Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-09 00:00:00

У липні 2023 року позивач АТ «Універсал Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов обґрунтований тим, що Monobank\~це мобільний банк, у рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки Monobank. Після перевірки кредитної історії на платіжних картках Monobank за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт. Особливістю проекту monobank є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень, попередня ідентифікація клієнта відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та РНОКПП в мобільний додаток. 17.07.2020 року відповідач [PERSON] звернулась до АТ «Універсал Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим 17.07.2020 року підписала анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг «Monobank» (далі\~Договір), яка разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Підписавши анкету-заяву відповідач підтвердила, що ознайомилася та отримала примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають Договір та зобов`язалася виконувати його умови. Отже 17.07.2020 року між банком та відповідачем укладено Договір, відповідно умов якого відповідачу надано кредит у гривні у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі до 70\~000, 00 грн. з можливістю його корегування, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,2% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (38,4% річних), зі сплатою збільшених відсотків за користування кредитом у розмірі 6,4% на місяць на суму простроченої заборгованості за кредитом (76,8%). Банк свої зобов`язання за Договором виконав, надав відповідачу кредитні кошти та можливість ними розпоряджаться на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору. Таким чином, відповідач зобов`язання за Договором не виконав. У зв`язку з порушеннями умов виконання зобов`язань за Договором, у відповідача виникла заборгованість перед АТ «Універсал Банк», яка станом на 15.02.2023 рік складає 88\~455,47 грн., з яких: 88\~455,47 грн.\~загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту). 21.11.2023 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська у даній справі було ухвалено заочне рішення, яке було скасовано ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15.03.2024 року, за наслідками розгляду заяви [PERSON] про перегляд заочного рішення, та справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 70-70звор.). Ухвалою суду від 08 липня 2024 року у АТ «Універсал Банк» судом були витребувані докази (а.с. 123-123звор.), які надійшли до суду на виконання вказаної ухвали та зареєстровані в канцелярії 23 липня 2024 року (а.с.131-155). В судове засідання сторони не з`явились. Представник позивача АТ «Універсал Банк» в судове засідання заяв або клопотань про його перенесення не подав, в вимогах позовної заяви, міститься клопотання про проведення розгляду справи у відсутності представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] про розгляд справи судом повідомлена належним чином, що також підтверджується як заявами про перенесення судових засідань (а.с. 95, 118), розпискою про належність повідомлення про дату судового засідання (а.с. 120) так і довідкою про доставку sms-повідомленям судової повістки про її виклик відповідача до суду на 10.09.2024 рік на номер телефона оператора мобільного зв`язку зазначеного останньою у її заявах до суду (а.с.129). В дане судове засідання відповідачем не подано заяв або клопотань про його перенесення, як і не повідомлено про поважність причин неявки до суду. Відповідач у заяві про перегляд заочного рішення, яка надійшла до суду 19.12.2023 року не заперечувала факт наявності заборгованості за кредитом, проте зазначила, що у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану о 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, вона залишилась майже без грошей для існування оскільки з 01.03.2022 року її на офіційній роботі перевели у простій без виплати заробітної плати, в якому перебувала до 14.06.2022, після чого її було звільнено. У період з 14.06.2022 по 24.09.2023, включно, вона була без офіційної роботи, а грошей за знайденими підробітками вистачало лише на мінімальні потреби родини. Також зазначає, що з 25.09.2023 року має офіційну роботу і планує укласти угоду на реструктуризацію кредитного ліміту в сумі 70\~000,00 грн. із можливим списанням відсотків за користування кредитними коштами у період воєнного стану (а.с. 47-48). Інших письмових пояснень щодо позову, як-то і відзову на позов, відповідачем до суду не подавалось. Вирішуючи питання щодо можливості розгляду справи за відсутності представника позивача та відповідача, суд дійшов наступного. