Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-19 00:00:00

[PERSON] (надалі - Позивач) звернулася до суду з позовом до Управління державної охорони України (надалі - Відповідач), треті особи: Державна казначейська служба України про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому просила стягнути з Відповідача на її користь матеріальну шкоду в розмірі 70 553, 00 грн., моральну шкоду в розмірі 25 000, 00 грн., судові витрати. В подальшому позивачем були уточнені позовні вимоги, та подано позовну заяву до Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО», Управління державної охорони України, треті особи: Державне управління справами, [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14.07.2019 року приблизно о 11-15 год. водій [PERSON] на 359 км а/д М-18 Харків-Сімферополь, керуючи транспортним засобом Volkswagen Transporter Т5 держномер [NUMBER] , не обрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, не дотримався безпечної дистанції, допустив зіткнення з транспортним засобом Volkswagen Tuareg держномер [NUMBER], який зупинився попереду, в результаті удару наведений транспортний засіб допустив зіткнення з транспортним засобом Volkswagen Passat, держномер [NUMBER] , який зупинився попереду на узбіччі праворуч. Від удару передню частину транспортного засобу з автобусом МАЗ держномер [NUMBER] , який від удару з`їхав у правий за напрямком руху кювет. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.10.2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КупАП, провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду строків, передбачених ст. 38 КУпАП. Позивач є власницею автомобіля Volkswagen Passat, державний номер [NUMBER] . Згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку від 23.11.2020 року № YD 06920 розмір матеріального збитку завданого транспортному засобові позивача складає 70 552, 58 грн. За таких обставин, [PERSON] як власник пошкодженого звернулася до суду за захистом своїх прав та відшкодуванням коштів з відповідача на його користь. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09.06.2021 року позовну заяву залишено без руху, у зв`язку із виявленням недоліків. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14.07.2021 року відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику. 29.12.2021 року на адресу суду надійшов відзив від представника відповідача Управління державної охорони України, на позовну заяву, в якій вважав позовну заяву позивача безпідставною, необґрунтованою, такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Зокрема, зазначив, що Volkswagen Transporter, д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] належить Державному управлінню справами, а отже позивач звернувся з даним позовом до неналежного відповідача. Разом з тим, цивільно-правова відповідальністю вищезгаданого автомобіля була застрахована у АТ «ПРОСТО-Страхування», тому обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страхову компанію. Стосовно звіту № YD06920 про оцінку вартості матеріального збитку, представник відповідача зазначив, що він є неповним, необґрунтованим та здійсненим всупереч Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. Щодо відшкодування моральної шкоди, представник зазначив, що позивачем не надано будь-якого розрахунку розміру шкоди, з яких міркувань позивач виходила визначаючи його. За таких обставин, просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог. 04.01.2022 року представник позивача адвокат Довгопола О.О. подала до суду відповідь на відзив, в якому заперечувала проти доводів представника відповідача, зокрема щодо доводів представника відповідача про те, що вона звернулася із позовом до неналежного відповідача, вона зазначила, що 11.11.2020 року нею було отримано відмову страхової компанії у здійсненні відшкодування за полісом страхування АМ 6752652 датовану 09.11.2020 року , в зв`язку із пропущенням останньою однорічного терміну для подання заяви про страхове відшкодування. Тому посилалася на те, що відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоду. Просила позов задовольнити в повному обсязі. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10.01.2022 року позовну заяву залишено без руху, у зв`язку із виявленням недоліків. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10.01.2022 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача адвоката Доввгополої О.Ою про витребування доказів. В подальшому позивач подала уточнену позовну заяву, в якій в якості відповідачів зазначила Приватне акціонерне товариство «Просто-страхування», Управління державної охорони України, треті особи: Державне управління справами, [PERSON] , та просила стягнути з ПрАТ «Просто-Страхування» матеріальні збитки в розмірі 70 553, 00 грн., з Управління Державної охорони України моральну шкоду в розмірі 25 000, 00 грн. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10.01.2023 року залучено Приватне акціонерне товариство «Просто-страхування» до участі у розгляді справи в якості співвідповідача, залучено [PERSON] до участі у розгляді справи в якості третьої особи. 31.07.2024 року надійшов відзив на уточнену позовну заяву від Управління державної охорони України, в якій представник зазначив, що шкода відшкодовується власником (володільцем) джерела підвищеної небезпеки, а не винним водієм. В іншій частині позовних вимог теж заперечував щодо задоволення позовних вимог. 25.07.2024 року до суду надійшов відзив від представника відповідача Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО» Синюка С.Л., в якому зазначив, що ДТП за участю автомобіля позивача мала місце 14.07.2019 року , а з заявою на виплату страхового відшкодування позивач звернулася 26.10.2020 року, тобто після спливу 1 року з моменту настання ДТП , що є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування згідно п. 37.4.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», АТ «ПРОСТО-Страхування» відповідно до листа 04-2622 від 047.11.2020 року прийнято рішення про відмову позивачу у виплаті страхового відшкодування. Стосовно розміру матеріального збитку зазначив, що він є неоюгрунтованим та безпідставним. 14.08.2024 року від представника Державного управління справами Марчук М.В. надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника третьої особи, в якому зазначили, що автомобіль марки Volkswagen Transporter, д.н.з. [NUMBER] в обліку на балансі Державного управління справами не перебував і не перебуває, тому рішення суду по даній справі не може вплинути на права і обов`язки останнього. Просили проводити розгляд справи без участі представника Державного управління справами. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Так, відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних , житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Так, як вбачається з позовної заяви, 14.07.2019 року приблизно о 11-15 год. водій [PERSON] на 359 км а/д М-18 Харків-Сімферополь, керуючи транспортним засобом Volkswagen Transporter Т5 держномер [NUMBER] , не обрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, не дотримався безпечної дистанції, допустив зіткнення з транспортним засобом Volkswagen Tuareg держномер [NUMBER], який зупинився попереду, в результаті удару наведений транспортний засіб допустив зіткнення з транспортним засобом Volkswagen Passat, держномер [NUMBER] , який зупинився попереду на узбіччі праворуч. Від удару передню частину транспортного засобу з автобусом МАЗ держномер [NUMBER] , який від удару з`їхав у правий за напрямком руху кювет. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.10.2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КупАП, провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду строків, передбачених ст. 38 КУпАП. Відповідно до звіту № YD 06920 про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, вартість матеріального збитку, завданого власнику склала 70 552, 58 грн. Так, відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Зокрема, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Ч. 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Разом з цим, визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого транспортного засобу, здійснюється відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003 року. Згідно пунктів 1.6, 8.1 та 8.3 Методики відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості. Тому вартість відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП транспортного засобу більша за вартість матеріального збитку, а вартість матеріального збитку це та сума, яку за Законом має сплатити страховик як страхове відшкодування. Отже, з наведеного слідує, що вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТС. Матеріальний збиток - це вартісне значення реальних витрат з урахуванням зносу, які несе власник КТЗ при його пошкодженні або розукомплектуванні. Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням). Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (ст. 999 ЦК України). Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до п. 34.2 ст. 34 Закону, протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Розмір шкоди, пов`язаної з пошкодженням чи фізичним знищенням дороги, дорожніх споруд та інших матеріальних цінностей, визначається на підставі звіту, акта чи висновку про оцінку, виконаного оцінювачем або експертом відповідно до законодавства(ст. 31 Закону). Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Згідно ст. 37 Закону, підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Відтак, аналізуючи зазначене законодавство в сукупності з загальними принципами цивільного права, як то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, слід дійти висновку, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв?язку 1 пропуском річного строку, має право на пред?явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності. У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі N 755/18006/15-и (провадження N? 14-176цс 18) зроблено висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів можливе за умови, що згідно з цим договором або ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов?язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов?язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону N? 1961-IV). Уклавши договір обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов?язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов?язку страхувальника, який завдав шкоди. У справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик. Аналогічний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 760/15471/15-ц та підтверджено ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 20.02.2020 року у справі № 753/15214/16-ц. З урахуванням викладеного, навіть у разі пропуску позивачем строку, встановленого у ст. 37 Закону № 1961 IV, остання вправі стягнути відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, в судовому порядку безпосередньо із страховика, оскільки розмір завданої шкоди не перевищує ліміт страхового відшкодування. За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовної вимоги про стягнення з Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО» 70 552, 58 грн. матеріальної шкоди. З приводу стягнення моральної шкоди у розмірі 25 000, 00 грн. з Управління Державної охорони України, суд зазначає наступне. Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається ст. 23 ЦК України. Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов`язань у випадках, передбачених договором або законом. Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених ЦК України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. 3 огляду на вказане зобов`язання відшкодувати моральну шкоду виникає за наявності: а) моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; б) неправомірних рішень, дій чи бездіяльності заподіювача шкоди; в) причинного зв`язку між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; г) вини заподіювача шкоди. Аналогічну правову позицію викладено у Постанові ОП КЦС ВС від 05.12.2022 року в справі № 214/7462/20. У відповідності до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як передбачено ч. ч. 1-3 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Однак, матеріали справи не містять доказів понесених позивачем душевних страждань. Крім того, позивачем не зазначено, з яких міркувань він виходив, оцінюючи моральну шкоду саме в такому розмірі, та якими доказами це підтверджується. За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди, стягнення вартості звіту про оцінку вартості матеріальних збитків, витрат на правничу допомогу, вартості квитків, оскільки позивач належним чином не обґрунтував дані вимоги. Ураховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем у вигляді судового збору у розмірі 1816, 00 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial