Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-11 00:00:00

У квітні 2024 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач) про захист честі, гідності та ділової репутації, відповідно до вимог якого просив суд: - зобов`язати [PERSON] видалити зі своєї сторінки в соціальній мережі «Facebook» допис, який опубліковано [INFO] о17 :17 та фотографії [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ; зобов`язати [PERSON] видалити зі своєї сторінки в соціальній мережі «Facebook» усі коментарі, які розміщені під дописом, який опубліковано [INFO] о17 :17; - зобов`язати [PERSON] , протягом п`яти днів з дня набрання судовим рішенням законної сили спростувати недостовірну інформацію, опублікувати на своїй сторінці в соціальній мережі «Facebook», за адресою: [INFO] під заголовком «СПРОСТУВАННЯ інформації яка була викладена [INFO] о 17:17» вступну та резолютивну частину судового рішення; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] завдану матеріальну шкоду у розмірі 7 264,38грн. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] завдану моральну шкоду у розмірі 200 000,00 грн. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що [INFO] о 17:17 год., у соціальній мережі «Facebook» було опубліковано допис користувача « [PERSON] » та опубліковано фотографії [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Зазначене підтверджується, зокрема і наступним висловлюванням, яке міститься у дописі «Хочу щоб світ знав в обличчя своїх «героїв». Публічне розповсюдження фотографії позивача не було погоджено, а отже використання фотографій без згоди особи є неправомірним. Також йому відомо, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не надавали таку згоду відповідачу. Також, [INFO] о 17:17 год., у соціальній мережі «Facebook» було опубліковано допис, користувача - « [PERSON] », в якому зазначено наступне: « [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] : ці люди причетні до викрадення мого сина [PERSON] , якого без мого відома та моєї згоди вивезли в березні 2022 року за кордон, пів року мені брехали де та з ким знаходиться мій син, можливості вільного спілкування з сином у мене немає, адже його бабуся, [PERSON] заблокувала мене у всіх можливих додатках, А моя так звана «кума», [PERSON] , яка була у мене на весіллі та хрестила мою доньку [PERSON] , при цьому жодного разу навіть не цікавилася дитиною, мала стосунки з моїм тоді ще чоловіком [PERSON] і, як тільки ми розлучилися одразу змінила свій номер, розірвала всі контакти зі мною та одразу ж вийшла заміж за [PERSON] , не гаючи часу. [PERSON] , не маючи власних дітей вкрала мого сина разом з [PERSON] та вже більше року судових тяжб я не маю доступу до своєї дитини! Разом з цим, [PERSON] та [PERSON] знаходяться в Києві та подають позови до суду, подають апеляції, викликають наряди поліції, пишуть скарги і заяви. Вже більше року мій син без мами і без тата.. його налаштовують проти мене! То є злочин. І повторюсь ще раз: Бог все бачить і я щиро вірю, що справедливість існує… Замість того, щоб приносити користь на захист своєї країни як справжні чоловіки, ці двоє здорових чоловіків кривдять слабшу за них жінку, А їх дружини тим часом калічать психіку мого сина за кордоном, це все, на що здатні ці люди. Хочу щоб світ знав в обличчя своїх «героїв». Вказаний допис поширили на своїх сторінках у соціальній мережі «Facebook» мінімум 3 користувачі мережі інтернет. Під поширеним дописом користувачі соціальній мережі «Facebook» залишали коментарі та образливі висловлювання на адресу родини [PERSON] . Позивач зауважує, що поширена негативна, недостовірна інформація в соціальній мережі «Facebook», що не відповідає дійсності, порушує його права і свободи, принижує честь та гідність. Поширена інформація, завдала шкоди особистим немайновим благам. У травні 2023 року, [PERSON] соціальній мережі «Facebook» виявив допис користувача « [PERSON] ». Публікація допису заподіяна протиправною поведінкою відповідача до [PERSON] , членів його сім`ї та близьких родичів завдала глибоких душевних страждань, та фізичного болю, які [PERSON] відчув після ознайомлення з дописом в соціальній мережі «Facebook». Після ознайомлення з дописом « [PERSON] », який опубліковано в соціальній мережі «Facebook» [INFO] в 17:17 год., [PERSON] звернувся до Дочірнього підприємства «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» для фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет. В подальшому, внаслідок стресу був госпіталізований до Олександрівської клінічної лікарні міста Києва. Раптова госпіталізація пов`язана зі стресом за наслідками розміщення та поширення відповідачем негативної, недостовірної інформації в соціальній мережі «Facebook», з використанням фотографій родини [PERSON] , а також з негативними дописами користувачів мережі інтернет, та нанесла моральної шкоди особистим немайновим благам [PERSON] , у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано для розгляду судді Романишеній І.П. 08.04.2024 року позивач подав клопотання про витребування доказів у Шевченківського УП ГУНП у м. Києві, а саме постанову у справі №12022100100002203 за заявою [PERSON] від 17.07.2022 року. Ухвалою суду від 01.05.2024 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 10.05.2024 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до ст. 274 ЦПК України. 11.06.2024 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити у задоволенні позову. Вказала, що не визнає позовні вимоги у повному обсязі, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту публікації та поширення в соціальній мережі "Facebook" у мережі Інтернет спірної публікації та фотографій саме відповідачем. Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того факту, що веб-сторінка: [INFO] в соціальній мережі "Facebook" у мережі Інтернет користувача " [PERSON] " належить відповідачу і що саме відповідач є автором, розмістила та поширила спірну інформацію та фотографії. З наданих позивачем доказів неможливо встановити приналежність сторінки " [PERSON] " у соціальній мережі «Facebook» відповідачу. Позивач надає лише докази на підтвердження розміщення спірної інформації на веб-сторінках в соціальній мережі "Facebook" у мережі Інтернет. Позовні вимоги грунтуються на домислах та припущеннях, а тому просить відмовити у задоволенні позову на відшкодувати понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 12 000 грн. Відповідь на відзив до суду не надходила. Щодо клопотання позивача про витребування доказів, то суд зауважує, що відповідно до ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 21.09.2022 року у справі №761/18328/22 (копію якої долучено відповідачем до відзиву) було скасовано постанову слідчого Шевченківського ГУ НП у м.Києві від 31.08.2022 року у кримінальному провадженні за №12022100100002203 про закриття кримінального провадження, відтак вказана постанова не може бути засобом доказування в цивільному процесі, отже відсутні підстави для задоволення клопотання позивача. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини спірних правовідносин та дійшов до наступних висновків. Частиною 1 ст.15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [INFO] о 17:17 год., у соціальній мережі «Facebook» на сторінці певної особи, яка зареєстрована як користувач - « [PERSON] », було опубліковано допис, який містив наступну інформацію: - « [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] : ці люди причетні до викрадення мого сина [PERSON] , якого без мого відома та моєї згоди вивезли в березні 2022 року за кордон, пів року мені брехали де та з ким знаходиться мій син, можливості вільного спілкування з сином у мене немає, адже його бабуся, [PERSON] заблокувала мене у всіх можливих додатках, А моя так звана «кума», [PERSON] , яка була у мене на весіллі та хрестила мою доньку [PERSON] , при цьому жодного разу навіть не цікавилася дитиною, мала стосунки з моїм тоді ще чоловіком [PERSON] і, як тільки ми розлучилися одразу змінила свій номер, розірвала всі контакти зі мною та одразу ж вийшла заміж за [PERSON] , не гаючи часу. [PERSON] , не маючи власних дітей вкрала мого сина разом з [PERSON] та вже більше року судових тяжб я не маю доступу до своєї дитини! Разом з цим, [PERSON] та [PERSON] знаходяться в Києві та подають позови до суду, подають апеляції, викликають наряди поліції, пишуть скарги і заяви. Вже більше року мій син без мами і без тата.. його налаштовують проти мене! То є злочин. І повторюсь ще раз: Бог все бачить і я щиро вірю, що справедливість існує… Замість того, щоб приносити користь на захист своєї країни як справжні чоловіки, ці двоє здорових чоловіків кривдять слабшу за них жінку, А їх дружини тим часом калічать психіку мого сина за кордоном, це все, на що здатні ці люди. Хочу щоб світ знав в обличчя своїх «героїв». Також, як вказує позивач, що до вказаного допису було додано фотографії, з зображенням [PERSON] , а також членів родини - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Під поширеним дописом користувачі соціальній мережі «Facebook» залишали коментарі. Згідно звіту Дочірнього підприємства «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» №104/2023-ЗВ, підготовленого за зверненням позивача, під час проведення фіксації, досліджувалися веб-сторінки наступних користувачів: 1.[INFO] id: [NUMBER] ; далі - досліджувана веб-сторінка №1 - Користувач « [PERSON] », містить наступну інформацію: Хто цим поділився - користувач « [PERSON] », [INFO] в 00:54, - користувач « [PERSON] », [INFO] в 16:20, допис користувача « [PERSON] » від [INFO] 17:17, прикріплені фотографії, коментарі. Під дописом, який розміщено на сторінці користувача « [PERSON] » зазначено -поділились: 13 ; 2.[INFO] id: [NUMBER] ; далі - досліджувана веб-сторіка №2 - Користувач « [PERSON] », містить наступну інформацію: Допис користувача « [PERSON] » від [INFO] 17:17, прикріплені фотографії, коментарі; 3.[INFO] id: [NUMBER] ; далі - досліджувана веб-сторіка №3 - Користувач « [PERSON] », містить наступну інформацію: Інформація - члени сім`ї: [PERSON] - сестра, [PERSON] - двоюрідна сестра, [PERSON] - двоюрідна сестра, [PERSON] - двоюрідна сестра; 4. [INFO] id: [NUMBER] ; далі - досліджувана веб-сторіка №4 - Користувач « [PERSON] », містить наступну інформацію: Інформація - члени сім`ї: [PERSON] - сестра, [PERSON] - двоюрідна сестра, [PERSON] - двоюрідна сестра, [PERSON] - двоюрідна сестра; 5. [INFO] id: [NUMBER] ; далі - досліджувана веб-сторіка №5 - Користувач « [PERSON] », містить наступну інформацію: Інформація - члени сім`ї : [PERSON] - сестра; 6.[INFO] id: [NUMBER] ; далі - досліджувана веб-сторіка №6 - Користувач « [PERSON] »; 7.[INFO] id: [NUMBER] ; далі - досліджувана веб-сторіка №7 - Користувач « [PERSON] », містить наступну інформацію: Інформація - члени сім`ї: [PERSON] - двоюрідна сестра; 8.[INFO] id: [NUMBER] ; далі - досліджувана веб-сторіка №8 - Користувач « [PERSON] » ( [PERSON] ); 9.[INFO] id: [NUMBER] ; далі - досліджувана веб-сторіка №9 - Користувач « [PERSON] » ( [PERSON] ), містить наступну інформацію: Інформація - члени сім`ї: [PERSON] - двоюрідна сестра; 10.[INFO] id: [NUMBER] ; далі - досліджувана веб-сторіка №10 - Користувач « [PERSON] », містить наступну інформацію: допис користувача « [PERSON] » від [INFO] 17:17, який було поширено [INFO] в 00:54. Під дописом, який розміщено на сторінці користувача « [PERSON] » зазначено - поділились: 2 ; 11.[INFO] id: [NUMBER] ; далі - досліджувана веб-сторіка №11 - Користувач « [PERSON] », містить наступну інформацію: допис користувача « [PERSON] » від [INFO] 17:17, який було поширено [INFO] в 00:54. Під дописом, який розміщено на сторінці користувача « [PERSON] » зазначено - поділились: 2 ; 12.[INFO] id: [NUMBER] ; далі - досліджувана веб-сторіка №12 - Користувач «[PERSON]», містить наступну інформацію: допис користувача « [PERSON] » від [INFO] 17:17, який було поширено [INFO] в 16:20. Під дописом, який розміщено на сторінці користувача « [PERSON] » зазначено - поділились: 1 ; 13.[INFO] id: [NUMBER] ; далі - досліджувана веб-сторіка №13 - Користувач «[PERSON]»; 14.[INFO] id: [NUMBER] ; далі - досліджувана веб-сторіка №14 - Користувач « [PERSON] », містить наступну інформацію: Інформація - «в браке с [PERSON]»; 15.[INFO] id: [NUMBER] ; далі - досліджувана веб-сторінка №15 - Користувач « [PERSON] », містить наступну інформацію: допис користувача « [PERSON] » від [INFO] 17:17, який було поширено [INFO] в 18:06. Над дописом, який розміщено на сторінці користувача « [PERSON] » зазначено - Максимальний репост!. У звіті також зазначено, що за результатами проведеної перевірки веб-сайту https://www.facebook.com, що включає досліджувані веб-сторінки № 1 - 15, було встановлено наступне: Доменне ім?я: facebook.com; Доступність за доменним ім?ям веб-сайту для публічного використання у мережі Інтернет: так; Дата та час реєстрації доменного імені: 1997-03-29T05:00:00Z; Дата внесення останніх змін щодо зареєстрованого доменного імені: 2022-01-26T16:45:06Z; Дата та час завершення строку реєстрації доменного імені: 2031-03-30T04:00:00Z; DNS сервер (-и): c.ns.facebook.com, b.ns.facebook.com a.ns.facebook.com, d.ns.facebook.com; WHOIS Server: whois.registrarsafe.com; Інформація про реєстратора доменного імені: найменування: Registrar SEC, LLC / Registrar Safe, LLC; місцезнаходження: 1601 Willow Road, Menlo Park, CA 94025; веб-сайт: https://registrarsec.com/; адреса електронної пошти: abusecomplaints@registrarsafe.com ; телефон: +1.6503087004 ; факс: +1 650 472 9224 ; Інформація про реєстранта доменного імені в службі WHOIS: найменування / прізвище, ім?я, по батькові: Meta Platforms, Inc.; адреса місцезнаходження: 1601 Willow Rd, Menlo Park CA, 94025, US ; адреса електронної пошти: domain@fb.com ; телефон: +1.6505434800 ; факс: +1.6505434800 ; ІР-адреса(и), якій/яким відповідає доменне ім?я: IPv4: [NUMBER], IPv6: [NUMBER]; Інформація про хостинг-провайдера: найменування:Facebook, Inc.; адреса місцезнаходження: 94025, US, CA, Menlo Park, 1601 Willow Rd.; веб-сайт: https://www.facebook.com/; адреса електронної пошти: domain@facebook.com ; телефон: +1-650-543-4800 ; Тип сервера: proxygen-bolt; Інформація про достовірність/ точність відображення змісту досліджуваної (-их) веб-сторінки (-ок) в браузері Google Chrome: так. У статті 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Положенням статті 34 Конституції України встановлено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Згідно із статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації. У пунктах 9, 12 та 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Відповідно до ст.2 Закону України «Про інформацію» основними принципами інформаційних відносин є: гарантованість права на інформацію; відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією; достовірність і повнота інформації; свобода вираження поглядів і переконань; правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації; захищеність особи від втручання в її особисте та сімейне життя. Статтею 27 Закону України «Про інформацію» передбачено, що порушення законодавства України про інформацію тягне за собою дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність згідно із законами України. У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що при розгляді даної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Пунктом 18 вказаної вище Постанови роз`яснено, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Вказана позиція також узгоджується з постановою Верховного Суду Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 грудня 2023 року у справі № 201/10963/21. У пункті 6.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18 (провадження N 12-110гс19) викладено висновок про те, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайту - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайту можуть бути витребувані відповідно до положень процесуального законодавства в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет. Згідно з усталеною практикою у сфері реєстрації і користування доменними іменами у мережі Інтернет, власником веб-сайту може бути інша особа, ніж реєстрант доменного імені, яким адресується такий веб-сайт. У таких випадках, власник веб-сайту визначається у договорі, укладеному з реєстрантом доменного імені. Інформація щодо власника веб сайту може бути отримана у хостинг-провайдера веб-сайту. Таким чином, пред`являючи вимоги до певної особи та визначаючи її відповідачем у цій категорії прав, позивач має надати докази ідентифікації особи, яка буде відповідати за порушення його права та довести приналежність акаунту у соціальній мережі тій чи іншій фізичній особі. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 01 грудня 2021 року (справа №310/6999/19-ц, провадження № 61-14120св21) та від 01 червня 2022 року (справа №607/19370/20, провадження № 61-21309св21). У даній справі позивач стверджує, що йому достеменно відомо хто є автором спірної публікації та коментарів до неї. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі №904/4494/18 вказано на те, що спростуванню підлягає тільки поширена недостовірна інформація, і саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. У постанові від 02 червня 2021 року у справі №201/6995/17 Верховний Суд погодився з висновками апеляційного суду, який встановив, що сторінка у соціальній мережі «Фейсбук», експертом, атестованим за спеціальністю «Дослідження телекомунікаційних систем (обладнання) та засобів» не досліджувалася. Висновки фахівця в галузі дослідження телекомунікаційних систем відсутні. З клопотанням про призначення у справі судової експертизи для проведення комп`ютерно-технічного дослідження та дослідження телекомунікаційних систем (обладнання) та засобів для встановлення власників аккаунтів, розміщених на ресурсах-посиланнях із залученням фахівців для дослідження телекомунікаційних систем (обладнання) сторони не зверталися. Доменне ім`я facebook.соm є приватним доменним іменем другого рівня в домені соm, який є загальним доменом верхнього рівня. Доменне ім`я facebook.соm не відноситься до українського сегменту Інтернет. Адреса facebook не належить до адресного простору українського сегмента мережі Інтернет, адміністрування цих доменних імен в Україні не здійснюється. В межах розгляду даної справи, наданим позивачем звітом Дочірнього підприємства «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» №104/2023-ЗВ лише зафіксовано і досліджено зміст веб-сторінок, на яких розміщена інформація, яка, як вважає позивач, порушує його права. Водночас, вказаний звіт не свідчить, що відповідач, на сторінці соціальної мережі «Фейсбук», яка належить саме їй, виклала зазначену в позові інформацію про позивача. Будь-яких інших належних доказів, які б підтверджували вказаний факт, матеріали справи не містять. Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту, що саме відповідач є автором публікацій та коментарів, викладених у соціальній мережі «Фейсбук», зі змістом яких не погоджується позивач. Позивачем не доведено, що саме відповідач поширювала оспорювану позивачем інформацію в мережі Інтернет з огляду на те, що мережа «Фейсбук» є соціальною, загальнодоступною мережею, де будь-хто, без ідентифікації особи може створити будь-яку кількість сторінок, під будь-яким (в тому числі вигаданим) іменем, публікувати тексти, коментарі, копіювати і зберігати на власних пристроях фото осіб з інших сторінок. Оскільки, інтернет-мережа «Фейсбук» при реєстрації сторінки не вимагає ідентифікацію особи згідно особистих документів (паспорта, свідоцтва про народження), то ідентифікувати особу, яка публікує, поширює певну інформацію неможливо за винятком сторінок, які створені і інформацію про які поширюють офіційно державні органи, офіційні особи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.ст.76, 77 ЦПК України). Згідно вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Підсумовуючи вищезазначене, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про захист честі, гідності та ділової репутації, а також спростування недостовірної інформації. Беручи до уваги вищевикладене, враховуючи, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від позовних вимог про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації, тому вони також не підлягають задоволенню. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, у разі відмови у задоволенні позову судові витрати, у тому числі судовий збір, покладається на позивача. Вирішуючи питання щодо компенсації відповідачу витрат на правничу допомогу, суд виходить з наступного. Частиною 3 ст.133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Частиною 8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Стороною відповідача заявлено до стягнення 12 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу в цивільній справі №761/11947/24. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу відповідач до відзиву долучила наступні докази: Договір про надання правової (правничої) допомоги від 19.04.2022 року; Додаткову угоду №4 від 29.04.2024 до договору; Додаткову угоду №5 від 30.05.2024 до договору; Детальний опис виконаних робіт (наданих послуг) адвокатом; Акт виконаних робіт (наданих послуг) адвокатом; Рахунок-фактуру на оплату послуг адвоката. За приписами ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч.5 ст.137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст.137 ЦПК України). У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі №755/9215/15-ц, міститься висновок про те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. З матеріалів справи вбачається, що відповідач до відзиву на позовну заяву долучила докази його надсилання позивачу. Проте, позивач не скористався можливістю подати до суду заперечення щодо розміру понесених відповідачем витрат на правничу допомогу або клопотання про зменшення таких витрат. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000 грн.

Outcome: dismissed