Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-10 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення суми боргу за кредитним договором, посилаючись на те, що 11 березня 2020 року між ТОВ «КФ.ЮА» та [PERSON] укладено кредитний договір № 000200312052, за яким ТОВ «КФ.ЮА» надав відповідачу кредит у сумі 4099 грн. строком на 30 днів зі сплатою відсотків. Позивач свої умови виконав та перерахував відповідачу грошові кошти. Однак, всупереч умовам кредитного договору відповідач не виконав свого зобов`язання, не здійснивши погашення заборгованості. Заборгованість відповідача за кредитним договором № 000200312052 становить 22519,27 грн., яка складається з: 4099 грн. заборгованість за тілом кредиту; 1093,17 грн. інфляційне збільшення (за період 10.04.2020-23.02.2022); 1955,10 грн. проценти; 15372 грн. проценти поза межами строку дії договору (за період 10.04.2020-06.09.2020). На підставі викладеного просив суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «КФ.ЮА» заборгованість за кредитним договором № 000200312052 в сумі 22519,27 грн., а також понесені судові витрати в сумі 3028 грн. на сплату судового збору. Представник позивача, [PERSON] , у судове засідання не з`явився, зазначивши в позовній заяві прохання провести розгляд справи за його відсутності, наполягаючи при цьому на задоволенні позову, не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився повторно за невідомих суду причин, будь-яких клопотань від якого не надходило. За наведених обставин суд зі згоди позивача ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ст.\~280,\~281 ЦПК України, дійшовши висновку про необхідність часткового задоволення позову. Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України (далі за текстом рішення - ЦК) зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ст. 634 ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. На підставі ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно із ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ст. 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Судом було встановлено, що 11.03.2020 року між ТОВ «КФ.ЮА» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 000200312052, за умовами якого кредитор надав боржнику кредит у сумі 4099 грн. строком на 30 днів, до 09.04.2024 року, за яким проводиться нарахування відсотків в розмірі 1,59% на день що підтверджується копією договору про надання позики на умовах фінансового кредиту. При цьому на підтвердження перерахування грошових коштів на виконання умов кредитного договору № 000200312052 на рахунок позичальника матеріали справи містять докази перерахування платіжним дорученням відповідачу коштів 11.03.2020 року в сумі 4099 грн., що підтверджується актом про видачу грошових коштів, де відповідач [PERSON] власноруч зазначив, що отримав кошти в сумі 4099 грн. Судом встановлено, що відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання за таким кредитним договором щодо повернення кредиту, процентів за користування ним, внаслідок чого у [PERSON] утворилась заборгованість, яку відповідач повинен сплатити на користь позивача. Вирішуючи питання про розмір такої заборгованості суд вказує, що за розрахунком заборгованості ТОВ «КФ.ЮА» за договором № 000200312052 вбачається, що відповідач має борг станом на 17.07.2024 року в сумі 22519,27 грн., який складається з 4099 грн. борг за тілом кредиту; 1093,17 грн. інфляційне збільшення (за період 10.04.2020-23.02.2022); 1955,10 грн. проценти за користування кредитом; 15372 грн. проценти поза межами строку дії договору кредиту (за період 10.04.2020-06.09.2020). Суд у цьому сенсі вказує, що згідно п. 5.8, 5.11 договору № 000200312052 процентна ставка становить 1,59 % на день в межах строку кредитування, оскільки строк дії договору кредиту з 11.03.2020 р. по 09.04.2020 р. (30 днів). Натомість, за п. 5.12 договору № 000200312052 процентна ставка в день у разі користування кредитом поза межами строку дії договору складає 2,50 % на день. З огляду на викладене суд зазначає, що регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні. Отже, регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України та охоронна норма ч. 2 ст. 625 ЦК України не можуть застосовуватись одночасно. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 4 лютого 2020 року по справі № 912/1120/16. Таким чином якщо грошове зобов`язання виникло з договірних відносин, то прострочення його виконання призводить до відповідальності боржника перед кредитором, зокрема, настання обов`язку зі сплати процентів річних у розмірі, встановленому законом або договором, але саме грошове зобов`язання залишається при цьому незмінним. Так само якщо боржник не сплатив суму боргу, яка складається з тіла кредиту та процентів, нарахованих в певній сумі на час закінчення строку кредитування чи на час пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, то прострочення такого грошового зобов`язання не призводить до подальшої зміни його розміру, але в боржника виникає додатковий обов`язок щодо сплати річних процентів, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України. Суд зазначає, що за п. 5.12 договору № 000200312052 процентна ставка в день у разі користування кредитом поза межами строку дії договору складає 2,50 % на день, тобто відповідно до ст. 625 ЦК, оскільки нараховуються в випадку порушення клієнтом умов договору. Відтак, зі змісту даного пункту договору вбачається, що плата за користування кредитом за підвищеною процентною ставкою встановлено саме за порушення строків повернення кредиту, тобто за невиконання грошового зобов`язання. Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, то за ч. 2 ст. 625 ЦК України на вимогу кредитора він зобов`язаний сплатити проценти від простроченої суми боргу. Однак суд вказує, що нарахована відповідачу заборгованість за процентами відповідно договору № 000200312052 від 11.03.2020 року майже в чотири рази перевищує заборгованість за тілом виданого боржнику кредиту. Таким чином, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до ст. 625 ЦК України, оскільки вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. З урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання. Аналогічна правова позиція була вкладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 18 березня 2020 року по справі № 902/417/18. Виходячи з наведеного вмотивування, в охоронних правовідносинах, в яких права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд з огляду на не співмірність заявлених до стягнення сум санкцій у вигляді процентів річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України з відповідача, враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, вважає, що нарахований за умовами кредитного договору розмір процентів в суми 15372 грн. не відповідає принципам розумності, справедливості та пропорційності, внаслідок чого в цій частині підлягає зменшенню до розміру боргу за тілом кредиту, тобто до 4099 грн. Підсумовуючи, суд дійшов висновку, що з [PERSON] на користь ТОВ «КФ.ЮА» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 000200312052 від 11.03.2020 року в сумі саме 11246, 27 грн., яка складається з 4099 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 1093,17 грн. - борг з інфляційного збільшення; 1955,10 грн. - борг з процентів та 4099 грн. - борг з процентів поза межами строку дії договору. Відповідно до ст. 141 ЦПК на користь позивача з відповідача підлягають також стягненню витрати ТОВ «КФ.ЮА» зі сплати судового збору відповідно до частки задоволених судом позовних вимог, що дорівнює 1512,20 грн. (11246,27 / 22519,27 х 3028 = 1512,20).

Outcome: partial