Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-18 00:00:00

Адвокат Косаковський В.О. в інтересах [PERSON] , звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача [PERSON] , про виключення запису про заборону відчуження та припинення обтяження Позов мотивований тим, що позивачка є власником та була іпотекодавцем об`єкту нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , яке перебувало в іпотеці на підставі кредитного договору №014/4070/82/32206 від 11.04.2007 укладеного між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та третьою особою [PERSON] , та договору іпотеки від 11.04.2007 №583, який було укладено між позивачкою та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль». Право вимоги за вказаними договорами було відступлено банком до ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінансгруп». ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінансгруп» в подальшому на підставі договору від 29.07.2019 №29-07/19 та договором відступлення прав за договором іпотеки відступила право вимоги відповідачу [PERSON] , який відповідно до витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру іпотек набув статусу іпотекодержателя на вказаний об`єкт нерухомого майна. В подальшому вказаний договір відступлення права вимоги від 29.07.2019 №29-07/19 та договір відступлення прав за договором іпотеки від 29.07.2019 постановою Закарпатського апеляційного суду від 13.07.2021 визнано недійсними. Таким чином, з моменту визнання вказаних договорів недійсними відповідач [PERSON] втратив право вимоги за такими, що в свою чергу тягне за собою втрату прав іпотекодержателя на вказаний об`єкт нерухомого майна, а саме квартиру за адресою [ADDRESS] . З моменту розірвання договору між [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія» Укрфінанс Груп» право вимоги разом з іншими правами відповідно до кредитного договору та договору іпотеки перейшло назад до ТОВ «Фінансова компанія» Укрфінанс Груп». Позивачка стверджує, що на даний час між нею, [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія» Укрфінанс Груп» відсутні будь які боргові зобов`язання у зв`язку із сплатою боргу, про що ТОВ «Фінансова компанія» Укрфінанс Груп» було надано відповідну довідку та у державних реєстрах вилучено записи про обтяження на об`єкт нерухомого майна з боку ТОВ «Фінансова компанія» Укрфінанс Груп» та відомості про такого іпотекодержателя. Разом з цим, перевіривши інформацію щодо вказаного об`єкта нерухомого майна шляхом виготовлення витягу на такий встановлено, що відповідач [PERSON] , який на даний час не має будь-якого відношення до вказаної квартири все ще рахується іпотекодержателем. З метою досудового врегулювання спору на адресу відповідача [PERSON] було направлено лист з вимогою вжиття заходів до вилучення записів з державних реєстрів про те, що він є іпотекодержателем на вказаний об`єкт нерухомого майна всупереч викладеним обставинам відповіді на який не отримано та відповіді записи на день подання позовної заяви до суду з відповідних реєстрів не вилучено, чим на думку позивачки порушуються її прав на розпорядження її нерухомим майном. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.09.2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа [PERSON] про виключення заборони відчуження з державного реєстру обтяжень нерухомого майна. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 травня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Третя особа в судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі. У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно на підставі наявних у справі доказів, оскільки проти цього не заперечує позивач. Дослідивши матеріали справи та аналізуючи в сукупності надані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивачка є власником та була іпотекодавцем об`єкту нерухомого майна за адресою [ADDRESS] , яке перебувало в іпотеці на підставі кредитного договору №014/4070/82/32206 від 11.04.2007 укладеного між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та третьою особою [PERSON] , та договору іпотеки від 11.04.2007 №583, який було укладено між позивачкою та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль». ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінансгруп» в подальшому на підставі договору від 29.07.2019 №29-07/19 та договором відступлення прав за договором іпотеки відступила право вимоги відповідачу [PERSON] , який відповідно до витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру іпотек набув статусу іпотекодержателя на вказаний об`єкт нерухомого майна. В подальшому вказаний договір відступлення права вимоги від 29.07.2019 №29-07/19 та договір відступлення прав за договором іпотеки від 29.07.2019 постановою Закарпатського апеляційного суду від 13.07.2021 визнано недійсними. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав №334370739 від 02.06.2023 об`єкт нерухомого майна за адресою [ADDRESS] належить позивачці та такий перебуває в іпотеці та іпотекодержателем відповідно до такого рахується відповідач [PERSON] . До суду також надано претензію надіслану на представником позивачки на адресу відповідача про вжиття заходів щодо вилучення записів з Державного реєстру обтяжень вказаного об`єкту нерухомого майна та запису про іпотеку з Державного реєстру іпотек. Також, надано довідку від ТзОВ «Фінансова компанія «Укрфінансгруп» про відсутність будь яких заборгованостей зі сторони позивачки [PERSON] та третьої особи [PERSON] . Згідно зі ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо урегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна, а положення статті 17 Закону України «Про іпотеку» містить виключний перелік підстав припинення іпотеки, аналогічний із закріпленим у статті 593 ЦК України. Відтак, іпотека припиняється в разі припинення основного зобов`язання, зокрема, на підставі виконання. Законодавство не вимагає від іпотекодавця будь - яких дій, пов`язаних з припиненням іпотеки оскільки іпотека, за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості припиняється за фактом припинення виконання основного зобов`язання. За відсутності обґрунтованої заборгованості позичальника та вимог кредитора про стягнення заборгованості та припинення у зв`язку із цим основного зобов`язання іпотека припиняється. Частиною 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього оправа чи обмежений у його здійсненні. Слід також зазначити, що під час застосування вищенаведених норм права підлягає врахуванню висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 у справі №711/4556/16-ц (пункти 54, 68-70), відповідно до якого іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», пункт 1 частини першої і речення друге цієї частини статті 593 ЦК України). Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.09.2019 у справі № 695/3790/15-п зазначено, що дійсно записи про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна, а також іпотеки за належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором є перешкодами в реалізації власником права розпорядження відповідним майном. Проте у справі, яка переглядається ефективним способом захисту порушених прав позивача було пред`явлення позову про визнання іпотеки такою, що припинена (оскільки щодо цього існував спір, про що свідчить факт зміни позивачем підстав та предмета позову), а не визнання припиненим договору іпотеки, а також - про зняття заборони відчуження нерухомого майна та виключення відповідних записів з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек. Підстави для зобов`язання нотаріуса вчиняти певні дії відсутні, оскільки у випадку одержання відповідної заяви та підтверджуючих документів або за наявності рішення суду нотаріус сам повинен зняти заборону відчуження майна та провести державну реєстрацію припинення обтяження (заборони), а також - припинити інше речове право (іпотеку). Згідно з вимогами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Також, Згідно ч. 3 статті 17 Закону України «Про іпотеку» відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ч. 5, 6 ст. 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України чи індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків та інших обов`язкових платежів та інформація про припинення обтяження. Записи щодо обтяжень, які втратили свою чинність, підлягають вилученню з Державного реєстру через шість місяців після реєстрації відомостей, про припинення. Заяви про виникнення, зміну, припинення обтяжень та про звернення стягнення на предмет обтяження підписуються обтяжувачем. Якщо заява подається в електронній формі, вона повинна містити електронний підпис обтяжувача. Відповідно до п. 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127 (далі - Порядок) для державної реєстрації прав, що набуваються, змінюються або припиняються у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість набуття, зміни чи припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину. Таким чином, разом з припиненням іпотеки фактично припиняється обтяження нерухомого майна іпотекою, так як всі правові підстави для його утримання під обтяженням відсутні. Отже, з моменту державної реєстрації відомостей про припинення іпотеки (припинення обтяження нерухомого майна іпотекою) підлягають державній реєстрації і відомості про зняття заборони відчуження, накладеної під час посвідчення такого нотаріального договору та вилучення запису з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Пунктом 5.1 Глави 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 передбачено, що нотаріус знімає заборону відчуження майна, в тому числі й за рішенням суду. Відповідно до ст. 31-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» реєстраційні дії на підставі рішень судів проводяться виключно на підставі рішень, отриманих у результаті інформаційної взаємодії Державного реєстру прав та Єдиного державного реєстру судових рішень, без подання відповідної заяви заявником. Судом встановлено, що записи про іпотеку та обтяження об`єкту нерухомого майна здійснено на підставі договорів, які визнано недійсними, а відтак позовна заява є підставною та підлягає до задоволення. Згідно зі ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, суд приходить до висновку, що запис про іпотеку №32262505 та запис про обтяження №32593976 порушує права позивачки на розпорядження належним її майном, а відтак такі записи підлягають вилученню. У відповідності до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім і підтверджені документально судові витрати у вигляді судового збору в сумі 2147,20 грн.

Outcome: approved