Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-10 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову, позивачка посилається на те, що 01.09.2017 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який було зареєстровано Тячівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області за актовим записом №185. Від даного шлюбу з відповідачем по справі мають двох дітей: дочку - [PERSON] , [INFO] та сина - [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що подружнє життя між ними не складається. У відносинах з відповідачем вони не можуть знайти спільну мову, в них різні погляди на сімейне життя, в зв`язку з цим між ними часто виникають сварки та непорозуміння. Зазначає, що вони втратили почуття та довіру один до одного. У зв`язку з наведеним вважає, що примирення та збереження шлюбу неможливе, тому просить суд шлюб розірвати. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області 18.06.2024 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 01.07.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання. Позивачка, в судовому засіданні просила позов задовольнити. Також зазначила, що з відповідачем по справі вони вже два роки разом не проживають. В жовтні 2023 року сам позивач їй заявив, що не бажає з нею разом жити, а тому вважає, що примирення між ними неможливе. Додала, що спору про виховання дітей, між ними не має. Відповідач будучи відповідно до положень п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України, повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за штрих кодовим ідентифікатором №0600942951083, в судове не з`явився та про причини неявки суд не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подавав. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 01.09.2017 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстровано Тячівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області за актовим записом №185, що стверджується оригіналом свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER] виданим Тячівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області 01.09.2017 року (а.с.8). З свідоцтва про народження дітей серія [NUMBER] видано Тячівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тячівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 02.06.2023 року та серія [NUMBER] видано Тячівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тячівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 30.05.2023 року, вбачається, що від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: дочка - [PERSON] [INFO] та син - [PERSON] [INFO] (а.с. 9-10). Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалося. Про це свідчать ті обставини, що сторони припинили шлюбні відносини та разом не проживають два роки. Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем, який не виявив бажання з`явитися в судове засідання, враховуючи встановлені під час розгляду справи обставини, які свідчать про тривалу відсутність між сторонами сімейних відносин, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, їх сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити їх інтересам, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб слід розірвати. Позовних вимог щодо поділу спільного майна сторін, не заявлено. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути судовий збір у розмірі 1211, 20 (одна тисяча двісті одинадцять гривень, двадцять копійок).

Outcome: approved