Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-15 00:00:00

23\~січня 2024\~року [PERSON] \~звернувся до\~суду з\~позовом до\~ [PERSON] та\~ [PERSON] про зменшення розміру аліментів, що стягуються з нього на користь відповідачів згідно рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 28.01.2010 та рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 02.06.2024. Мотивує тим, що на підставі виконавчого листа №2-1018/10 від 28.01.2010 виданого Деснянським районним судом м. Чернігова з нього на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , стягуються аліменти з 16.11.2019 в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Крім того, на підставі виконавчого листа №734/1950/23 від 10.07.2023 виданого Козелецьким районним судом з позивача на користь [PERSON] стягуються аліменти в розмір 1/5 частини від всіх видів заробітку. Вказує, що згідно норм чинного законодавства розмір аліментів на двох дітей становить 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, а починаючи з липня 2023 року відрахування на сплату аліментів становить 1/2 частину від його заробітку. У зв`язку з викладеним, з урахуванням уточнень позовної заяви, просить змінити розмір і спосіб стягнення аліментів з його на утримання неповнолітнього сина [PERSON] та неповнолітньої дочки [PERSON] , а саме стягувати з нього аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 2500 грн. на кожну дитину. Ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області від 26.03.2024 справу передано для розгляду за підсудністю до Чернігівського районного суду Чернігівської області. Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 23.05.2024 справу передано для розгляду за підсудністю до Куликівського районного суду Чернігівської області. Справа надійшла до Куликівського районного суду 14.06.2024. Ухвалою суду від 18 червня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, підготовче судове засідання призначено на 08 серпня 2024 року. 24 липня 2024 року до суду надійшла уточнена позовна заява. Ухвалою суду від 8 серпня 2024 року справу призначено до судового розгляду на 27 серпня 2024 року. Судове засідання призначене на 27 серпня 2024 року було відкладено в зв`язку з неявкою відповідачів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлена належним чином, клопотання про відкладення судового розгляду не надала. Відповідач [PERSON] надала заяву в якій просила розглядати справу за її відсутності. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги повністю підтримав та просив задовольнити з підстав зазначених в позові. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що на підставі виконавчого листа №2-1018/10 від 28.01.2010 виданого Деснянським районним судом м. Чернігова відкрито виконавче провадження ВП №65045152 відповідно до якого, з [PERSON] на користь [PERSON] на утриманння дитини [PERSON] , [INFO] , стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.11.2019 та до досягнення дитиною повноліття (а.с.10) Також, на підставі виконавчого листа №734/1950/23 від 10.07.2023 виданого Козелецьким районним судом Чернігівської області з позивача на користь [PERSON] стягнуто аліменти в розмір 1/5 частини від всіх видів заробтіку, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження ВП №72204564. Згідно статті 3 (ч.1) Конвенції про права дитини, 20.11.1989 року, (редакція зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), Конвенцію ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частини першої статті 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Приписи статті 51\~Конституції України регламентують, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 8 Закону України Про охорону дитинства визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 12 Закону України\~Про охорону дитинства, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до роз`яснень п.23 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~15.05.2006\~року №3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу\~України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів, у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до статті 273 Сімейного кодексу України, яка регламентує зміну розміру аліментів та звільнення від їх сплати, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Дана норма містить дві підстави для коригування аліментів: а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як у бік погіршення, так і у бік покращення. Системний аналіз приписів статей 181, 192\~Сімейного кодексу\~України свідчить про те, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс\~України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду. У статті 192\~Сімейного кодексу\~України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я, як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими, і відігравати значну роль та доведеними при розгляді спору про розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне зазначити, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосована за наявності відповідних обставин для цього. Як вбачається із правового аналізу зазначених норм, при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, необхідно з`ясовувати, чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти платник аліментів, вправі звернутися до суду із позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. Звертаючись з даним позовом до суду [PERSON] , як на підставу зменшення розміру аліментів, посилався на ті обставини, що за двома виконавчими документами з нього стягуються аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей - по 1/4 частині його заробітку на кожну дитину, що загалом складає 1/2 частину заробітку. Разом з тим, ч. 2, 3 ст. 128 КЗпП України унормовано, що при відрахуванні з заробітної плати за кількома виконавчими документами про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, граничний розмір відрахувань із заробітної плати боржника становить сімдесят відсотків. Відповідно до приписів ч.1, ч. 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1, ч.2, ч.3 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як вбачається з наданої довідки про доходи та роздруківок отримання заробітної плати позивачем, розмір аліментів, який стягується із позивача за двома виконавчими провадженнями, не перевищує 70 відсотків його заробітної плати, на день розгляду справи [PERSON] , [INFO] , на користь якого позивач стягував аліменти на підставі виконавчого листа №2-1018/10 від 28.01.2010 досяг повноліття та стягнення аліментів за вказаним виконавчим листом припинено, при цьому, належних та достатніх доказів, у розумінні статей 77, 80 ЦПК України, на підтвердження погіршення майнового стану позивача або погіршення стану здоров`я позивача, які впливають на змогу сплачувати аліменти за іншим виконавчим документом у вже визначеному судом розмірі, матеріали даної цивільної справи не містять. За таких обставин, позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами погіршення свого майнового стану, наведені доводи не відносяться до безумовних підстав для зменшення розміру аліментів, а зменшення розміру аліментів стягнутих на дитину рішенням суду, без підтвердження погіршення матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини та суперечитиме її інтересам, тому у позові слід відмовити.

Outcome: dismissed