Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-18 00:00:00

У січні 2024р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва із вказаним позовом до відповідача фізичної особи-підприємця (далі по тексту - ФОП) [PERSON] , в якому просила суд: - стягнути з відповідача ФОП [PERSON] на свою користь 6156,0 грн. передплати за товар; 2721,06 грн. - інфляційних втрат; 3 % річних за користування грошовими коштами в сумі 560,62 грн., 8877,06 грн. завданої моральної шкоди, пов`язаної зі стресом; 10000,0 грн. завданої моральної шкоди, як компенсацію витраченого часу на вирішення питання щодо повернення вкрадених відповідачем коштів, вартість послуг другу та поштових послуг для забезпечення судового процесу у сумі 84,0 грн. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що вона 09 лютого 2021р. в Інтернет - магазині «Хороший», що зареєстрований за відповідачем, здійснила покупу фотоапарату, шляхом додання товару до корзини та сплативши повну його вартість 6156,0 грн. на користь відповідача, при цьому з відповідачем, позивачкою в телефонному режимі перед здійсненням оплати товару, було уточнено наявність товару та погоджено дату доставки товару, але доставка товару, так і не відбулася. Також позивачка зазначила в позові, що спочатку доставка товару відкладалася та переносилася декілька разів продавцем, пізніше їй повідомили, що товару не буде і магазин поверне гроші, але повернення грошових коштів також не було виконано. Вона кілька разів зв`язувалася з магазином з приводу повернення грошей, в тому числі шляхом направлення 02 березня 2021р. електронного листа, однак результату вирішення питання про повернення грошових коштів не було. Станом на 21 лютого 2024р. товар не доставлено, оплату за нього не повернуто. На думку позивачки, відповідач протиправно користується її коштами, а тому вона вважає, що він повинен їй сплати інфляційні втрати та 3,0 % річних в розмірі 2721,06 грн. та 560,62 грн. відповідно. Крім того, позивачка вважає, що внаслідок протиправних дій відповідача їй було завдано моральної шкоди, оскільки вона вимушена була витрачати свій час на вирішення питання щодо повернення коштів, які відповідач незаконно утримує. Оскільки в досудовому порядку вирішити спір не можливо, з метою захисту порушених правю позивачка вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 05 лютого 2024р. позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 01 березня 2024р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. До судового засідання сторона позивача подала до суду клопотання про розгляд справи у свою відсутність, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, про час і місце судового розгляду оповіщався у встановленому законом порядку, у судові засідання не з`явився, поважності причин неявки не повідомив, свого представника до суду не направив, відзив на позов не подавався. Оскільки, сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 280, 282 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що позивачка 09 лютого 2021р. здійснила покупку фотоапарату «Polaroid Snap Touch Purple» в Інтернет-магазині « [INFO] », який зареєстрований за відповідачем ФОП [PERSON] , шляхом додання до корзини та сплативши повну вартість товару в розмірі 6156,0 грн., що підтверджується квитанцією про оплату товару від платіжної системи «Portmone», скріншотом сайту з повідомленням про успішну оплату та номером замовлення 11144, скріншотом банківського застосунку з оплаченою сумою замовлення, які знаходяться в матеріалах справи. Звертаючись до суду з вказаним позовом, сторона позивача наголошувала, що спочатку доставка товару відкладалася відповідачем, а в подальшому переносилася декілька разів. Пізніше позивачці було повідомлено, про відсутність товару, і повернення сплачених нею грошових коштів за товар в майбутньому. Однак, в досудовому порядку відповідач, не зазначаючи поважності причин, відмовляється повернуті позивачці сплачені нею грошові кошти за товар. В досудовому поряду, позивачка неодноразово зверталася до відповідача з вимогою про повернення коштів, однак її вимоги були проігноровані останнім. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відносини між позивачкою, як споживачем товарів, робіт і послуг та відповідачем, як продавцем товару, регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» (далі по тексту - Закон). Частиною 1 ст. 2 Закону визначено, що законодавство про захист прав споживачів складається з цього Закону, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів. Відповідно до п. 7 ст. 1 Закону договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном, розрахунковим документом, передбаченим Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», або іншими документами. Пунктом 8 ст. 1 Закону визначено, що договір, укладений на відстані, - договір, укладений продавцем (виконавцем) із споживачем за допомогою засобів дистанційного зв`язку. Пунктом 11 ст. 1 Закону передбачено, що засоби дистанційного зв`язку - електронні комунікаційні мережі, поштовий зв`язок, телебачення, інформаційні мережі, зокрема Інтернет, які можуть використовуватися для укладення договорів на відстані. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною 1 ст. 633 ЦК України передбачено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Таким чином, договір купівлі-продажу товару, який 09 лютого 2021р. був укладений між позивачкою та відповідачем за допомогою мережі Інтернет, є публічним договором, укладеним на відстані. Відповідач, в порушення умов договору, станом на 21 лютого 2024р. товар позивачці не надіслав, як і не повернув за нього сплачені позивачкою грошові кошти. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно ч. 5 ст. 653 ЦК України, якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. При цьому, ст. 663 ЦК України визначено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. У разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу (ч. 1 ст. 665 ЦК України). На підставі ч. 1 ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону, якщо інше не передбачено договором, укладеним на відстані, продавець повинен поставити споживачеві товар протягом прийнятного строку, але не пізніше тридцяти днів з моменту одержання згоди споживача на укладення договору. У разі неможливості виконання договору через відсутність замовленого товару продавець повинен негайно повідомити про це споживача, але не пізніше тридцяти днів з моменту одержання згоди споживача на укладення договору. Відповідач, який був повідомлений належним чином про розгляд справи, на спростування тверджень позивачки щодо його неправомірних дій, які полягають у неповернені коштів за сплачений товар, який не був їй доставлений, жодних заперечень суду не надав. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що укладений між сторонами договір купівлі-продажу відповідав вимогам закону, зобов`язання за договором відповідачем у встановлений строк не виконані, сума сплаченої позивачкою вартості товару в розмірі 6156,0 грн. підтверджена документально. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що у відповідача існує перед позивачкою невиконане грошове зобов`язання, відповідальність за порушення якого настає за правилами ст. 625 ЦК України. Позивачкою надано розрахунки інфляційних витрат, 3 % річних, які здійснені вірно, відповідають положенням закону, а тому судом приймається до уваги. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що відповідачем не було поставлено позивачці, придбаний товар, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки грошові кошти у вигляді передплати за непоставлений товар у розмірі 6156грн.; інфляційні витрати в розмірі - 2721,06 грн. та 3 % річних за користування грошовими коштами в розмірі 560,62 грн. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то в силу положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України, Верховний Суд зазначив, в постанові від 02 червня 2021р. (справа №355/1454/19), що при вирішенні питання в частині відшкодування моральної шкоди у правовідносинах, на які поширюється Закон України «Про захист прав споживачів» (постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 квітня 2019р. у справі № 360/723/16-ц (провадження № 61-22702сво18), відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Відносини щодо відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), регулюються Законом України «Про захист прав споживачів». Захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди (частини перша, друга статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів»). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020р. у справі № 216/3521/16 (провадження № 14-714цс19) зазначено, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Судом встановлено, що позивачці протиправними діями відповідача була спричинена моральна шкода, яка полягає у психологічних стражданнях, душевних хвилюваннях, необхідністю докладання додаткових зусиль, пов`язаних із поверненням сплачених грошових коштів за товар, зверненням за захистом своїх прав до суду, а тому суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивачки слід стягнути у відшкодування моральної шкоди - 5000,0 грн. Відповідно до ст. ст. 22, 133, 141 ЦПК України; з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню вартість поштових послуг у розмірі 84,0 грн., які вона понесла у зв`язку з відправленням відповідачу копії позовної заяви, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази, а також з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: partial