Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької РДА про позбавлення батьківських прав. 20.10.2007 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб, що був зареєстрований у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї за актовим записом №3678. 12.12.2014 року рішенням Деснянського районного суду м. Києва по справі №754/18470/14 шлюб між сторонами було розірвано. Від шлюбу з колишньою дружиною [PERSON] , мають трьох дітей: неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] ,[INFO] , та малолітнього [PERSON] , [INFO] . З часу фактичного припинення шлюбних відносин у 2014 році і до подання позову відповідачка [PERSON] не тільки не приймала жодної участі у житті, вихованні дітей, а останній раз бачила дітей у 2015 році. Відповідачка [PERSON] вихованням дітей не займається, не надає жодної матеріальної допомоги на їх утримання, ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей. З моменту розірвання шлюбу спілкування дітей з матір`ю відбувалось лічені рази. Діти вже багато років не отримували від матері подарунків на день народження або інше свято. [PERSON] не відвідує дітей, не цікавиться їх успіхами, шкільним життям. Вихованням, навчанням, духовним та соціальним розвитком дітей займається він самостійно. З огляду на викладене, просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та малолітнього [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 12.07.2023 року відкрито загальне позовне провадження у вказаній цивільній справі. 18.09.2023 року від відповідачки [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона заперечувала проти позбавлення її батьківських прав, посилаючись на те, що любить своїх дітей, після розірвання стосунків з чоловіком всіляко намагалася з ними спілкуватися, проте колишній чоловік чинив їй перешкоди у спілкуванні з дітьми. Вона неодноразово телефонувала колишньому чоловіку [PERSON] але він на її телефонні дзвінки не відповідав. Діти проживають з батьками колишнього чоловіка, а не з позивачем [PERSON] . З моменту, як почалась війна, вона на певний період часу виїжджала з країни, з цих підстав втратила в Україні місце роботи, наразі офіційно не працевлаштована. Просить суд відмовити в задоволенні позову у повному обсязі (а.с. 40-53). Ухвалою суду від 24.10.2023 року закрито підготовче провадження у справі, призначено розгляд справи по суті. Ухвалою суду від 11.12.2023 року прийнято відмову позивача [PERSON] від частини позовних вимог, а саме в частині про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дітей. У судовому засіданні позивач та його представник присутні не були, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлені належним чином, представник позивача до суду надав заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати без участі позивача та його представника (а.с. 141). У судове засідання відповідачка не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи, у відповідності до вимог п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, повідомлена належним чином, зокрема, шляхом розміщення оголошення на веб-сайті Судова влада України на офіційному вебсайті судової влади України про виклик відповідачки до суду в судове засідання, про причини неявки суд не повідомила (а.с. 56, 79, 95, 109, 113, 118). Крім того, інформація щодо даної справи, у тому числі про дату, час і місце її розгляду, розміщена на офіційному веб-сайті «Судова влада України». В попередніх судових засіданнях представник позивача надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, позов підтримав та просив задовольнити. У судовому засіданні, яке було призначене 10.01.2024 року, відповідачка пояснила суду, що від шлюбу з [PERSON] вони мають трьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які наразі проживають з батьком. Після розірвання шлюбу, з 2014 року вона стала проживати окремо від дітей та колишнього чоловіка, бачиться з дітьми зрідка, на регулярній основі фінансово їм не допомагає, оскільки не знала, що їм потрібна допомога, належних умов для проживання дітей у неї немає. Пояснила суду, що не зверталась до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми, оскільки не знала, куди їй слід звертатись з цим питанням. Також розповіла, що коли почався військовий стан, вона з сестрою виїхала за кордон, проте вирішила дітей з собою не брати, залишила їх проживати з батьком у місті Києві. Враховуючи те, що відповідачка обізнана про розгляд справи, подала відзив на позов, була присутня на декількох судових засіданнях, інших заяв про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи без її участі не подавала, що свідчить про те, що наразі відповідачка не бажає з`являтися в судові засідання та не цікавиться розглядом справи. У судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служби у справах дітей Дарницької РДА не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву, в якій просила здійснювати розгляд справи без її участі, та ухвалити рішення відносно законодавства, з максимальним врахуванням інтересів дітей (а.с. 74, 138). Оскільки в судове засідання, яке було призначене на 23.09.2024 року сторони не з`явились, то відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, заслухавши сторони, думку дітей, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з огляду на наступне. Судом встановлено, що [INFO] народилась [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії № [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції м. Києва, актовий запис №1108. Батьком дитини [PERSON] вказаний [PERSON] , матір`ю - [PERSON] (а.с. 9). [INFO] народився [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції м. Києва, актовий запис №1109. Батьком дитини [PERSON] вказаний [PERSON] , матір`ю - [PERSON] (а.с. 10). [INFO] народився [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції м. Києва, актовий запис №1595. Батьком дитини [PERSON] вказаний [PERSON] , матір`ю - [PERSON] (а.с. 11). У відповідності до рішення Деснянського районного суду міста Києва від 12.12.2014 року у цивільній справі №754/18470/14-ц шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 7). Відповідно до розпорядження Дарницької РДА №954 від 24.10.2019 року, місце проживання дітей визначено з батьком - [PERSON] , позивача та відповідачку зобов`язано не допускати протиправних дій та негативних розмов стосовно один одного (а.с. 8). Внаслідок невчасної сплати аліментів, у відповідачки [PERSON] утворилась заборгованість станом на вересень 2022 року у розмірі 81 576,01 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості у виконавчому провадженні [NUMBER] (а.с. 15). У відповідності до характеристик [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , виданих спеціалізованою загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №316 з поглибленим вивченням української мови Дарницького району міста Києва, мати [PERSON] не приймає участі у вихованні та навчанні дітей (а.с. 16-18). Згідно довідок КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Дарницького району міста Києва, мати не супроводжувала дітей під час оглядів (а.с. 19-21). 28.09.2024 року від органу опіки та піклування Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації надійшов висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 74-76). При проведенні обстеження житлово-побутових умов проживання дітей за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що належні умови для їх проживання, відпочинку та розвитку були створені. На засіданні комісії були присутні [PERSON] та [PERSON] та діти, які не заперечували проти позбавлення батьківських прав їх матері. З огляду на висновок органу опіки та піклування Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо дітей вбачається, що на засіданні комісії були присутні батько дітей [PERSON] , мати - [PERSON] та діти [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які повідомили, що матір бачили давно, не спілкуються з нею та не заперечують проти позбавлення її батьківських прав. В свою чергу [PERSON] заперечувала проти позбавлення її батьківських прав, поте не змогла чітко назвати причини та підстави, чому вона не бере участі у вихованні дітей, не спілкується з ними (а.с. 71). Крім того, у судовому засіданні, яке було призначене на 16.04.2024 року, були опитані діти [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , в присутності представника Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької РДА (а.с. 129-132). Малолітній [PERSON] , [INFO] , пояснив суду, що проживає з татом та дідусем, останній раз спілкувався з мамою у вересні минулого року, вважає, що вона не зробила йому нічого хорошого. Після того, як мати з батьком розлучились, мати не дарувала йому подарунків, не цікавилась його життям, на батьківські збори приходить тато або дідусь. Коли батьки розлучились, йому було 4 роки, і з того часу він пам`ятає тільки її зовнішність, характеру її він не знає. Повідомив суду, що після початку військового стану, мати виїхала за кордон, і де вона живе, він не знає, по телефону вони також не спілкуються. Також пояснив суду, що в нього немає бажання спілкуватися з мамою, оскільки вона сама не виявляє бажання з ним спілкуватися. Неповнолітня [PERSON] , [INFO] , пояснила суду, що проживає з батьком, братами і дідусем у квартирі у багатоквартирному будинку. Її мати [PERSON] зникла на 10 років, не писала, не приходила, не намагалась налагодити зв`язок. Весь цей час вихованням займався батько. Десь пів року тому, коли було судове засідання, мати підходила до неї у приміщенні суду, стояла поряд, але навіть не спілкувалась з нею. Бажання спілкуватися з мамою у неї не було і немає, переконана що її мати слід позбавити батьківських прав якомога скоріше, оскільки мати фактично не здійснює свої батьківські обов`язки. Крім того, не хоче, щоб [PERSON] була присутня у її житті, зазначила, що для неї [PERSON] , як матері не існує. Неповнолітній [PERSON] , [INFO] , суду, що проживає з татом, дідусем, братом та сестрою. Стосунки з матір`ю охарактеризував, як «ніякі». Останній раз бачив матір на минулому судовому засіданні у справі, проте не зміг пригадати, щоб вона цікавилась його життям чи навчанням. Не бажає робити будь-які кроки у спілкуванні з матір`ю, оскільки вона навіть не намагається спілкуватися з ним. Періодично мати з`являлась у його житті, не займалась його вихованням, не дарувала подарунки, на його думку, їй було байдуже до нього. Стверджує, що батько дозволяв спілкуватися з матір`ю, проте він сам не бажає мати з нею нічого спільного. Крім того, розповів суду, що були такі випадки, коли йому було погано, болів живіт, а мати нічого в цій ситуації не робила. Суд критично ставиться до тверджень відповідачки про те, що вона зверталась в поліцію з приводу вчинення перешкод у спілкуванні з дітьми, оскільки звернення датоване 30.08.2023 року, вже під час початку розгляду справи у суді (а.с. 49). Інших доказів звернень до поліції, до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми чи безпосередньо до позивача, відповідачкою не надано. Крім того, суд звертає вагу, що у відповіді органу опіки та піклування Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації на звернення [PERSON] зазначено, що [PERSON] не з`явилась на особистий прийом громадян на виклик до виконувача обов`язків голови Дарницької РДА 26.02.2019 року о 16 год. 00 хв. для розгляду її звернення, що стосувалось питання спілкування з дітьми (а.с. 60-61). Конституцією України, ст. 51 визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 164 СК України батько, мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від своїх обов`язків по вихованню дитини. Стаття 150 цього Кодексу перелічує обов`язки батьків щодо виховання дитини. Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 2 ст. 154 СК України, батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Згідно ч.1-3 ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У цьому випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов`язки. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають, крім інших осіб, орган опіки та піклування (ст.165 СК України). Це є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для матері, так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя та праці. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п. 16 вказаної вище Постанови ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 39 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави - учасниці вживають всіх необхідних заходів для сприяння фізичному та психологічному відновленню та соціальній інтеграції дитини, яка є жертвою будь-яких видів нехтування, експлуатації чи зловживань, катувань чи будь-яких жорстоких, нелюдських або принижуючих гідність видів поводження, покарання чи збройних конфліктів. Таке відновлення і реінтеграція мають здійснюватися в умовах, що забезпечують здоров`я, самоповагу і гідність дитини. Відповідно до вищенаведених роз`яснень та норм закону тільки винна поведінка батьків, може бути підставою для позбавлення їх батьківських прав. Відповідно до положень принципу № 6, принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання, ця відповідальність покладена перш за все на батьків. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За підсумками розгляду справи встановлено, що відповідачка фактично самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дітей. Батьківські обов`язки стосовно дітей виконує тільки їх батько, мати проживає окремо, з дітьми ніяких стосунків не підтримує, не спілкується , не виявляє батьківської уваги, турботи. Відповідачка не займається вихованням дітей, не цікавиться їх життям, не має наміру бачитися з дітьми, не цікавиться їх станом здоров`я та навчанням. Суд вважає висновок органу опіки та піклування обґрунтованим, у ньому наведено достатньо підстав та аргументів, які вказують на доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав, а також позитивного впливу такого рішення на інтереси дітей. На зауваження спеціалістів служби у справах дітей та сім`ї матір дитини ситуацію не змінювала, за дітьми належним чином не доглядала та не спілкувалась. При вирішенні спору, суд бере до уваги категоричне та негативне ставлення дітей до матері, як обставину, що має істотне значення. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідачка без поважних причин свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, передбаченими ст. 150 СК України, за власною ініціативою самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дітей, без поважних причин залишила їх без уваги та турботи, при цьому наявна відсутність перешкод у спілкуванні з дітьми, а отже поведінка відповідачки відносно дітей є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками. З наведених вище обставин, суд вважає, що наявні підстави, передбачені п. 2 ч.1 ст.164 СК України для позбавлення відповідачки батьківських прав щодо її дітей, що сприятиме захисту якнайкращих інтересів дітей. На думку суду, за відсутності доказів щодо наявності між дітьми та матір`ю зв`язку, який визначається як сімейне життя, відсутність взагалі протягом тривалого часу будь-якого контакту внаслідок такої свідомої поведінки відповідачки, позбавлення її батьківських прав не становитиме втручання в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у право відповідача на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8 цієї Конвенції. Між інтересами дітей та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і при дотриманні такої рівноваги особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дітьми, водночас ухилення від виконання батьківських обов`язків є в силу закону підставою для позбавлення батьківських прав. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачкою своїм материнськими обов`язками щодо дітей впродовж багатьох років є наслідком її винної поведінки та є підставою для позбавлення її батьківських прав. Відповідно до ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Судом роз`яснюється, що відповідно до ч. 1 ст. 169 ЦПК України мати, батько, позбавлені батьківських прав мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Судом задоволено позовні вимоги позивача, який звільнений від сплати судового збору, а тому з відповідачки в дохід держави слід стягнути судовий збір у сумі 1073,60 грн., відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved