Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-12 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним та [PERSON] , який зареєстрований 14.03.2011 виконавчим комітетом Тисівської сільської ради Івано-Франківської області, актовий запис № 8, неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , залишити проживати з відповідачкою. Судові витрати просить покласти на нього. Свої вимоги мотивує тим, що 14.03.2011 він зареєстрував шлюб з відповідачкою. Від спільного проживання у шлюбі у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Спочатку подружнього життя з відповідачкою відносини у них складалися добре. Однак з часом відносини між ними суттєво погіршились. Вони перестали розуміти один одного і на простих побутових проблемах в них часто виникали сварки та непорозуміння, які призвели до того, що вони стали зовсім чужими людьми. Він намагався неодноразово говорити з дружиною відносно їхніх відносин, однак жодних позитивних результатів це не дало. Приблизно дев?ять місяців тому він змушений був покинути дружину та перейшов проживати на іншу квартиру, і з того часу вони фактично не спілкуються. На даний час він зрозумів, що з даною людиною не зможе створити міцної сім?ї, а тому твердо вирішив шлюб розірвати, оскільки їхній шлюб існує формально. Відповідачка подала до суду заяву, в якій позовні вимоги визнала у повному обсязі. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 08.08.2024 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, запропоновано відповідачці у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин, що підтверджують заперечення проти позову. 23.08.2024 відповідачка подала до суду заяву, в якій позовні вимоги визнала у повному обсязі. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: сторони по справі перебувають у шлюбі з 14.03.2011, який зареєстрований у Виконавчому комітеті Тисівської сільської ради, актовий запис № 8, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 14.03.2011 (а.с. 6). За час шлюбу в сторін народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження (а.с. 7, 8). Між сторонами виник спір з приводу розірвання шлюбу, який вони, враховуючи наявність неповнолітнього сина та малолітньої доньки, не можуть розірвати в позасудовому порядку. Оцінка суду: вивчивши зміст позовної заяви, дослідивши письмові заяви та докази, які надані позивачкою на обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Щодо позовної вимоги про розірвання шлюбу, суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до статті 107 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Частина 2 статті 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як визначено ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що подружнє життя у сторін не склалося, вони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, позивач не бажає зберегти сім`ю за умов, які склалися між сторонами, відповідачка позов визнала, а тому відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Виходячи з цього, суд вважає за необхідне шлюб між сторонами розірвати. Щодо позовної вимоги про залишення сина [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] , проживати разом з відповідачкою суд зазначає наступне. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає (ч. 4 ст. 29 ЦК України). У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом (ч. 3 ст. 29 ЦК України). Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом (ч. 2 ст. 29 ЦК України). Частина друга статті 47 ЦПК України надає можливість неповнолітнім особам віком від 14 до 18 років особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вони особисто беруть участь, якщо інше не встановлено законом. Вказані норми кореспондуються із нормами Сімейного Кодексу України. Частиною першою статті 18 СК України визначено, що кожен учасник сімейних відносин, який досяг 14 років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу, а частиною четвертою статті 152 СК України визначено право дитини на звернення за захистом своїх прав та інтересів безпосередньо до суду, якщо вона досягла 14 років. У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Статтею 161 СК України визначено порядок вирішення спору між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини. При цьому, згідно з частиною третьою статті 160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Водночас, у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження №61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. З урахуванням зазначеного, встановивши обставини справи, зокрема те, що [PERSON] , [INFO] , виповнилося 14 років, суд, враховуючи положення частини другої статті 29 ЦК України та частини третьої статті 160 СК України, дійшов висновку про відсутність передбачених законом підстав для визначення судом місця проживання його з матір`ю, оскільки закон не встановлює права суду визначати місце проживання дитини, яка досягла 14 років, оскільки останній вправі вільно обрати з ким з батьків, які проживають окремо, він бажає проживати, та для вирішення цього питання набув повної цивільної дієздатності, а тому в цій частині позову необхідно відмовити. Щодо малолітньої [PERSON] , [INFO] , беручи до уваги визнання позову відповідачкою та фактичне проживання разом з матір`ю, суд вважає, що її необхідно залишити проживати з останньою. Таким чином, позовна заява в цій частині підлягає задоволенню. Водночас, суд звертає увагу на те, що зазначення у резолютивній частині рішення суду про залишення на проживанні дитини з одним з батьків не свідчить, що суд вирішив позов про визначення місця проживання дітей, оскільки у такому разі суд лише констатує, з ким залишається проживати дитина після розірвання шлюбу, не змінюючи при цьому її місце проживання. На підставі викладеного, ст. 51 Конституції України, ст.ст. 18, 56, 105, 110, 112, 114, 141, 152, 160, 161 СК України, ст.ст. 29, 47 ЦК України, та

Outcome: partial