Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-08 00:00:00

У вересні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, в обґрунтування якого зазначила, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 27 вересня 2013 року. Під час перебування у шлюбі у сторін народилася спільна дитина [PERSON] , [INFO] . З березня 2015 року сторони проживають окремо, дитина проживає разом з позивачкою. Позивач зазначає, що відповідач не бере участі у вихованні та утриманні спільної дитини. При цьому відповідач є працездатною особою, стан здоров`я дозволяє йому працювати, а відтак має можливість сплачувати аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно. [PERSON] просила суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дати подання позову і до повноліття дитини. Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2017 року по справі № 638/13137/17 стягнуто з [PERSON] , [INFO] ,\~ іпн. [NUMBER] , проживає за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , іпн. [NUMBER] , яка проживає у [ADDRESS] , аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 01 вересня 2017 року і до досягнення повноліття дитиною. Ухвалою суду від 09 липня 2024 року скасовано заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2017 року по справі № 638/13137/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, призначено справу до розгляду правилами спрощеного позовного провадження, передбаченого статтями 274-279 ЦПК України у відкритому судовому засіданні, про що повідомлено сторін. Встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення цієї ухвали, протягом якого він має право подати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України. Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, однак представник відповідача [PERSON] подав заяву, в якій позовні вимоги визнав частково та просив визначити аліменти у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно. В матеріалах справи міститься заява [PERSON] про розгляд справи за її відсутністю. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертався. Враховуючи положення ч. 1 ст. 223, п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] від 20 березня 2014 року, актовий запис про народження № 497 від 20 березня 2014 року (а.с. 2). Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2020 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, після розірвання шлюбу змінено прізвище [PERSON] на « [PERSON] ». Сторонами визнається, що після розірвання шлюбу дитина [PERSON] залишився проживати разом з матір`ю [PERSON] . Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України передбачено, що при вирішенні будь - яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Згідно статі 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України, статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України передбачено, що при вирішенні будь - яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до положень Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Частиною 3 ст. 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Положення ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України передбачають, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (стаття 182 СК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем не надано суду доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення його від обов`язку утримувати сина з урахуванням його потреб. Водночас, позивачем не надано доказів того, що потреби дитини зумовлюють визначення аліментів у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку відповідача. Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, ту обставину, що обидва батьки повинні утримувати своїх дітей, виходячи із принципів справедливості, співмірності та верховенства права, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 01 вересня 2017 року і до досягнення повноліття дитиною. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», суд, на підставі ч. 6 ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України, стягує з відповідача на користь держави 50% від загального розміру судового збору, який підлягав сплаті за подання цієї позовної заяви, тобто у розмірі 320,00 грн.

Outcome: partial