Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-11 00:00:00

26 червня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява Органу опіки та піклування Савранської селищної ради Одеської області в інтересах малолітньої [PERSON] до [PERSON] , треті особи КУ «Центр надання соціальних послуг» Савранської селищної ради та Служби у справах дітей Савранської селищної ради про позбавлення батьківських прав, у якій позивач просить суд позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно її малолітньої доньки - [PERSON] . За результатами автоматизованого розподілу справи між суддями, вона передана на розгляд судді Косіциній В.В. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29 червня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Встановлено, що розгляд справи здійснюватиметься в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 15 серпня 2023 року. Підготовче засідання, призначене на 15 серпня 2023 року не відбулося у зв`язку з відсутністю інтернет-з`єднання в суді, що підтверджується довідкою. Підготовче засідання відкладено на 31 серпня 2023 року. У підготовче засідання, призначене на 31 серпня 2023 року з`явився представник позивача. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце судового розгляду. Підготовче засідання по справі відкладено на 02.10.2023 року та пізніше відкладено на 30.10.2023 року у зв`язку із перебуванням головуючої на лікарняному, що підтверджується довідкою. У підготовче засідання по справі, призначене на 30 жовтня 2023 року учасники справи не з`явилися. Ухвалою суду від 30 жовтня 2023 року прийнято рішення про закриття підготовчого засідання по справі та призначення справи до судового розгляду на 23 листопада 2023 року, та пізніше відкладено на 11.12.2023 року та на 10.01.2024 року. Судове засідання по справі, призначене на 10.01.2024 року не відбулося у зв`язку з перебуванням головуючої на лікарняному, що підтверджується довідкою та було відкладено на 31.01.2024 року. 31 січня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника позивача надійшла заява, до якої долучена заява третьої особи [PERSON] , та у якій вона повідомила суд про те, що не може забезпечити участь [PERSON] у судове засідання у зв`язку з запровадженням воєнного стану та повітряними тривогами. 31 січня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи. Засідання по справі, призначене на 31 січня 2024 року було відкладено на 12 березня 2024 року. У судове засідання, призначене на 12 березня 2024 року з`явися представник позивача та відповідач. Здійснено спілкування з дитиною. Засідання по справі відкладено на 10.04.2024 року. 10 квітня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі. Ухвалою суду від 10 квітня 2024 року зобов`язано Орган опіки та піклування Савранської селищної ради Одеської області та Службу у справах дітей Савранської селищної ради Одеської області скласти та подати надати суду акт обстеження умов проживання дитини [PERSON] , а також, акт обстеження умов проживання [PERSON] . Засідання по справі відкладено на 30 квітня 2024 року. 29 квітня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява від представника позивача на виконання ухвали суду від 10.04.2024 року. У судове засідання, призначене на 30 квітня 2024 року з`явився представник позивача та відповідач. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Судове засідання по справі було відкладено на 30 квітня 2024 року у зв`язку із необхідністю звернення відповідача за безоплатною правовою допомогою. 13 травня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов відзив на позовну заяву, у якій відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У судове засідання, призначене на 30 травня 2024 року з`явився представник відповідача. У зв`язку із технічними причинами, встановити інтернет-з`єднання з Савранським районним судом Одеської області не вдалося. Засідання по справі відкладено на 01.07.2024 року. У судове засідання, призначене на 01 липня 2024 року з`явився представник позивача, представник відповідача та відповідач. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце судового розгляду. У судовому засіданні оголошено перерву до 14 серпня 2024 року. У судове засідання, призначене на 01 липня 2024 року з`явився представник позивача, представник відповідача. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце судового розгляду. Судове засідання відкладено на 28.08.2024 року задля забезпечення явки дитини, та пізніше відкладено на 12 вересня 2024 року у зв`язку з перебуванням головуючої на лікарняному, що підтверджується довідкою. У судове засідання, призначене на 12 вересня 2024 року з`явився представник позивача, представник відповідача. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце судового розгляду. Ухвалою суду занесеною до протоколу судового засідання прийнято рішення здійснити розгляд справи за даної явки. Будь-яких інших заяв або клопотань від учасників справи не надходило. Суд дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. [INFO] народилася [PERSON] , матір`ю якої є [PERSON] , батьком [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.7). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.12). Рішенням Савранського районного суду Одеської області від 05 квітня 2022 року у справі №512/845/21 задоволено позов Органу опіки та піклування Савранської селищної радии Одеської міської ради в інтересах [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей Савранської селищної ради Одеської області про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів задоволено, відібрано [PERSON] без позбавлення батьківських прав у її матері [PERSON] (а.с.8). Рішенням Виконавчого комітету Савранської Селищної ради Одеської області від 14.07.2022 року №9/21 над [PERSON] встановлено опіку та призначено опікуна [PERSON] (а.с.16). Згідно листа Савранського районного суду м. Одеси від 04.05.2023 року вбачається, що [PERSON] з позовною заявою про повернення дитини матері не зверталися (а.с.18). Рішенням Виконавчого комітету Савранської селищної ради Одеської області від 30.05.2023 року №5/33 затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] (а.с.14). Проте, зі змісту протоколу бесіди з батьками дитини від 27 січня 2023 року вбачається, що [PERSON] хоче повернути доньку (а.с.20). Також, з висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] вбачається, що під час складання акту обстеження умов проживання дитини в сім`ї опікуна була присутня [PERSON] . У судовому засіданні по справі, призначеному на 12 березня 2024 року суд провів спілкування з дитиною. Дитина пояснила, що бачить маму кожного дня. Останній раз бачила маму у день проведення судового засідання. Мама живе по сусідству. Дитина знає, що її матір хочуть позбавити батьківських прав, проте, дитина наголосила на тому, що їй раніше подобалося жити з матерію, і зараз вона також хоче жити з матір`ю. Дитина також зазначила, що сказала матері, що іде до суду, та матір пішла разом з нею. У судовому засіданні, призначеному на 12 березня 2024 року відібрано пояснення у відповідачки. Вона пояснила, що дитину було відібрано у зв`язку з тим, що вона проявила до неї фізичне насилля через нецензурну лексику. Пояснила, що хотіла б повернути дитину. Також пояснила, що піклується про неї, зокрема, під час перебування за кордоном після 2021 року надсилала кошти на її утримання. Також, 26 квітня 2022 року було проведення повторне обстеження умов проживання [PERSON] , на підстав чого складено акт обстеження умов проживання, з якого вбачається, що житлові умови проживання задовільні. Для виховання та розвитку дитини є окрема кімната, в якій є два ліжка, стіл та телевізор. В результаті бесіди з матір`ю дитини встановлено, що вона хоче повернути дитину в свою сім`ю, утримувати та виховувати її (а.с.122). З веб-порталу «Судова влада» встановлено, що 22 липня 2024 року [PERSON] звернулася до Савранського районного суду Одеської області із позовом до органу опіки та піклування Савранської селищної ради Одеської області, треті особи КУ "Центр надання соціальних послуг" Савранської селищної ради, служба у справах дітей Савранської селищної ради Одеської області про повернення дитини матері, справа № 512/580/24, провадження № 2/512/231/24. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст.51 Конституції України). Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно ст. 9 Конвенції про права дитини держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню. Статтею 18 Конвенції про права дитини передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний стан. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно ст.166 СК України позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини. Згідно із ч.1 ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до положень статті 214 СК України, ч.1 ст. 11 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, органами опіки та піклування є державні адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад. У постанові Верховного Суду від 8 червня 2022 року у справі № 362/4847/20 вказано, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не дають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до постанови Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 520/8264/19, Проживання батька протягом значного часу на території іншої держави без участі у вихованні дітей, піклуванні про них тощо, а також обізнаність про їхню важку життєву ситуацію, пов`язану зі смертю матері, достатні підстави для позбавлення його батьківських прав, що не є порушенням статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає право особи на повагу до свого сімейного життя. Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер, який повинен містити відомості щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування батьком / матір`ю своїми обов`язками і були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, що найкраще відповідатиме інтересам дітей. Такий висновок було викладено у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2021 року у справі № 243/13191/19-ц. У постанові КЦС ВС від 13.07.2022 у справі № 366/2047/18 зазначено, що суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Верховний Суд зазначає, що позбавлення відповідача батьківських прав здійснене згідно із законом, спрямоване на захист прав та інтересів дитини, отже, має законну мету і втручання в права відповідача є пропорційним меті позбавлення його батьківських прав. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). Оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки) (рішення Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України») У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року у справі «Хант проти України» Суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). У справі ЄСПЛ «М. С. проти України» у рішенні від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, та у рішенні «Мамчур проти України», № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків. У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Отже, положення про право батьків і дітей бути поряд один з одним не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, при розгляді справи суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини. На думку суду, при вирішенні спорів, що стосуються дітей суд зобов`язаний керуватися найкращими інтересами дитини, оскільки, така категорія спорів є особливою через те, що дитина це не завжди захищений учасник суспільних відносин, а тому, ухвалюючи рішення по справі, що стосується дитини, першочерговим орієнтиром для суду повинні виступати її інтереси. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню наступні базові елементи: (а) погляди дитини, (б) індивідуальність дитини, (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин, (г) піклування, захист і безпека дитини, (ґ) вразливе положення, (д) право дитини на здоров`я, (е) право дитини на освіту (висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі №654/4307/19). Так, в процесі розгляду справи [PERSON] вчиняла активні дії, які свідчать про заперечення проти позбавлення батьківських прав, зокрема, звернення до суду із позовом про повернення дитини матері, відвідування судових засідань, тощо. Окрім того, акт обстеження умов проживання [PERSON] підтверджує факт того, що умови її проживання задовільні та нею створено умови для виховання та розвитку дитини. Суд також бере до уваги факт того, що дитина [PERSON] пояснила, що їй подобалося жити з мамою, та в подальшому вона б хотіла залишитися з нею, а не з бабусею. Бабуся дитини [PERSON] в засіданні 12.09.2024 року підтвердила, що онука бажає жити з мамою та зазначила якщо таке її бажання то нехай й живе. Суд звертає увагу, що позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що [PERSON] не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не дають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Навпаки, в процесі розгляду справи судом встановлено, що матір часто спілкується з дитиною, а обсяг такого спілкування є достатнім для її самоусвідомлення. Під час спілкування з дитиною, вона не виражала будь-які негативні емоції відносно [PERSON] , а навпаки, хотіла повернутися до неї в сім`ю. В свою чергу [PERSON] також виявляла активне бажання для повернення дитини в сім`ю. На думку суду, втручання в права відповідача не є пропорційним меті позбавлення її батьківських прав, а необхідність та доцільність позбавлення [PERSON] не підтверджується наявними у матеріалах справ. При цьому, суд вважає, що позбавлення [PERSON] батьківських прав порушувало б найкращі інтереси дитини. Тому, враховуючи вищезазначене, суд доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed