Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-22 00:00:00

Позивач звернулася в суд із позовом до Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Жовківська державна нотаріальна контора Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, у якому просить визнати за нею в порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею площею 72,3 м2, житловою площею 49,1 м2, допоміжна площа 23,2 м2, з господарськими будівлями та спорудами, а також право на земельну частку (пай) площею 0,58 га умовних кадастрових гектарів без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, що розташована на території колишньої Новоскварявської сільської ради Жовківського району Львівської області, а на сьогоднішній день Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, право на яку [PERSON] , який помер [INFO] , мав на підставі сертифіката на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ № 031083, виданого Новоскварявською сільською радою 10 червня 1996 року та зареєстрованого у книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за № 167, після смерті якого [PERSON] спадщину за законом фактично прийняла, а юридично не оформила. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , прийняла після її смерті спадщину, оскільки була зареєстрована та постійно проживала разом із нею на день смерті, не відмовилася від прийняття спадщини упродовж шестимісячного строку після її смерті. Вона єдиний спадкоємець за заповітом після смерті [PERSON] , яка прийняла спадщину, осіб, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині, і прийняли таку внаслідок звернення до нотаріуса чи внаслідок спільного постійного проживання зі спадкодавцем немає. Факт прийняття спадщини підтверджується виданими їй нотаріусом свідоцтвами про право на спадщину за заповітом. Так як [PERSON] належало право на 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] як члену колгоспного типу двору, а [PERSON] та [PERSON] також належало по 1/3 частці даного будинку як членам колишнього колгоспного типу двору, що підтверджується записами в погосподарській книзі, після смерті яких [PERSON] спадщину фактично прийняла, а юридично не оформила, а тому вважає, що її право на спадкування даного майна підлягає захисту в судовому порядку. Крім того стверджує, що спадщини на право на земельну частку (пай) розміром по уточнених даних 0,58 га умовних кадастрових гектарів, яка належала [PERSON] , померлому [INFO] , згідно сертифіката на право на право власності на середню земельну частку старого зразка, після смерті якого [PERSON] спадщину фактично прийняла, а юридично не оформила, не може оформити, так як відсутній правовстановлюючий документ на право на дану земельну частку (пай) нового зразка, який водночас не може бути виданий на ім`я померлого [PERSON] , оскільки він втратив цивільну правоздатність та дієздатність внаслідок смерті. Вважає, що її право на земельну частку (пай) підлягає захисту в судовому порядку, як наслідок просить задовольнити позовні вимоги. Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 12 серпня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Витребувано із Жовківської державної нотаріальної контори Львівської області копію спадкової справи № 252/2017, яка зареєстрована 02 червня 2017 року після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , № 74/2024, яка зареєстрована 15 лютого 2024 року після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , а також копію спадкової справи, у разі відсутності реєстрації такої, інформаційну довідку з Спадкового реєстру щодо реєстрації спадкової справи після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак подала на адресу суду письмову заяву, у яких просять справу розглядати у їх відсутності. Зазначили, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять такі задовольнити, не заперечують проти ухвалення заочного рішення у справі. Представник відповідача, Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак з Жовківської міської ради на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника, зазначили, що не заперечують проти задоволення позовних вимог, при вирішення справи покладаються на думку суду. Представник третьої особи, Жовківської державної нотаріальної контори Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в підготовче судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак від неї на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності. Зазначила, що не заперечує проти задоволення позовних вимог. Крім того на виконання вимог ухвали суду із Жовківської державної нотаріальної контори Львівської області надійшли належним чином засвідчена копія спадкової справи № 252/2017, яка зареєстрована 02 червня 2017 року після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] та спадкової справи № 74/2024, яка зареєстрована 15 лютого 2024 року після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , а також інформаційна довідка з Спадкового реєстру щодо відсутності реєстрації спадкової справи після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . А тому суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі позивача, представника відповідача та представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, які не з`явилися в підготовче судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення такого, зважаючи на подані ними заяви про розгляд справи у їх відсутності, висловлені позиції у справі. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Ч. 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так як відповідач фактично не заперечує проти позовних вимог, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народилася [INFO] у селі Мокротин Жовківського району Львівської області, що підтверджується викладеним у паспорті громадянина України № [NUMBER] , який виданий 19 травня 2017 року органом 4628. З свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , яке видане Новоскварявською сільською радою 23 жовтня 1991 року, вбачається, що [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] [INFO] , про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 26 жовтня 1991 року було зроблено запис за № 16. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища чоловікові та дружині [PERSON] . Викладеним у свідоцтві про народження серії [NUMBER] , яке видане Новоскварявською сільською радою 04 серпня 1969 року, стверджується, що [PERSON] народився [INFO] , його батьком є [PERSON] , матір`ю- [PERSON] . З свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , яке видане виконкомом Новоскварявської сільської ради 06 травня 1967 року, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] одружились [INFO] , про що в книзі записів актів громадянського стану про одруження 06 травня 1967 року було зроблено відповідний запис за № 14. Після реєстрації одруження присвоєно прізвища чоловікові та дружині [PERSON] . Суд враховує, що [PERSON] та [PERSON] є тотожними іменами. Викладеним у свідоцтві про народження серії [NUMBER] , яке видане 19 липня 1954 року, стверджується, що [PERSON] народилася [INFO] , про що в книзі актів громаднського стану про народження 01 червня 1944 року було зроблено відповідний запис за № 13, її батьком є [PERSON] , матір`ю- [PERSON] . Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 29 жовтня 2018 року у справі № 444/1654/18, провадження № 2/444/874/2018, яке набрало законної сили, встановлено факт, що [PERSON] , яка померла [INFO] , є матір`ю [PERSON] , що зазначено у свідоцтві про її народження, як [PERSON] . Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З свідоцтва про право особистої власності, яке видане виконкомом Новоскварявської сільської ради 20 березня 1990 року згідно рішення Нестеровського райвиконкому № 52 від 15 березня 1990 року та записаного 20 березня 1990 року в реєстрову книгу за № 188, вбачається, що будинок [ADDRESS] належав до колгоспного двору, головою якого була [PERSON] . Викладеним у виписці з погосподарської книги № 3 Жовківської міської ради Львівського району Львівської області на 30.06.1990 року № 173 від 12 березня 2024 року, стверджується, що будинок за адресою: [ADDRESS] , номер об`єкта погосподарського обліку 290, станом на 30.06.1990 року належав до колгоспного двору, станом на 30.06.1990 року головою двору була [PERSON] , 1906 року народження, членами двору [PERSON] , 1944 року народження, [PERSON] , 1941 року народження. Житловий будинок 1972 року побудови, в користуванні є 0,72 га землі, в тому числі під будинком 0,01 га землі. З виписки з погосподарської книги № 4 Жовківської міської ради Львівського району Львівської області на 15.04.1991 року № 172 від 12 березня 2024 року, вбачається, що будинок за адресою: [ADDRESS] , номер об`єкта погосподарського обліку 300, станом на 15.04.1991 року належав до колгоспного двору, станом на 15.04.1991 року головою двору була [PERSON] , 1906 року народження, членами двору [PERSON] , 1944 року народження, [PERSON] , 1941 року народження. Житловий будинок 1972 року побудови, в користуванні є 0,72 га землі, в тому числі під будинком 0,01 га землі. Згідно ст. 120 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року майно колгоспного типу двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998 року, встановлено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Виходячи з даних, так як будинок станом на 30.06.1990 року та 15.04.1991 року належав до колгоспного типу двору, головою колгоспного типу двору за адресою: [ADDRESS] , була [PERSON] , а членами двору [PERSON] та [PERSON] , які не втратили право на частку в майні двору станом на 15.04.1991 року, то відповідно їм належало по 1/3 даного двору (будинку). [PERSON] померла [INFO] , про 01 серпня 1994 року в книзі реєстрації актів про смерть було зроблено запис за № 13, що підтверджується викладеним у свідоцтві про смерть серії [NUMBER] , яке видане Новоскварявською сільською радою Жовківського району Львівської області 01 серпня 1994 року. Відповідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України від 16.01.2003 року, що набрав чинності 01.01.2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Оскільки [PERSON] померла [INFO] , тобто спадщина відкрилася до набрання чинності ЦК України, то до правовідносин, що стосуються прийняття спадщини після її смерті необхідно застосовувати положення Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року. Згідно ч. 1 ст. 524 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст. 534 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Нормою ч. 2 ст. 524 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року встановлено, що спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. З довідки № 164, яка видана виконкомом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області 12 березня 2024 року, вбачається, що заповіт від імені [PERSON] , яка померла [INFO] , в Жовківській міській раді не посвідчувався. Не посвідчувався заповіт також і нотаріусом. Так як заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався, а тому спадкування після її смерті відбувається за законом. Згідно ст. 527 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Нормою ч. 1 ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року встановлено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Так як [PERSON] є дочкою [PERSON] , а тому враховуючи норму ч. 1 ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року, вона була спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] . Згідно ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року встановлено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Викладеним у довідці № 169, яка видана виконкомом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області 12 березня 2024 року, стверджується, що [PERSON] , 1944 року народження, дочка [PERSON] , була зареєстрована і постійно проживала разом із своєю матір`ю, [PERSON] , до дня її смерті, [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , вели спільне господарство. З довідки № 166, яка видана виконкомом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області 12 березня 2024 року, вбачається, що на день смерті [PERSON] , [INFO] , в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані: дочка, [PERSON] , 1944 року народження, зять, [PERSON] , 1941 року народження, онук, [PERSON] , 1969 року народження, дружина онука, [PERSON] , 1972 року народження, правнук [PERSON] , 1993 року народження. Згідно ст. 553 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини. Протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, яким згідно ст. 525 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу, [PERSON] як спадкоємець за законом першої черги після смерті [PERSON] не відмовилася від прийняття спадщини, навпаки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, оскільки була зареєстрована, проживала разом із своєю матір`ю, вела з нею спільне господарство. Як наслідок, [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] . Внаслідок звернення [PERSON] у Жовківську державну нотаріальну контору Львівської області щодо видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] було зареєстровано спадкову справу № 252/2017, номер у Спадковому реєстрі 60739962, що підтверджується копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 47948661 від 02 червня 2017 року. Судом встановлено, що [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON] , однак юридично таку не оформила. З сертифіката на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ № 031083, який виданий 10 червня 1996 року Новоскварявською сільською радою та зареєстрований у книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за № 167, вбачається, що [PERSON] на підставі рішення Новоскварявської сільської ради було передано у приватну власність земельну ділянку площею 1,7 га, а по уточнених даних 0,58 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості. Земельна ділянка розташована на території Новоскварявської сільської ради. Землю передано для ведення селянського (фермерського) або колективного господарства. [PERSON] помер [INFO] , про що в Книзі реєстрації смертей 11 березня 2006 року було зроблено відповідний актовий запис за № 9, що підтверджується викладеним у свідоцтві про смерть серії [NUMBER] , яке видане Новоскварявською сільською радою Жовківського району Львівської області 11 березня 2006 року. Згідно ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). А тому, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому частку в будинку, право на земельну частку (пай). Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Нормою ст. 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. З довідки № 165, яка видана виконкомом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області 12 березня 2024 року, вбачається, що заповіт від імені [PERSON] , який помер [INFO] , в Жовківській міській раді не посвідчувався. Не посвідчувався заповіт також і нотаріусом. Ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Так як заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався, а тому спадкування після його смерті відбувається за законом. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкоємця, у тому числі зачаті за життя спадкоємця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. [PERSON] як дружина [PERSON] була спадкоємцем за законом першої черги після його смерті. Ч. 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Викладеним у довідці № 170, яка видана виконкомом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області 12 березня 2024 року, стверджується, що [PERSON] , 1944 року народження, дружина [PERSON] , була зареєстрована і постійно проживала разом із своїм чоловіком, [PERSON] , до дня його смерті, [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , вели спільне господарство. Так як [PERSON] була зареєстрована та постійно проживала разом із [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто на день його смерті, не заявила про відмову від прийняття спадщини, а тому вона фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON] , враховуючи норму ч. 3 ст. 1268 ЦК України, однак юридично таку не оформила. [PERSON] померла [INFO] , про що 23 жовтня 2019 року було складено відповідний актовий запис № 14, що підтверджується викладеним у свідоцтві про смерть серії [NUMBER] , яке видане виконавчим комітетом Новоскварявської сільської ради Жовківського району Львівської області 23 жовтня 2019 року. Згідно із ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Із заповіту, який посвідчений 05 лютого 2019 року Лазарович Любою Іванівною , секретарем Новоскварявської сільської ради Жовківського району Львівської області та зареєстровано в реєстрі за № 5, вбачається, що [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке заповітне розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла своїй невістці, [PERSON] , [INFO] , тобто позивачу. По даних виконавчого комітету Новоскварявської сільської ради Жовківського району Львівської області заповіт заповідачем не змінено, не скасовано, нікому іншому не заповідався. Викладеним у довідці № 171, яка видана виконкомом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області 12 березня 2024 року, стверджується, що [PERSON] , 1972 року народження, невістка [PERSON] , була зареєстрована і постійно проживала разом із своєю свекрухою, [PERSON] , до дня її смерті, [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , вели спільне господарство. Так як [PERSON] була зареєстрована та постійно проживала разом із [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто на день її смерті, не заявила про відмову від прийняття спадщини, а тому вона фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON] , враховуючи норму ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Суд враховує, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , яка прийняла спадщину після її смерті, осіб, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині, і прийняли таку внаслідок звернення до нотаріуса чи внаслідок спільного постійного проживання зі спадкодавцем немає. Син [PERSON] , а чоловік позивача, [PERSON] , помер [INFO] , тобто швидше своєї матері, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яке видане Новоскварявською сільською радою Жовківського району Львівської області 05 жовтня 2016 року. Суд бере до уваги, що внаслідок звернення позивача у Жовківській державній нотаріальній конторі Львівської області 15 лютого 2024 року було зареєстровано після смерті [PERSON] спадкову справу № 74/2024, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 75839670 від 15.02.2024 року. 05 березня 2024 року Галань Ольгою Ярославівною , державним нотаріусом Жовківської державної нотаріальної контори Львівської області, видані [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , 1944 року народження, померлої [INFO] , а саме: 1) свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке зареєстроване в реєстрі за № 354, спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з земельної ділянки, площею 1,4350 га, що розташована на території Новоскварявської сільської ради Львівського району Львівської області, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Реєстраційною службою Жовківського районного управління юстиції Львівської області 14 березня 2014 року, зареєстрованого в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 13 березня 2014 року за № 4983503, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 314046346227, кадастровий номер землі 4622787100:03:000:0097; 2) свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке зареєстроване в реєстрі за № 355, спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з земельної ділянки, площею 0,2996 га, що розташована на території Новоскварявської сільської ради Львівського району Львівської області, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Реєстраційною службою Жовківського районного управління юстиції Львівської області 14 березня 2014 року, зареєстрованого в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 13 березня 2014 року за № 4979126, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 313755246227, кадастровий номер землі 4622787100:03:000:0255. Факт видачі позивачу даних свідоцтв про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] підтверджує те, що нею прийнято спадщину після її смерті. [PERSON] , є власником зазначених вище земельних ділянок, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав№ 368488309 та № 368490465 від 05.03.2024 року. Однак, Жовківська державна нотаріальна контора Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції листом № 308/01-16 від 05 березня 2024 року фактично відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай) за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , площею 1,70 га, а по уточнених даних площею 0,58 га, що розташований на території Новоскварявської сільської ради Львівського району Львівської області і належав [PERSON] , померлому [INFO] , після смерті якого [PERSON] спадщину фактично прийняла, а юридично не оформила, так як нею не було подано в нотаріальну контору оригіналу правовстановлюючого документа нового взірця на вищезгаданий земельний пай із відповідною реєстрацією та роз`яснено про необхідність звернення в судові органи для оформлення права на вищевказаний земельний пай в порядку спадкування. Крім того постановою № 212/01-16 від 19 лютого 2024 року Жовківська державна нотаріальна контора Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок в [ADDRESS] після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , з підстав недотримання п. 2 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», так як нею надано свідоцтво про право власності на будинок, з якого вбачається, що господарство в [ADDRESS] , головою якого була [PERSON] , померла [INFO] , відносився до колгоспного типу двору, членами двору були [PERSON] , померлий [INFO] , [PERSON] , померла [INFO] , всі члени двору мають право на частку, а частка померлих не визначена в майні двору. Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстрованим в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, з вищенаведеного вбачається, що записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Таким чином право власності на колгоспний двір (житловий будинок) [ADDRESS] було зареєстроване згідно вимог діючого на той час законодавства в погосподарській книзі Новоскварявської сільської ради Жовківського району Львівської області. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відповідно до підпункту 4.15, 4.18 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. З довідки № 2172, яка видана Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Червоноградське бюро технічної інвентаризації» 16 квітня 2024 року, вбачається, що станом на 31 грудня 2012 року в КП ЛОР «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» житловий будинок [ADDRESS] зареєстрований за колгоспним двором, головою якого є [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Новоскварявської сільської ради 20.03.1990 року згідно рішення Нестеровського райвиконкому № 52 від 15.03.1990 року та записано 20.03.1990 року в реєстрову книгу за № 188. Дублікат свідоцтва про право власності на вищевказаний житловий будинок не видавався. Згідно нового адміністративно-територіального устрою України село Нова Скварява належить до Жовківської територіальної громади Львівського району Львівської області. З технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Червоноградське бюро технічної інвентаризації» 15 квітня 2024 року, та з довідки-характеристики № 2173, яка видана Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Червоноградське бюро технічної інвентаризації» 16 квітня 2024 року на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , вбачається, що рік побудови житлового будинку 1972, загальна площа житлового будинку 72,3 м. кв., житлова площа 49,1 м. кв., допоміжні приміщення: коридор, площею 6,6 м.кв., кладова, площею 6,6 м. кв., веранда, площею 10,0 м. кв. При будинку є господарські будівлі: погріб, вбиральня, господарська будівля з літньою кухнею, сарай, та споруди: ворота, огорожі, колодязь. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Відповідно до ст. 80 ЦК України встановлено, що жилий будинок є об`єктом права приватної власності. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Ст. 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 8 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720 (720/95) "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" постановою Кабінет Міністрів України від 12 жовтня 1995 року № 801 «Про затвердження форми сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай)» затверджено відповідну форму сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай). Сертифікати саме такої форми слід подавати до нотаріальної контори. [PERSON] ще за життя необхідно було обміняти сертифікат на земельну частку (пай) старого зразка на новий, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1995 року № 801 «Про затвердження форми сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай)» Згідно ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, а відтак суд враховує, що позивачем не може бути пред`явлено для оформлення спадщини належної форми документа, оскільки [PERSON] помер, а тому втратив цивільну правоздатність та дієздатність, а за життя не зробив необхідних дій. Отже, [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , прийняла після її смерті спадщину, оскільки була зареєстрована та постійно проживала разом із нею на день смерті, не відмовилася від прийняття спадщини упродовж шестимісячного строку після її смерті. Вона єдиний спадкоємець за заповітом після смерті [PERSON] , яка прийняла спадщину, осіб, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині, і прийняли таку внаслідок звернення до нотаріуса чи внаслідок спільного постійного проживання зі спадкодавцем немає. Факт прийняття спадщини підтверджується виданими їй нотаріусом свідоцтвами про право на спадщину за заповітом. Так як [PERSON] належало право на 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] як члену колгоспного типу двору, а [PERSON] та [PERSON] також належало по 1/3 частці даного будинку як членам колишнього колгоспного типу двору, що підтверджується записами в погосподарській книзі, після смерті яких [PERSON] спадщину фактично прийняла, а юридично не оформила, а тому суд приходить до висновку, що право позивача на спадкування даного майна підлягає захисту в судовому порядку, як наслідок є всі підстави для визнання за [PERSON] права власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Крім того суд бере до уваги, що спадщини на право на земельну частку (пай) розміром по уточнених даних 0,58 га умовних кадастрових гектарів, яка належала [PERSON] , померлому [INFO] , згідно сертифіката на право на право власності на середню земельну частку старого зразка, після смерті якого [PERSON] спадщину фактично прийняла, а юридично не оформила, позивач не може оформити, так як відсутній правовстановлюючий документ на право на дану земельну частку (пай) нового зразка, який водночас не може бути виданий на ім`я померлого [PERSON] , оскільки він втратив цивільну правоздатність та дієздатність внаслідок смерті. Враховуючи встановлені судом обставини та досліджені докази, право позивача на земельну частку (пай) підлягає захисту в судовому порядку. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Outcome: approved