Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-22 00:00:00

08.02.2024 року до суду звернувся позивач, [PERSON] , з позовом про визнання права власності на самостійно реконструйований житловий будинок до відповідача Верхівцевської міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: комунальне підприємство «Верхньодніпровське бюро технічної інвентаризації». 09.02.2024 року ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження в підготовче судове засідання на 02.04.2024 року. 02.04.2024 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. 02.04.2024 року розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відкладений на 24.06.2024 року в зв`язку з неявкою сторін. 20.06.2024 року від позивача надійшла відповідь на відзив. \~ 24.06.2024\~року \~проведене \~підготовче судове\~засідання.\~Справа \~призначена до\~розгляду на\~ 23.09.2024\~року. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксація судового засідання технічними засобами не проводилась. Згідно поданої позовної заяви позивач просить визнати за ним право власності на самочинно реконструйований житловий будинок літера Е-2 площею (реконструкція літньої кухні в житловий будинок літ Е-2), що розташований за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог посилаючись на наступне: 27 липня 2023 року він оформив земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 1221010300:03:056:0037, загальною площею 0.0203 гектарів з цільовим призначенням: для будівництва. В 2023 році він закінчив реконструкцію літньої кухні в житловий будинок самочинно, господарським способом. Ніяких дозволів він не отримував. В травні 2023 року він звернувся до КП «Верхньодніпровське бюро\~технічної інвентаризації»\~ \~для \~виготовлення технічного\~паспорта на\~об`єкт.\~Та отримав\~довідку про\~ \~відповідність \~місця розташування\~ вимогам\~ державних\~будівельних норм,\~де зазначено,\~ що розміщення жилого будинку відповідає містобудівній документації на місцевому рівні - відповідно до схеми генерального плану міста Верхівцеве будівництво об`єктів розташованого на сельбищній території в зоні житлової забудови, яка включає в себе території для садибної забудови (присадибні ділянки). Після закінчення будівництва він має на меті отримати документи про право власності на новий об`єкт, що є можливим лише після введення його в експлуатацію. Ввести об`єкт нерухомості в експлуатацію він не має можливості, так як відповідно до Порядку введення об`єктів в експлуатацію необхідно отримати рішення суду, що й стало підставою звернення до суду. Відповідач, представник Верхівцевської міської ради в судове засідання не з`явився. Відповідно до поданого відзиву на позовну заяву просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Свої заперечення обґрунтовує тим, що позивач не звертався до компетентного органу та відповідний орган не приймав рішення про відмову у проведення такого узаконення, таким чином позивач не надав доказів того, що його право порушене. Крім того позивачем не надано жодного документа на підтвердження відповідності реконструйованого об`єкта вимогам чинного законодавства. Також позивачем не надано доказів про наявність права власності на об`єкт, який існував до реконструкції. Відповідно до відповіді на відзив позивач зазначив, що його право власності на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Він здійснив всі дії необхідні для узаконення реконструйованої ним споруди, в тому числі і отримав документ про відповідність реконструйованого об`єкта вимогам чинного законодавства. Але йому було відмовлено у проведенні державної реєстрації, оскільки державному реєстратору не надані документи на введення в експлуатацію реконструйованого об`єкту та про присвоєння йому адреси. Тому його права є порушеними. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, представник комунального підприємства «Верхньодніпровське бюро технічної інвентаризації», в судове засідання не з`явився. В підготовчому судовому засіданні пояснював, що вирішення спору відносить на розсуд суду. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Між сторонами виникли правовідносини із визнання права власності на нерухоме майно. Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав. Згідно з відомостями Державного реєстру речових прав вбачається, що право власності на вказане домоволодіння виникло на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер № 1632, виданий 04.09.2001 року, видавник [PERSON] , приватний нотаріус Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області і договору купівлі-продажу, серія та номер 124, виданий 17.04.1997 року, видавник [PERSON] , приватний нотаріус Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області. За доводами позивача судом також встановлено, що в 2023 році він закінчив реконструкцію літньої кухні в житловий будинок самочинно, господарським способом. Ніяких дозволів він не отримував. В травні 2023 року позивач звернувся до КП «Верхньодніпровське бюро технічної інвентаризації» для виготовлення технічного паспорта на об`єкт та позивачеві був виготовлений технічний паспорт на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Також за позивачем зареєстроване право власності не земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , кадастровий \~ \~ \~ \~ номер 1221010300:03:056:0037. З витягу з Державного реєстру речових прав вбачається, що до складу домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] входить і літня кухня Е-2 реконструкцію якої провів позивач . Таким чином судом встановлено, що позивач провів реконструкцію літньої кухні, яка в ходить до складу належного йому на праві власності домоволодіння. Після закінчення будівництва (реконструкції літньої кухні в житловий будинок) позивач має на меті отримати документи про право власності на новозбудований об`єкт, що є можливим лише після введення його в експлуатацію. Ввести об`єкт нерухомості в експлуатацію позивач не має можливості, так як відповідно до Порядку введення об`єктів в експлуатацію необхідна наявність рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 41\~Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК - право власності вважається набутим правомірним, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з вимогами ч.ч. 1,2, 6\~ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь\~які дії, які не суперечать закону, а держава не втрачається у здійснення власником права власності. Відповідно до ч.1\~ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Разом з тим, у відповідності до п. 9 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» органу державного архітектурно-будівельного контролю були наданні повноваження до 31.12.2015 року приймати в експлуатацію об`єкти будівництва, збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт Враховуючи, що позивач здійснив побудову житлового будинку (реконструкції літньої кухні в житловий будинок) без отримання будь-яких дозволів та проекту, таке будівництво вважається самочинним будівництвом. Пунктом 2 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року за № 6 „ Про практику застосування судами\~ст. 376 ЦК України\~(про правовий режим самочинного будівництва)" визначено, що відповідно до\~ст. 376 ЦК України\~суди розглядають справи щодо самочинного будівництва, зокрема, про визнання права власності на самочинно збудоване майно власником земельної ділянки. Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга\~статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п`ята\~статті 376 ЦК). З матеріалів справи вбачається, що позивачем проведене самочинне будівництво на земельній ділянці, яка виділена позивачеві у власність з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) . Згідно з «Тимчасовим положенням про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно», затвердженого\~наказом Мінюсту України № 7/5 від 07.02.02р. визначено, що одним із документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на нерухоме майно, є рішення суду про визнання права власності. \~ Відповідно до п. 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13.04.2011 року\~зазначено, що у разі коли на самочинно збудоване нерухоме майно визнано право власності за рішенням суду, воно приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком. Відповідно до ч. 2\~ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку. Водночас згідно із частиною третьою статті 376\~ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, а саме об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту. Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об`єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду. Згідно порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 р. № 461\~у випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкта. Частиною 3\~ст. 375 ЦК України\~передбачено, що право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Відповідно до ч. 5\~ст. 376 ЦК України\~на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. \~Самочинно збудований позивачем будинок (реконструкція літньої кухні в житловий будинок) відповідає будівельно-технічним, санітарно - гігієнічним та пожежним вимогам, що підтверджується витягом з реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічне обстеження єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, де зазначений тип висновку позитивний. Крім того доказів того, що в зв`язку з самочинним будівництвом позивачем були порушені права інших осіб, суду не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 381 ЦК України - Садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. \~ \~ \~Оскільки \~позивач \~є власником\~ \~садиби,\~розташованої за\~ адресою: [ADDRESS] , самочинно реконструйована ним літня кухня, як складова садиби, в житловий будинок відповідає будівельно-технічним нормам, суд відповідно до способу захисту невизнаних прав, обраного позивачем, який передбачений ст. 16 ЦК України, та з яким погоджується суд, вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині визнання за позивачем права власності на самочинно збудований житловий будинок Е-2 (реконструкцію літньої кухні в житловий будинок, літ Е-2 ) площею 296.5 кв.м. В свою чергу виходячи з того, що зазначений житловий будинок є складовою частиною садиби,\~розташованої за\~ адресою: [ADDRESS] , на час розгляду справи не виділений в окремий об`єкт господарювання, та органом місцевого самоврядування не приймалось рішення про присвоєння йому адреси. І до компетенції суду не відносяться повноваження присвоєння адрес, суд приходить до висновку, що право власності на реконструйований будинок потрібно визнавати за адресою: [ADDRESS] . Відповідні позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 211.20 грн., суд вважає за можливе покласти на позивача, так як судом не встановлено вини відповідача, щодо порушення прав позивача, а необхідність звернення до суду виникла в зв`язку з недотриманням порядку будівництва нового майна.

Outcome: approved