Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-19 00:00:00

Позивач [PERSON] (в особі свого представника -адвоката Шевченко О.Ю.) через "Електронний суд" звернулася до Деснянського районного суду м.Києва із позовом до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що позивачка перебувала із [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з 28.08.1999 року. У шлюбі у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 15 квітня 2020 року шлюб між нами був розірваний. Після розірвання шлюбу, участі в матеріальному утриманні їх спільних дітей [PERSON] не приймав. Їхній син [PERSON] був вже на цей час повнолітній, навчався в економіко-технологічному коледжі перед вступом до вищого навчального закладу. Жодної участі в утриманні сина, який продовжував навчання [PERSON] не приймав. У квітні 2022 року, з початком повномасштабного вторгнення рф в Україну, позивач була вимушена виїхати із донькою у Швейцарію, де вони отримали тимчасовий прихисток, а син залишився в Україні, так як закінчував навчання. Весь тягар утримання їхніх спільних дітей був покладений тільки на позивачку. Син відмовився проживати із батьком у їхній спільній квартирі за [ADDRESS] та проживає окремо. 01 лютого 2023 року, син позивачки вступив на денну форму навчання за контрактом, про що був укладений договір №000000000160 від 01.02.2023 про навчання з 01.02.2023 по 30.06.2025 із загальною сумою оплати у розмірі 65 000,00 грн. За 2023 рік позивач сплатила 16.02.2023 року - 13000,00 грн., за 2024 рік - 11.03.2024 року - 13000,00 грн., і ще має доплатити за 2024 грн. - 13 000,00 грн. Оскільки син навчається на денній формі навчання, то відповідно він не може самостійно себе утримувати. Позивач самостійно оплачує його навчання та несе всі витрати на придбання сину одягу, ліків, продуктів харчування, оплати додаткових занять, що складає близько 20 000,00 грн. щомісячно. Позивач частково перераховує сину гроші на карту, оплачує його додаткові заняття, послуги лікарів, зокрема, стоматолога, придбає ліки, продукти харчування, а частково передає готівку в сумі 10 000,00 грн. щомісячно. Отже, у зв`язку з навчанням сина [PERSON] , він потребує матеріальної допомоги, яку мають надавати як Позивач, так і Відповідач. Щодо спроможності Відповідача надавати матеріальну допомогу на повнолітнього сина, який продовжує навчання та відсутні будь-які обставини, які б перешкоджали Відповідачу у виконанні його батьківських обов`язків стосовно його повнолітнього сина і сплати аліментів у сумі 10 000,00 грн. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 18.06.2024 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін. 12.07.2024 року на адресу суду від третьої особи надійшли пояснення по справі у яких [PERSON] повністю підтримав заявлений позов своєї мами та просив його задовольнити. 09.09.2024 через "Електронний суд" від представника відповідача - адвоката Спаського А.Ю. надійшов відзив на позовну заяву в якому не погоджується із даним позовом зважаючи на наступне. Позивач вводить в оману суд, стверджуючи, що він не приймав матеріальної участі в утриманні їхніх дітей, адже постійно надавав матеріальну допомогу дітям, зокрема сплачуючи аліменти. Позивач як на підставу своїх вимог про стягнення аліментів посилається на те, що відповідач є батьком дитини, яка у зв`язку із навчанням потребує матеріальної допомоги, а також на те, що останній може надавати таку допомогу у вигляді сплати аліментів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання, проте жодного доказу цього суду не надає - як доказу того, що він потребує матеріальної допомоги, так і доказу того, що відповідач може надавати таку допомогу. Загальна вартість навчання сина, про яку зазначає позивач становить 65000 гривень. При цьому 11.06.2025 року, [PERSON] виповниться 23 роки, тобто 11.06.2025 буде припинено можливе стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання. Таким чином, до досягнення 23 років сином, необхідно сплатити за 2024-2025 рік навчання у сумі 26 000 гривень, тобто приблизно 2166 гривень на місяць. Якщо ділити ці витрати навпіл виходить 1083 гривні на місяць. Розрахунок понесених витрат нібито пов`язаних із навчанням наданий позивачем, абсолютно не підтверджується жодними належними та допустимими доказами. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Тобто, врахувати і те, що мати зобов`язана також надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дитини, яка навчається, в разі наявності такої можливості. Разом з тим, позивачем у позовній заяві, зазначено що мати повністю забезпечує сина. В свою чергу відповідач, не має можливості сплачувати аліменти, так як зараз ніде не працює, жодного доходу не має, на своєму утриманні має неповнолітню доньку [PERSON] [INFO] , та сплачує аліменти на її утримання. Враховуюче вищевикладене, відповідач просить поновити пропущений строк для подання відзиву на позовну заяву та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 17.09.2024 через "Електронний суд "від представника позивача - адвоката Шевченко О.Ю. надійшла відповідь на відзив у якому просить відхилити заперечення відповідача викладені у відзиві на позов і задовольнити позов у повному обсязі. Вважає, що наведені у відзиві обставини відповідачем не відповідають дійсності, так як такі твердження Відповідача безпідставні, оскільки він тільки сплачує аліменти на доньку [PERSON] . [PERSON] з 07.2022 року сплачував у мінімальній сумі - 1372,00 грн., оскільки на період з 06.06.2022 по 12.07.2023 [PERSON] знаходився на призупиненні дії трудового договору з АТ «ФАРМАК» у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану. Тільки після звернення позивачки до Деснянського ВДВС у місті Києві ЦМУЮ МЮУ 24.05.2024 року [PERSON] була нарахована заборгованість у сумі 55 015,23 грн., яку він погасив за 3 дні, що підтверджується інформацією про виконавче провадження. Жодних доказів протилежного до відзиву на позовну заяву не додано, як і не надано доказів неправильності її розрахунків. Відповідач обмежується загальними фразами аргументуючи це тим, що синові у наступному році виповниться 23 роки і тоді його обов`язок утримувати дитину, яка продовжує навчання припиниться. Але на сьогодні, син продовжує навчання і не може самостійно себе утримувати - придбавати необхідне навчальне приладдя, займатися додатково із викладачами для підвищення свого професійного рівня, нормально харчуватися, купувати вітаміни, ліки, коли хворіє, отримувати медичну допомогу, відвідувати стоматолога. Всі ці витрати 4 роки несе тільки позивач. При цьому, [PERSON] проживає самостійно у трикімнатній квартирі за [ADDRESS] і навіть не сплачує комунальні витрати по цій квартирі. Таким чином, фактично весь відзив на позовну заяву зводиться до цитування норм матеріального права, але не наведено жодних обставин чому відповідач не бажає приймати участі в утриманні сина, який продовжує навчання і чому він вважає, що щомісячні витрати на його утримання є завищеними. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, у відповіді на відзив просили судове засідання проводити без їхньої участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні просили у задовленні позовних вимог вдмовити повністю. Відповідач зазначив, що не знає де зараз знаходиться син, разом із позивачкою він не проживає. Суд вислухавши думку відповідача, представника відповідача, перевіривши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 15.04.2020 року шлюб між Позивачем [PERSON] та [PERSON] розірвано. Від даного шлюбу у сторін є двоє дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження, які знаходяться в матеріалах справи. Відповідно до судового наказу від 12 січня 2022 року виданого Деснянським районним судом міста Києва із [PERSON] стягуються на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісяця, починаючи з 29.12.2021 року і до досягнення дитиною повноліття. [PERSON] , [INFO] навчається в Національному авіаційному університеті, на денній формі навчання за спецальністю - Кібербезпека, що підтверджується засвідченою копією Договору 000000000160 про навчання в Національному авіаційному університеті від 01.02.2023 року, а також засвідченою копією Довідки №92 від 14.03.2024 р. Відповідно до наданих Позивачем довідок - [PERSON] до 06 червня 2022 року працював у АТ «Фармак». За квітень 2022 року йому було нараховано заробітну плату у розмірі 24 711,97 грн., за травень 2022 року - 34 518,67 грн. У подальшому відповідно до витягу з наказу від 03.06.2022 №764 трудовий договір [PERSON] у зв`язку із введенням військового стану був призупинений і 13 липня 2023 року він звільнився з АТ «ФАРМАК» за згодою сторін і офіційно не працевлаштований. Згідно Довідки №21-21-5707/24 від 02.09.2024 року видана Флією Київського міського центру зайнятості "Кар`єрний центр"видана [PERSON] в тому, що він станом на 02.09.2024 року не перебуває як безробітний на обліку в державній службі зайнятості. Відповідно до Довідки №3400 від 02.09.2024 р. виданої Деснянською районною в м.Києві державною адміністрацією Управління соціального захисту населення про те, що він не перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, не отримує виплат та соціальної допомоги. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 78, 81 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. В силу ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Як зазначає Позивачка у своєму позові станом на сьогодні вона разом із молодшою донькою перебуває за кордоном, старший син проживає в Україні та навчається в університеті. В силу ст.199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Жодних доказів на підтвердження того, що Позивач проживає разом із сином до суду Позивачем не надано, а отже право для подачі позову щодо стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання у Позивача відсутнє. На підставі викладеного, та з урахуванням зазначених обставин, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Водночас третя особа у справі - [PERSON] не позбавлений права самостійно звернутися до суду із позовом до Відповідача про стягнення аліментів. На підставі ст.ст. 180-182, 199-200 СК України,

Outcome: dismissed