Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-11 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 25 квітня 2020 року у Славутському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), актовий запис № 35, так як між ними почали виникати сварки, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, вони мають різні погляди на сімейне життя, на відносини між чоловіком і дружиною, на способи матеріального забезпечення сім`ї, а тому з червня 2024 року проживають окремо, шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть, спору про місце проживання дитини не мають. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про розгляд справи у спрощеному провадженні без участі сторін, відзив на позов не подав. Ознайомившись з позовною заявою, дослідивши письмові докази, суд знаходить, що позов слід задовольнити з таких підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 25 квітня 2020 року у Славутському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), актовий запис № 35, що стверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 25 квітня 2020 року (а.с.4); мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] (а.с.5). Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України, ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу. Зокрема, особа має право вільно вирішувати питання щодо укладення шлюбу та його збереження, а також розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин. Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. За змістом частини третьої статті 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Судом встановлено, що сторони з червня 2024 року проживають окремо, шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть, так як між ними почали виникати сварки, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, вони мають різні погляди на сімейне життя, на відносини між чоловіком і дружиною, на способи матеріального забезпечення сім`ї. Спору про місце проживання дитини у сторін немає. Вони втратили почуття любові і поваги один до одного. Заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивачки, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті немайнові та майнові права сторін та неповнолітньої дитини. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини розірвання шлюбу, обставини життя подружжя, суд знаходить, що позов слід задовольнити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки сплачений судовий збір (а.с.1).

Outcome: approved