Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-23 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить визначити, що частка [PERSON] у праві спільної сумісної власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , становить 1/4 частину; припинити право власності [PERSON] на 1/4 частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , визнавши за нею - [PERSON] право власності на 1/4 частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що сторони та треті особи є власниками спірної квартири. Шлюб між сторонами розірвано, відповідач у спірній квартирі не мешкає. Вона зверталась до відповідача з пропозицією щодо придбання частки квартири, належної на праві власності відповідачу. Однак до теперішнього часу відповідач ігнорує вказану пропозицію та не бажає йти до нотаріуса. При цьому, суму компенсації за належну відповідачу частку квартири останній отримав. Таким чином, фактично вона та доньки позбавлені можливості ефективно розпоряджатися належним їм майном і реалізувати свої права щодо розпорядження квартирою, оскільки відповідач, як співвласник, перешкоджає цьому, користуючись наявністю права власності на незначну частину у праві спільної часткової власності, фактично зловживає таким правом. При цьому, з огляду на визначені частки квартири, спільне володіння і користування майном є неможливим. Також не можливо виділити частку відповідача в натурі, неможливо поділити квартиру таким чином, щоб кожна з частин відповідала будівельним і санітарним нормам, тобто трикімнатна квартира є неподільною річчю, з огляду на наявність 4-х співвласників. Позивач та її представник у судове засідання не з`явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали, не заперечували про заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи, причину неявки до суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надавав, у зв`язку з чим зі згоди позивача та на підставі ст.ст. 223 ч. 4, 280, 281 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та постановити заочне рішення на підставі наявних доказів. Треті особи у судове засідання не з`явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позову не заперечували. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини. Сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 25.06.2002. Позивачці [PERSON] , відповідачу [PERSON] та третім особам [PERSON] , [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить трикімнатна квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 09.02.1998, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень. Згідно до висновку про вартість майна, ринкова вартість зазначеної квартири станом на 02.05.2024 становить 316300 грн. У квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстрована позивачка [PERSON] . З заяви відповідача [PERSON] вбачається, що він мешкає за адресою: [ADDRESS] , отримав від позивачки 150000 грн. в рахунок відшкодування 1/4 частки від вартості квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , житлом забезпечений, претензій з приводу квартири не має. Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. ст. 317,\~319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Частиною 1 статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно з ч. 1,2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Статтею 361 ЦК України передбачено, що співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Таким чином, виходячи з принципу рівності прав суб`єктів права спільної сумісної власності, суд приходить до висновку, що частки сторін по справі у спільній сумісній власності на вищевказану квартиру становлять по 1/4 частині. Відповідно до ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. З огляду на викладене при вирішенні позову, пред`явленого на підставі статті 365 ЦК України, визначальним для прийняття судом рішення є встановлення обставини про те, що припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників не завдасть шкоди особі, право власності на частку якої припиняється, а визначення істотності шкоди, яка може бути завдана співвласнику, право якого припиняється, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном. Таке тлумачення відповідає сталій судовій практиці щодо застосування статті 365 ЦК України про примусове припинення частки у спільному майні. Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2018 у справі № 908/1754/17 (провадження №12-180гс18), у постанові Верховного Суду від 14.04.2021 у справі № 344/120/16-ц (провадження №61-22129св19). Відповідач спірним\~майном не\~цікавиться,\~у спірній\~квартирі не\~проживає,\~забезпечений іншим\~майном.\~Також позивачкою сплачена відповідачу вартість 1/4 частини спірної квартири у розмірі 150000 грн. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. За заявою позивача, суд не стягує з відповідача понесені нею витрати зі сплати судового збору.

Outcome: approved