Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, зазначивши, що [INFO] померла її мати, [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина, яку вона прийняла. За життя мати не отримала грошову допомогу у зв`язку з обмеженням продуктів місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, передбачену ст.37 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в сумі 56404,54 грн. В порядку ст.1227 ЦК України просила стягнути на її користь з відповідача неотримані за життя [PERSON] вказані виплати. Позивач клопотала про розгляд справи за її вісдутності, про що вказала в позовній заяві. Відповідачем подано відзив на поовну заяву, в якому просить в задоволенні позову відмовити, так як відповідно до ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст.1 «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» установлено гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», а також особливості їх виконання. Статтею 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» установлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником яких є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності в зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначений постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2014 року № 440. У справі, відсутні будь-які докази того, що спадкодавець звертався до органів виконавчої служби із заявою щодо примусового виконання рішення суду. Оскільки порушені права позивача, як спадкоємця після смерті матері щодо права на отримання коштів захищені судом, про що свідчить рішення судів згідно яких вже зобов`язано управління здійснити нарахування та виплату коштів а тому звернення позивача до суду із позовом про стягнення вказаного боргу в розумінні положень ст. 61 Конституції України є безпідставним. Відповідь на відзив позивачем не надано. Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо одержання суми допомоги та пенсії, які належали спадкодавцеві позивача, який регулюється положеннями ст.1227 ЦК України, ст.37 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1227 ЦК України суми пенсії, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, у а разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Позивач є спадкоємцем померлої [INFO] [PERSON] , якій за життя відповідно до рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 24.07.2020 року у справі №240/989/19 набула право на отримання від відповідача - Управління соціальної політики Коростенської районної державної адміністрації (правонаступника УПСЗН Овруцької РДА) допомоги в зв`язку з обмеженням споживання продуктів місцевого виробництва особистого підсобного господарства, передбаченої ст.37 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Згідно листа управління соціальної політики Коростенської РДА від 11.06.2024 року вбачається, що відповідно до рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 24.07.2020 року у справі №240/989/19 [PERSON] проведено нарахування допомоги в зв`язку з обмеженням споживання продуктів місцевого виробництва особистого підсобного господарства, передбаченої ст.37 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в сумі 56404,54 грн., За життя вказані кошти [PERSON] отримані не були. Позивач прийняла спадщину після смерті матері, що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 04.06.2024 року. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм правом та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Неотримана допомога у розумінні ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є майном, власником якого є позивач. Враховуючи, що спадкодавець позивача за життя набула право на отримання допомоги, які за життя йому виплачені не були, ці виплати увійшли до складу спадщини померлої [PERSON] , позовні вимоги є правомірними та підлягають задоволенню. Судові витрати підлягають стягненню відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved