Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-17 00:00:00

Представник позивачів [PERSON] та [PERSON] адвокат Поляк М.В. звернулася до Шевченківського районного суду м. Чернівці з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визначення частки у праві власності на земельну ділянку. На обґрунтування заявлених вимог представник позивачів посилається на те, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є співвласниками будинку [ADDRESS] . При цьому позивачам належить на праві спільної сумісної власності квартира [ADDRESS] , що становить 62/100 часток вказаного будинку, [PERSON] - квартира [ADDRESS] , що становить 18/100, а [PERSON] - квартира [ADDRESS] , що становить 20/100. Вищевказаний будинок розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 3710136300:05:004:0060, площею 0.0769 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, за адресою [ADDRESS] . [PERSON] у порядку спадкування після померлого [INFO] [PERSON] набула право власності на 10/100 часток будинку [ADDRESS] . [PERSON] у порядку спадкування після померлого [INFO] [PERSON] набула право власності на 18/100 часток будинку [ADDRESS] . Відтак відповідачам зареєстровано за собою право власності на частку земельної ділянки, яка відповідає їхній частці у праві власності на зазначений будинок та відповідно припинено їхнє право спільної сумісної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3710136300:05:004:0060, площею 0.0769 га. Водночас вищевказана земельна ділянка відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД №124259 від 13.12.2007 р. надалі належить позивачам на праві спільної сумісної власності. З огляду на те, що позивачам належить на праві спільної сумісної власності квартира [ADDRESS] , що становить 62/100 часток будинку, їм належить визначити їхню частку у праві власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3710136300:05:004:0060, площею 0.0769 га, у розмірі 62/100 часток та припинити право спільної сумісної власності позивачів на вказану земельну ділянку. 24.07.2024 суддя ухвалою прийняла та відкрила провадження у справі № 727/7128/24 і призначила справу до розгляду. 19.08.2024 представник позивачів надала письмове клопотання про розгляд справи без участі позивачів та її представника. 27.08.2024 суддя ухвалою закрила підготовче судове засідання та призначила справу до судового розгляду. 18.09.2024 представник позивачів надала письмове клопотання про розгляд справи у відсутність позивачів та його представника. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, у встановлений судом строк, на адресу суду клопотань про відкладення розгляду справи не надала. Позивачі та їх представник в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надали письмову заяву, де просила розглядати справу без їх участі, на позовних вимогах наполягають, проти заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, у встановлений судом строк, на адресу суду клопотань про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву не надала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, у встановлений судом строк, на адресу суду клопотань про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву не надала. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Позивачі та представник позивача не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за наявності всіх наступних умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечував проти такого вирішення справи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, встановленими наступні фактичні обставини справи. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є співвласниками будинку [ADDRESS] . При цьому позивачам належить на праві спільної сумісної власності квартира [ADDRESS] , що становить 62/100 часток вказаного будинку, [PERSON] - квартира [ADDRESS] , що становить 18/100, а [PERSON] - квартира [ADDRESS] , що становить 20/100. Згідно з копією державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД №124259 від 13.12.2007 р. співвласниками земельної ділянки зазначені [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] \~у порядку\~спадкування після\~померлого [INFO] \~ [PERSON] \~набула право\~власності на\~10/100\~часток будинку\~ [ADDRESS] .\~Рішенням Шевченківського\~районного суду\~м.\~Чернівці від\~22.10.2014 р.\~у справі\~№727/8767/14-ц\~визначено,\~що частка\~ [PERSON] ,\~який помер\~ [INFO] ,\~у спільній\~сумісній власності\~на земельні\~ділянку площею\~0.0769 га, яка знаходиться по [ADDRESS] (кадастровий номер 3710136300:05:004:0060) складає 10/100 частин. У подальшому на підставі вказаного рішення [PERSON] було видано державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Назарчук Г.Я. свідоцтво про право на спадщину за законом серії та номер 4-1884 від 21.11.2014 р, та зареєстровано за нею право власності на 10/100 часток вказаної земельної ділянки. [PERSON] у порядку спадкування після померлого [INFO] [PERSON] набула право власності на 18/100 часток будинку [ADDRESS] . Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10.11.2018 р. у справі №727/9439/18 визначено, що частка [PERSON] , який помер [INFO] , у спільній сумісній власності на земельну ділянку площею 0.0769 га, яка розташована в [ADDRESS] , кадастровий номер 3710136300:05:004:0060, складає 18/100 частин. У подальшому на підставі вказаного рішення відповідачу 1 було видано державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Зеліско Ю.В. свідоцтво про право на спадщину за законом серії та номер 5-444 від 04.09.2019 р., та зареєстровано за нею право власності на 18/100 часток вказаної земельної ділянки. Відтак [PERSON] та [PERSON] зареєстровано за собою право власності на частку земельної ділянки, яка відповідає їхній частці у праві власності на будинок за адресою [ADDRESS] , та відповідно припинено їхнє право спільної сумісної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3710136300:05:004:0060, площею 0.0769 га. Водночас вищевказана земельна ділянка відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД №124259 від 13.12.2007 р. надалі належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Відповідно до положень частини першої\~статті 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 15 ЦК України\~визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.\~\~Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 41 Конституції України\~визначає, що право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17 липня 1997 року (Закону № 475/97- ВР), визначено, що кожна фізична чи юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, які передбачені законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1226 ПК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ч. 2 ст. 1225 ПК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Частиною першою ст.1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за виданою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Відповідно до ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до ст. 377 ч. 1 ЦК України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених\~Земельним кодексом України. Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувача, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта. Відповідно до ч. 1 ст. 86 Земельного кодексу України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Відповідно до ст. 89 Земельного кодексу України, що земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки співвласників жилого будинку. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Відповідно до ст. 120 ч. 1 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року. Відповідно до пунктів 4 та 6 глави 1 розділу II нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після визначення (виділення) частки померлого у спільному майні. Тому при спадкуванні таких часток істотне значення має встановлення їх розміру, що може бути зроблено як за життя спадкодавців, так і після відкриття спадщини. Згідно з пунктом 17 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при відкритті після нього спадщини. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Таким чином, факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають та за таких обставин суд уважає, що позов [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визначення частки у праві власності на земельну ділянку підлягає задоволенню повністю.

Outcome: approved