Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-15 00:00:00

У січні 2024 року до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська надійшла позовна заява КП «Міські активи», в якій позивач просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість з орендної плати у розмірі 89\~403,47 грн.; пеню у розмірі 13\~666,38 грн.; 3% річних у розмірі 6\~806,44 грн., а також судові витрати. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилається на те, що 29.12.2018 між Департаментом по роботі з активами ДМР та [PERSON] було укладено договір оренди нерухомого майна, за яким останній, на умовах договору, передано у строкове платне користування до 27.12.2021 нежитлові приміщення, загальною площею 286,8 кв.м., розташовані на першому поверсі будівлі [ADDRESS] . З огляду на те, що Галайда Ю.В. не виконувала умови договору щодо внесення плати за договором, що призвело до утворення заборгованості, позивач, як особа, яка є правонаступником балансоутримувача, вважав за необхідне звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська Демидової С.О. від 16.01.2024 цивільну справу за позовом КП «Міські активи» ДМР, передано до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська з підстав встановлених п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справ між суддями від 09.02.2024 справу передано судді Кудрявцевій Т.О. Ухвалою від 09.02.2024 року суддя Кудрявцева Т.О. відкрила провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно копії договору №602-ДРА/18 від 29.12.2018, сторонами якого є Департамент по роботі з активами ДМР та [PERSON] , остання отримала в строкове платне користування (з 29.12.2018 до 27.12.2021) комунальне нерухоме майно нежитлові приміщення, загальною площею 286,8 кв.м., розташовані за адресою: [ADDRESS] , на першому поверсі п`ятиповерхового будинку. У п.1.1 вказаного договору зазначено, що нерухомість перебуває на балансі КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» ДМР. Згідно розділу 3 договору: розмір орендної плати відповідно до розрахунку орендної плати, що є невід`ємною частиною цього договору становить 2\~940,90 грн. без ПДВ (базова за листопад 2018 року); нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється згідно з чинним законодавством та в повному обсязі спрямовується орендарем на рахунок балансоутримувача; орендна плата за перший місяць оренди визначається шляхом коригування розміру орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за період з першого числа наступного за базовим місяцем до останнього числа першого місяця оренди, починаючи з грудня місяця до 2018 року; за користування об`єктом оренди орендар сплачує орендну плату, яку спрямовує: 70% від загальної суми орендної плати у розмірі 2\~058,63 грн. до загального фонду міського бюджету, 30% від загальної суми орендної плати у розмірі 882,27 грн. на рахунок балансоутримувача об`єкта оренди; орендна плата сплачується орендарем щомісяця у термін не пізніше 15 числа місяця, наступного за світнім, і не залежить від наслідків господарської діяльності орендаря; орендна плата сплачується орендарем за весь час фактичного використання об`єкта оренди до дати підписання акта приймання-передачі об`єкта оренди, включно. Відповідно до п.9.2 договору, за несвоєчасну сплату суми орендної плати орендар зобов`язаний сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від несплаченої суми орендної плати за кожен день прострочення платежу у співвідношенні, визначеному у п.3.3 цього договору. Відповідно до копії акту повернення об`єкта оренди від 08.05.2023, [PERSON] було повернуто Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР об`єкт нерухомості, що був предметом договору №602-ДРА/18 від 29.12.2018. Згідно копії рішення ДМР від 21.09.2022 за №48/27 змінено назву КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» ДМР на КП «Міські активи» ДМР. На підтвердження розміру заборгованості, позивачем надано розрахунок, згідно якого її розмір перед балансоутримувачем: за період з грудня 2018 року до травня 2023 року, з орендної плати, становить 89\~403,47 грн.; розмір пені нарахованої за період з 16.01.2019 до 15.01.2024 становить 13\~666,38 грн.; розмір 3% річних нарахованих за період з 16.01.2019 до 15.01.2014 становить 6\~806,44 грн. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст.759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Частиною 1\~статті 761\~ЦК України визначено, що право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Згідно ст.762 ЦК України, за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за найм (оренду) майна може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за найм (оренду) майна встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за найм (оренду) майна. Наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася. Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. Тобто, договір оренди є підставою виникнення права наймача (орендаря) користуватися орендованим майном упродовж строку його дії зі сплатою наймодавцю (орендодавцю) орендної плати, погодженої умовами договору; а припинення такого договору є підставою виникнення обов`язку наймача негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. В силу положень статей\~525\~та\~526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. З огляду на те, що матеріалами справи підтверджується факт знаходження сторін у договірних правовідносинах, що виникли на підставі договору №602-ДРА/18 від 29.12.2018 та враховуючи відсутність доказів зі сторони відповідача спростовуючих доводи позивача щодо не внесення останньою орендної плати на користь балансоутримувача, заявлені вимоги про стягнення заборгованості з орендної плати у розмірі 89\~403,47 грн. підлягають задоволенню. При ухваленні даного висновку судом враховано, що користування об`єктом відбувалося до травня 2023 року, що покладає обов`язок на наймача сплати за таке користування. Відповідно до\~ст.612\~ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі\~ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей\~549 - 552,\~611,\~ЦК України. Відповідно до пункту 3 частини 1\~статті 611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно зі статтями\~546,\~549 ЦК України\~виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. З огляду на те, що матеріалами справи підтверджується допущення порушення зі сторони відповідача умов договору №602-ДРА/18 та враховуючи відсутність зі сторони останньої будь-яких заперечень з приводу строку та суми нарахованої пені, заявлена вимога щодо її стягнення підлягає задоволенню. Відповідно до\~ст. 625 Цивільного кодексу України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на те, що матеріалами справи підтверджується факт не виконання позивачем умов договору, що призвело до утворення заборгованості, вимоги позивача про стягнення нарахувань, передбачених ст.625 ЦК України, є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню. Згідно зі ст.141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 3\~028,00 грн.

Outcome: approved