1118-01, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс»,\~доТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №102777047. Надалі, 20.10.2022 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №20102022, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» передав ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» належні йому права вимоги, в тому числі і за кредитним договором №102777047 від 07.11.2020, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] . Відповідно до реєстру прав вимоги №2 від 06.03.2023 до договору факторингу №20102022 від 20.10.2022, позивач набув право грошової вимоги до [PERSON] в сумі 73 498 грн 39 коп, з яких: 21 053 грн 73 коп сума заборгованості по основному боргу, 52 444 грн 66 коп сума заборгованості по відсоткам. Про відступлення позивачу права грошової вимоги на адресу відповідача було направлено повідомлення, однак останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості. Оскільки відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язань і заборгованість не погашає, тому позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом, у якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №102777047 від 07.11.2020 в сумі 73 498 грн 39 коп, а також судові витрати по справі. Представник відповідача подала відзив, у якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що позивачем до справи не долучено заявку на отримання грошових коштів в кредит, яка заповнена від імені відповідача, не надано доказів на підтвердження підписання відповідачем кредитного договору за допомогою електронного цифрового підпису, на підтвердження перерахування та зарахування грошових коштів на банківську картку відповідача та докази користування кредитними коштами, а також не надано алгоритму дій споживача в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та виписки з карткового рахунку відповідача. Також позивачем не долучено доказів направлення відповідачу вимоги про усунення порушень виконання зобов`язання, в якій відповідача повідомлено про укладення договорів факторингу та необхідності сплати боргу. Крім того, позивачем не надано належного розрахунку заборгованості по процентам та інших доказів, які б підтверджували кількість днів, за які вони нараховані. При цьому, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», однак позивач не надав виписок з особового рахунку відповідача. Представником позивача подано відповідь на відзив, в якій просила задовольнити позовні вимоги та, відхиляючи заперечення представника відповідача, зазначила, що кредитний договір підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором, який має таку ж юридичну силу, як і власноручний підпис. Договір, укладений між сторонами в електронній формі, має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір не було б укладено. Відповідно до умов укладеного договору кошти надаються позичальнику в безготівковій формі на банківську картку, вказану позичальником при укладенні кредитного договору, на підтвердження чого до відповіді на відзив долучено докази, які підтверджують перерахування відповідачу кредитних коштів та детальний розрахунок заборгованості. Згідно з вказаним розрахунком відповідач частково погашав заборгованість, що свідчить про усвідомлення відповідачем форми оформлення кредитного договору, погодження з його умовами та отримання кредитних коштів. Також вказує, що законодавством України не передбачено обов`язку нового кредитора мати письмове підтвердження відправлення чи отримання боржником повідомлення про відступлення прав вимоги. В судове засідання представник позивача не з`явилася, однак у відповіді на відзив просила розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав, викладених у відзиві, та просила відмовити у їх задоволенні. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 07.11.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем [PERSON] шляхом підписання позичальником електронним підписом з одноразовим ідентифікатором укладено договір №102777047, відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит без конкретної споживчої мети в сумі 6 200 грн на строк 30 днів, тобто до 07.12.2020, з можливістю продовження строку. Також між сторонами узгоджено відсоткову ставку за користування кредитними коштами та порядок користування і повернення коштів. Відповідач зобов`язався повернути вказаний кредит, сплачувати проценти за користування кредитними коштами та виконати інші зобов`язання у строки і на умовах, передбачених цим договором. Згідно з п.4.7 договору сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та товариством в якості підпису позичальника буде використовуватися електронний підпис одноразовим ідентифікатором відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис. Даний договір підписаний [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором MNV67BS5 та містить всі його істотні умови. Надалі, між сторонами, в електронній формі, укладалися додаткові угоди від 08.11.2020, 09.11.2020, 12.11.2020, 14.11.2020, 15.11.2020, 16.11.2020, згідно з якими сторони домовилися збільшити суму кредиту на загальну суму 6 256 грн на строк дії договору №102777047 від 07.11.2020, а також погодили умови продовження користування кредитом, його повернення та порядок сплати процентів. Таким чином, загальна сума кредиту склала 12\~456 грн. Додаткової угодою від 07.12.2020, укладеною в електронній формі, сторони дійшли згоди, у зв`язку з неможливістю виконання позичальником умов договору, продовжити строк, на який був наданий кредит за договором №102777047 від 07.11.2020, на 30 днів. Додаткової угодою від 06.01.2021 сторони дійшли згоди, у зв`язку з неможливістю виконання позичальником умов договору, продовжити строк, на який був наданий кредит за договором №102777047 від 07.11.2020, ще на 30 днів. Надалі, між сторонами знову укладалися додаткові угоди від 29.01.2021, 04.02.2021, 05.02.2021, згідно з якими сторони домовилися збільшити суму кредиту на загальну суму 8 600 грн на строк дії договору №102777047 від 07.11.2020, а також погодили умови продовження користування кредитом, його повернення та порядок сплати процентів. Таким чином, загальна сума кредиту склала 21 055 грн 27 коп. Також, укладеними додатковими угодами від 06.02.2021 та 07.03.2021 сторони дійшли згоди, у зв`язку з неможливістю виконання позичальником умов договору, продовжити строк, на який був наданий кредит за договором №102777047 від 07.11.2020, на загальний строк 60 днів, тобто до 07.04.2021. Платіжними дорученнями ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» від 07.11.2020, 08.11.2020, 09.11.2020, 12.11.2020, 14.11.2020, 15.11.2020, 16.11.2020, 29.01.2021, 04.02.2021, 05.02.2021 підтверджується перерахування ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зазначених вище кредитних коштів на платіжну картку [PERSON] №5167-80ХХ-ХХХХ-1307. Між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» 28.11.2018 укладено Договір факторингу №28/1118-01, а 31.12.2020 додатковою угодою №26 до вказаного договору факторингу сторони дійшли згоди викласти текст договору у новій редакції. Згідно з п.1.3 договору факторингу право вимоги права грошових вимог Клієнта до Боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Відповідно до п.4.1 договору факторингу наявне право вимоги переходить від Клієнта до Фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимоги, по формі, встановленій у відповідному додатку. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права до боржника та додаткового оформлення не потребує. Підписанням Реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним Реєстром права вимоги. Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» станом на 11.05.2024 та Реєстру прав вимоги №133 від 11.05.2021 до договору факторингу №28/1118-01, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс»,\~доТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №102777047 від 07.11.2020 в загальній сумі 57\~750 грн 35 коп, з яких: 21\~053 грн 73 коп заборгованість по основному боргу, 36\~696 грн 62 коп заборгованість по відсоткам. Надалі, між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 20.10.2022 укладено Договір факторингу №20102022, у відповідності до умов якого, ТОВ «Таліон плюс» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Таліон плюс» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрах прав вимоги. Відповідно до п.2.1 Договору факторингу Клієнт зобов`язується відступити Фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Згідно з п.4.1 Договору факторингу сторони Погодили, що право вимоги переходить від Клієнта до Фактора на наступний календарний день після підписання сторонами відповідного Реєстру прав вимог, по формі встановленій у Додатку до цього Договору. Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Таліон плюс» станом на 06.03.2024 та Реєстру прав вимоги №2 від 06.03.2023 до Договору факторингу №20102022 від 20.10.2022 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 73 498 грн 39 коп, з яких: 21\~053 грн 73 коп заборгованість по основному боргу, 52 444 грн 66 коп - заборгованість по відсоткам. На виконання ухвали суду від 14.12.2023 про витребування доказів, АТ «Ощадбанк» надано в електронному вигляді (диск CD-R) наявну в програмному забезпеченні інформацію щодо руху грошових коштів за визначений в ухвалі період по банківському рахунку № [NUMBER] , до якого емітовано банківську платіжну картку № [NUMBER] , відкритого на ім`я [PERSON] в установі АТ «Ощадбанк». Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п.3 ч.1 ст.3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п.6 ч.1 ст.3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 6 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Згідно з ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Загальні правила щодо форми договору визначено у ст.639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти дого-вір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Тобто будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 Кодексу). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 07.10.2020 у справі №127/33824/19. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з п.6 ч.1 ст.3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються ін-шій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п.12 ч.1 ст.3 Закону). Уклавши Договір та додаткові до нього угоди на умовах, викладених в них, [PERSON] тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були закріплені в договорі. Кредитні кошти за спірним кредитним договором до додатковими угодами до нього надавалися [PERSON] в безготівковій формі на платіжну картку № [NUMBER] , відкриту на його ім`я в установі АТ «Ощадбанк». За нормами статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. За статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною першою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимог). Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимог) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб ), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Як слідує з матеріалів справи, ТОВ «ФК «ЄАПБ» у встановленому законом порядку набуло право грошової вимоги по кредитному договору, а [PERSON] прийняв умови та правила надання банківських послуг шляхом підписання договору електронним цифровим підписом за допомогою одноразового ідентифікатора, однак, в порушення умов вказаного договору, відповідач не виконав своїх зобов`язань щодо повернення кредиту в розмірах та на умовах, визначених укладеним правочином, презумпція правомірності якого не спростована. Таким чином суд вважає, що встановлені обставини справи підтверджують обов`язок [PERSON] сплатити заборгованість за кредитним договором №102777047 від 07.11.2020, за яким право вимоги перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на підставі Договору факторингу №20102022 від 20.10.2022. Як вбачається з позову, розмір заборгованості відповідача складає 73 498 грн 39 коп, з яких: 21\~053 грн 73 коп - заборгованість по основному боргу, 52 444 грн 66 коп - заборгованість по відсоткам. Саме таку суму позивач просив стягнути з відповідача у зв`язку з набуттям на неї права вимоги на підставі Договору факторингу №20102022 від 20.10.2022. Розмір заборгованості по основному боргу в сумі 21\~053 грн 73 коп підтверджується матеріалами справи, тому з відповідача підлягає до стягнення заборгованість за основною сумою боргу в згаданому розмірі. Разом з цим, щодо стягнення заборгованості за процентами суд зазначає наступне. За умовами останньої додаткової угоди від 07.03.2021 до кредитного договору №102777047 від 07.11.2020, укладено між Первісним кредитором (ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») та [PERSON] , сторони дійшли згоди, у зв`язку з неможливістю виконання позичальником умов договору, продовжити строк, на який був наданий кредит, на 30 днів, тобто до 07.04.2021. Як вбачається з розрахунку первісного кредитора (ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога»), складеному станом на 11.05.2021 при передачі права вимоги ТОВ «Таліон плюс», розмір заборгованості відповідача по відсоткам складав 36\~696 грн 62 коп. Відсотки нараховувалися за період з 07.11.2020 до 11.05.2021, з урахуванням часткового погашення заборгованості. В свою чергу, при передачі права вимоги ТОВ «Таліон плюс» до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (позивача), розмір заборгованості відповідача по відсоткам станом на 06.03.2023 вже 52 444 грн 66 коп. Так, частинами 1-3 ст.1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Згідно з ч.1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 (справа №444/9519/12) та від 31.10.2018 (№202/4494/16-ц), яка в силу ч.4 ст.263ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18.01.2022 (справа 910/17048/17) щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з ч.2 ст.625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Отже, з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що за кредитним договором та останньою Додатковою угодою до нього від 07.03.2021 про продовження на 30 днів строку, на який був наданий кредит, проценти за користування кредитними коштами можуть бути нараховані лише до 06.04.2021, тобто строку, на який були надані кредитні кошти. Проценти за користування кредитом, як плата по кредиту, після закінчення цього строку не могли нараховуватися. Позивач просив стягнути з відповідача проценти за користування кредитними коштами як за період строку кредитування, так і після закінчення цього строку. При цьому позивач не заявив до відповідача вимоги про стягнення процентів, які передбачені ч.2 ст.625 ЦК України, як міру відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, розмір заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами, який підлягає стягненню на користь позивача складає 25\~664 грн 43 коп, сума яких підтверджується розрахунком первісного кредитора - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Таким чином, всього розмір заборгованості за кредитним договором та відсотками за користування кредитними коштами становить 46 718 грн 16 коп (21\~053 грн 73 коп + 25\~664 грн 43 коп), яка і підлягає стягненню з відповідача. Представником відповідача належними доказами не спростовано факт укладення договору та отримання коштів, в судовому засіданні представник відповідача лише вказала, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження перерахування коштів, а також розрахунку заборгованості. В свою чергу, кредитний договір є дійсним, в судовому порядку не оскаржувався, розрахунок заборгованості представником відповідача не спростовано. Доводи представника відповідача про відсутність доказів на підтвердження підписання відповідачем кредитного договору за допомогою електронного цифрового підпису не можуть бути взяті до уваги судом, оскільки за нормами Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора без здійснення входу відповідача на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету укладання договору між сторонами є технічно не можливим. Належних і документальних доказів на спростування тверджень позивача щодо наявності на договорі електронного цифрового підпису одноразового ідентифікатора представником відповідача не надано. Наголошуючи на відсутності доказів отримання коштів, які переховувалися у безготівковій формі на платіжну картку № [NUMBER] , відкриту на ім`я [PERSON] в установі АТ «Ощадбанк», що встановлено судом з наданих позивачем доказів, представник відповідача, в свою чергу, на доведення такого свого мотиву не надала суду виписки по зазначеному картковому рахунку за спірний період на підтвердження факту не зарахування кредитних коштів на рахунок відповідача, при цьому враховуючи, що ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не є первісним кредитором та не є банківською установою. Тобто, представником відповідача не надано належних і допустимих доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на картковий рахунок відповідача, або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, представник відповідача не була позбавлена можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких через свого довірителя. Також представник відповідача вказувала, що позивачем не долучено доказів направлення відповідачу вимоги про усунення порушень виконання зобов`язання, в якій відповідача повідомлено про укладення договорів факторингу та необхідності сплати боргу. Проте, відхиляючи такі доводи, суд зазначає, що неотримання боржником письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові не є перешкодою для реалізації права фактора звернутися в будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, а боржник в судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог фактора, що відповідає положенням ст.124 Конституції України. Крім того, за змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особи, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним. В даній справі представник відповідача не довела належного повернення відповідачем кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених спірним договором, презумпція правомірності якого не спростована. Фактично, порушене право кредитора залишилося незахищеним, а тому підлягає захисту в судовому порядку. Та обставина, що [PERSON] не отримував від позивача досудової вимоги про необхідність сплати заборгованості не позбавляє позивача на безпосереднє звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості. З огляду на викладене та враховуючи встановлені судом обставини, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Крім того, представник відповідача у поданому відзиві просила стягнути з позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 6\~000 грн. Представник позивача, в свою чергу, у відповіді на відзив просила відмовити у їх відшкодуванні, посилаючись на те, що в розрахунку гонорару та опису робіт по наданню правничої допомоги не зазначено термін виконання робіт по кожному пункту. Також, заявлена вартість виконаних робіт з огляду на малозначність справи та її складність є неспівмірною, не відповідає критеріям реальності наданих адвокатських послуг та розумності їх вартості. Вирішуючи питання про стягнення понесених відповідачем витрат на правничу допомогу суд враховує, що відповідно до ст.133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат. Судові витрати розподіляються між сторонами в порядку ст.141 ЦПК України. Згідно зі ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Судом встановлено, що в матеріалах справи наявні документи, які підтверджують понесені відповідачем витрати на правничу допомогу, а саме: ордер серії ВА №1067461 від 29.11.2023 адвоката Ковальової Т.Ю. на представництво інтересів відповідача; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КР №50 від 08.08.2017; договір про надання правничої допомоги від 19.10.2023, в якому визначена сума гонорару в розмірі 6\~000 грн; детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом; квитанція до прибуткового касового ордера №19-11 від 19.11.2023 по сплату відповідачем 6 000 грн. Судом враховується, що згідно з ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 137 ЦПК України). Дослідивши подані представником відповідача докази та матеріали справи, суд вважає, що в даному випадку розмір витрат на оплату послуг адвоката в сумі 6 000 грн, понесених відповідачем, є документально підтвердженим, вони співмірні зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг в суді та відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Враховуючи часткове задоволення позову, відсоток відмови у якому становить 36,4%, з позивача на користь відповідача необхідно стягнути понесені ним витрати на правничу допомогу пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, в розмірі 2\~184 грн. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України та з огляду часткове задоволення позову, відсоток задоволення в якому становить 63,6%, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1 707 грн 02 коп.

Outcome: partial