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Пунктом 1 частини 3 статті 223 ЦПК України, передбачено, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Відповідачем та представником позивача не зазначено причин неявки та не надано клопотань чи заяв про відкладення судового засідання, при цьому суд враховує, що ч. 2 ст. 223 ЦПК України передбачено можливість відкладання слухання справи в межах строку встановленого даним Кодексом в разі якщо причини неявки визнано поважними, однак, у зв`язку з тим, що до суду не надано причин неявки, за наявних у суду матеріалів, підстави вважати їх поважними у суду відсутні. Крім того, обов`язок учасника справи з`являтися в судове засідання за викликом суду наявний лише в разі, якщо його явка визнана судом обов`язковою відповідно (п. 3 ч. 2\~ст. 43 ЦПК України), що судом не визнавалось. При цьому, стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною\~Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). Суд, враховуючи ту обставину, що позивачу та відповідачу були створені належні та достатні умови для подання суду відповідних заяв по суті справи, заяв із процесуальних питань та доказів, вважає, що чергове відкладення розгляду справи порушуватиме розумний строк розгляду вказаної цивільної справи. Враховуючи вищенаведене, суд не вбачає поважності причин для відкладення слухання справи та неможливість її розгляду у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про судове засідання у даній справі, у зв`язку з чим. суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представника позивача та відповідача на підставі наявних у справі матеріалів та доказів. На підставі ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, ведеться протокол судового засідання. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, дійшов наступного висновку. Згідно п. 1, п. 2 ч. 1\~ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, як: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження. Частиною 1\~статті 13 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 80 ЦПК України\~визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України, визначено, що однією з підстав виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із\~статтею 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Правовідносини з приводу надання кредиту регулюються\~Цивільним кодексом України\~та\~Законом України «Про банки та банківську діяльність» від 07 грудня 2000 року №2121-III\~(далі - Закон). Відповідно до\~статті 2 Закону,\~банківським кредитом визнається будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання сплати процентів та інших зборів з такої суми. Правовою формою щодо оформлення відносин сторін є кредитний договір. Згідно із\~статтею 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 629 ЦК України\~передбачено, що договір є обов`язковим для виконання його сторонами. Відповідно до\~ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Статтями\~1048,\~1049,\~1050 ЦК України\~передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому, відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Згідно із ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) надає другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. ст.\~526,\~527,\~530 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк, відповідно до вимог договору та вимог закону. За загальним правилом, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються. У\~статті 599 ЦК України\~зазначено, що зобов`язання припиняється його належним виконанням. Відповідно до змісту ст. ст.\~610,\~612 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Положеннями ст. 614 ЦК України\~визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 2 ст. 615 ЦК України\~одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Слід зауважити, що у даній справі судом розглядаються позовні вимоги в рамках заявлених позивачем та зазначений у позові період, оскільки заяв про їх зміну стороною позивача суду не заявлялось, як і не надходило зустрічного позову (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Судом встановлено та фактично визнається відповідачем, що 17.07.2020 року [PERSON] підписала анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг, на підставі якої отримала від АТ «Універсал Банк» кредит у вигляді встановленого ліміту (з можливістю його збільшити або зменшити) на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами. Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Підписавши анкету-заяву, відповідач підтвердила, що ознайомилась та отримала примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають Договір та зобов`язують виконувати його умови. Позивачем заявляється до стягнення з відповідача заборгованість за Договором від 17.07.2020 в сумі 88\~455,47 грн., станом на 15.02.2023 рік, яка, як зазначає позивач, складається з загального залишку заборгованості в сумі 88\~455, 47 грн.\~ та надано відповідний розрахунок (а.с. 11-15 звор.), який відповідачем не заперечується. Відповідачем надано до матеріалів справи банківську виписку про рух коштів по картці «Monobank»: [NUMBER] , рахунок: [NUMBER] , оформленої на ім`я [PERSON] , за період з 01.01.2020 по 31.05.2022 (а.с. 76-94), з якої встановлено, що 17.07.2020 на вказану картку було встановлено кредитний ліміт в сумі 15\~000,00 грн. (а.с. 94), який було підвищено 23.09.2020 до суми 20\~000,00 грн. (а.с. 92) і в подальшому підвищено з 20\~000,00 грн. до 70\~000,00 грн. 17.12.2021, при цьому, матеріали справи не містять доказів заперечень відповідача щодо підвищення кредитного ліміту, а активне користування наданими кредитними коштами свідчить про прийняття відповідачем наданого підвищення кредитного ліміту. Також, судом встановлено, що крім того, що у зазначений період відповідач активно користувалась наданим кредитним лімітом, здійснюючи різноманітні фінансові операції з використання кредитних коштів, відбувалось і поповнення кредитного рахунку. Загальна сума витрачених кредитних коштів, згідно вказаної виписки становить 180 426,78 грн., сума зарахувань склала 110 212,50 грн., з чого вбачається, що у період з дати укладення Договору: 17.07.2020, яка співпадає з датою встановлення кредитного ліміту, до 01.05.2022 (включно), відповідачем не було повернуто на користь позивача грошові кошти в сумі 70\~214,28 грн. (180 426,78 грн. - 110 212,50 грн.) за період з , що не заперечується відповідачем. Також, відповідачем було надано до матеріалів справи банківську виписку про рух коштів по картці «Monobank»: [NUMBER] , рахунок: [NUMBER] , оформленої на ім`я [PERSON] , у період з 01.01.10.2017 по 16.05.2024 (а.с. 98-117), з якої, в межах періоду за який позивачем заявляється до стягнення заборгованість: з 17.07.2020 по 15.02.2023 (включно), без урахування періоду з 17.07.2020 по 01.05.2022 (включно) який судом проаналізовано вище, тобто з 01.07.2022 по 01.01.2023 (включно) встановлено, що операції із погашення кредитної заборгованості по кредитному рахунку не здійснювалися відповідачем (а.с. 99). При цьому, стороною позивача на виконання ухвали суду від 08.07.2024, також була надана банківська виписка про рух коштів по картці «Monobank»: [NUMBER] , рахунок: [NUMBER] , оформленої на ім`я [PERSON] (а.с. 135-152), з відомостей якої встановлено, що сума витрат у період з 17.07.2020 по 01.01.2023 (включно) становить 198\~667,97 грн., а сума зарахувань 110 212,50 грн., отже сума грошових коштів позивача яка не була повернута відповідачем на користь позивача за умовами Договору укладеного 17.07.2020, станом на 01.02.2023 становить 88 455,47 грн., що відповідає заявленій позивачем до стягнення з відповідача. При цьому, слід зазначити, що з наданої відповідачем банківської виписки про рух коштів по картці «Monobank»: [NUMBER] , рахунок: [NUMBER] , оформленої на ім`я [PERSON] , у період з 01.01.10.2017 по 16.05.2024 (а.с. 98-117), також встановлено, що відповідачем 29.03.2024 було здійснено поповнення кредитного рахунку на суму 1000,00 грн. (а.с. 99), як-то встановлено, що 21.03.2023 позивачем були нараховані в загальний розмір заборгованості за Договором кошти в сумі 2684,00 грн., із зазначенням операції як «нарахування судових витрат». Проте, враховуючи, що у предмет розгляду даної справи не входить період з 01.03.2024, сторони не заявляють свої вимоги і заперечення щодо цього періоду, у суду вістуні підстави надання правової оцінки банківським операціям по вказаному кредитному рахунку на ім`я відповідача, який виходить за межі позовних вимог. Згідно ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. На дату розгляду справи судом, відповідачем не надано до суду доказів, які свідчать про погашення заборгованості на заявлену позивачем суму 88 455,47 грн. у повному обсязі у добровільному порядку та доказів які б свідчили про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання відповідно до\~ст. 617 ЦК України. При цьому, надаючи правову оцінку посиланням відповідача про несплату кредиту у зв`язку з відсутністю роботи і як наслідок тяжкий майновий стан, а також введення на території України з 05 год. 30 хв. 24.02.2024 воєнного стану, суд зазначає наступне. Частина 1 статті 625 ЦПК України визначає, що б оржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. А отже, посилання позивача щодо несплати заборгованості за Договором укладеним з позивачем 17.07.2020 з підстав відсутності грошових коштів є безпідставними. Щодо нарахування заборгованості за Договором у період дії воєнного стану. Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 року, затвердженого Законом України від 24.02.2022 року\~№ 2102-IX, із подальшими змінами, з 24 лютого 2022 року по всій території України введено воєнний стан, який в подальшому продовжено. Згідно п. 6-1 розділу IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування», в редакції Закону 2120-IX від 15.03.2022, чинному до 24.12.2023 до набрання законної сили Законом № 3498-IX від 22.11.2023, було визначено наступне: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені\~частиною четвертою\~статті 1056-1\~Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені\~частиною другою\~статті 3 цього Закону. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем.» Законом\~№ 3498-IX від 22.11.2023 були внесені зміни, у тому числі, у пункт 6 розділу IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування», та пункт 6-1 виключено і станом на дату розгляду даної справи, п. 6 визначено наступне: «У разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності\~Законом України\~"Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності\~Законом України\~"Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені\~частиною четвертою\~статті 1056-1\~Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені\~частиною другою\~статті 3 цього Закону. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані за період, зазначений у цьому пункті, за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем.» Проте, позивачем заявляється до стягнення заборгованість за Договором станом на 01.02.2023 в сумі 88 455,47 грн., яка, як зазначає позивач та не заперечується відповідачем, складається із заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту). При цьому, загальний залишок заборгованості за відсотками, пенею та за порушення грошового зобов`язання до стягнення не заявляється до стягнення і в позові визначено нульовими показниками. Контр розрахунок в заперечення розрахунку заборгованості за тілом кредиту наданого позивачем, відповідачем до суду не подано. Таким чином, суд не вбачає вказаних вище підстав для застосування Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування». При цьому, слід зазначити, що п.п. 7-1 п.7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що у період дії в Україні воєнного стану, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року\~№ 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року\~№ 2102-IX, та протягом 30 днів після його припинення чи скасування грошові зобов`язання за укладеними до 24 лютого 2022 року з фінансовими установами (крім кредитних спілок) договорами про споживчий кредит підлягають обов`язковій реструктуризації на вимогу споживача або його представника (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) у такому порядку та з дотриманням, у тому числі, таких умов: 1) договір про споживчий кредит не забезпечено заставою (іпотекою); 2) відсутнє судове рішення, що набрало законної сили, про стягнення із споживача заборгованості за договором про такий споживчий кредит або відповідне виконавче провадження; 3) місцем постійного проживання або покинутим місцем постійного проживання споживача (зокрема, якщо споживач є особою, яка взята на облік як внутрішньо переміщена особа у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України) є територія України, на якій ведуться (велися) бойові дії, або тимчасово окупована Російською Федерацією територія України, включені до\~Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, що визначається у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку; 4) споживач одночасно відповідає таким критеріям: а) станом на день набрання чинності\~Законом України\~"Про внесення змін до деяких законів України щодо особливостей нарахування процентів за споживчими кредитами під час воєнного стану та удосконалення державного регулювання у сфері фінансових послуг" та станом на дату подання заяви про реструктуризацію у споживача наявне невиконане грошове зобов`язання (прострочене грошове зобов`язання та/або грошове зобов`язання, строк сплати якого не настав) перед кредитором або новим кредитором (далі - кредитор), крім випадку переходу усіх прав кредитора до поручителя у зв`язку з виконанням ним зобов`язань споживача; б) станом на 23 лютого 2022 року у споживача відсутнє прострочене грошове зобов`язання, яке споживач згідно з договором про споживчий кредит зобов`язаний сплатити не пізніше 23 лютого 2022 року, або якщо споживачем внесено кошти на погашення заборгованості за договором про споживчий кредит у розмірі простроченої заборгованості, що існувала станом на 23 лютого 2022 року, чи таку прострочену заборгованість погашено до дня проведення реструктуризації; 5) додатково до критеріїв, зазначених у\~підпункті 4\~цього пункту, споживач на дату подання заяви про реструктуризацію відповідає хоча б одному з таких критеріїв: а) державна та соціальна матеріальна допомога та/або пенсійне забезпечення, благодійна допомога, у тому числі виплачена (надана) міжнародними благодійними організаціями (їх філіями, представництвами), є єдиним джерелом доходу споживача та членів його сім`ї; б) споживач є батьком чи матір`ю багатодітної сім`ї, які отримують субсидію на оплату житлово-комунальних послуг; в) споживач або член його сім`ї є особою з інвалідністю внаслідок війни, відповідно до\~пунктів 10-16\~частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а нарахований за три місяці до дати подання заяви про реструктуризацію середньомісячний сукупний дохід споживача та членів його сім`ї не перевищує двох мінімальних заробітних плат, встановлених на 1 січня року, в якому подано заяву про реструктуризацію; 6) реструктуризація грошового зобов`язання за договором про споживчий кредит здійснюється за заявою про проведення реструктуризації, що подається кредитору у паперовій або електронній формі відповідно до вимог, визначених\~Законом України\~"Про електронні документи та електронний документообіг", споживачем або його представником (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) особисто або надсилається реєстрованим поштовим відправленням чи електронною поштою; Відповідач у заяві про перегляд заочного рішення також зазначала на те, що вона планує сплачувати частинами кредитну заборгованості на умовах реструктуризації кредитного ліміту в сумі 70\~000,00 грн. Разом з тим, матеріали справи не містять ні копії заяви відповідача до фінансової установи про реструктуризацію кредитної заборгованості за Договором від 17.07.2020, як-то визначено умовами розділу IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування», так і копії договору про реструктуризацію кредитної заборгованості за Договором від 17.07.2020, в разі його укладання між позивачем та відповідачем. Враховуючи вищевказані положення\~закону\~та встановлені у справі обставини, досліджені судом докази наявні у справі, приходжу до переконання про доведеність факту порушення відповідачем умов Договору від 17.07.2020 та зобов`язань за ним у визначені строки, а отже і право позивача на стягнення заявленого розміру заборгованості у судовому порядку. Враховуючи наведене, приходжу до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 17.07.2020, станом на 15.02.2023 в сумі 88\~455,47 грн., з яких: 88\~455,47 грн.\~загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту). Крім того, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню \~сплачені та документально підтверджені судові витрати у справі у вигляді суми судового збору в розмірі 2 684,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved