Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-16 00:00:00

Представник, [PERSON] [PERSON] звернулася до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом, в якому просить скасувати арешти на нерухоме майно, будинок [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] . Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 24.04.2024 залучено до участі у справі у якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . В обґрунтування заявлених вимог представник позивача посилалася на те, що [PERSON] належить на праві особистої власності житловий будинок на підставі свідоцтва про право власності від 15.05.2001, який розташований за адресою [ADDRESS] . Позивач у листопаді 2023 року випадково дізнався про накладення арештів на належний йому житловий будинок. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно; Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта встановлено, що в Єдиному реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна є тип обтяження: арешт нерухомого майна на будинок [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] на підставі постанови від 29.09.2004 Московського районного суду м. Харкова та встановлено обтяження на підставі постанови, 565/КМ/6034, від 22.12.2004 Дергачівського ВДВС на зазначений вище будинок, який належить позивачу. Позивач звернувся до Дергачівського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з метою зняття арештів та ознайомлення з виконавчими провадженнями. Згідно листа Дергачівського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 08.11.2023 за №59439 встановлено, що у відділі не перебувають виконавчі провадження, де боржником є [PERSON] . Перевіркою інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об,єктів нерухомого майна щодо суб`єкта встановлено наявність запису про обтяження постанова, 565/КМ/6034, від 22.12.2004 Дергачівського ВДВС. Ідентифікувати обтяження не можливо та було рекомендовано звернутися до суду щодо зняття арештів. Позивач вважає, що арешт накладено безпідставно та просить його скасувати. Представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити, про що надала суду письмову заяву. В.о. начальника Дергачівського відділу ДВС у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бєльським А. надано суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника. Треті особи - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , надали заяви, вказавши, що не заперечують проти задоволення позову, розгляд справи просили провести без їх участі. Третя особа, [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлявся своєчасно та належним чином. Частиною 3\~ст.211 ЦПК України\~передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Статтями\~1,\~2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст.\~15,\~16 ЦК України,\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Судом встановлено,\~що [PERSON] \~належить на\~праві особистої власності житловий будинок на підставі свідоцтва про право власності від 15.05.2001, який розташований за адресою [ADDRESS] . В листопаді 2023 року позивач дізнався про накладення арештів на належний йому житловий будинок. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно; Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта встановлено, що в Єдиному реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна є тип обтяження : арешт нерухомого майна на будинок [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] на підставі постанови від 29.09.2004 Московського районного суду м. Харкова та встановлено обтяження на підставі постанови 565/КМ/6034, від 22.12.2004 Дергачівського ВДВС на зазначений вище будинок, який належить позивачу. Позивач звернувся до Дергачівського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, з метою зняття арештів та ознайомлення з виконавчими провадженнями. Згідно листа Дергачівського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 08.11.2023 за №59439 встановлено, що у відділі не перебувають виконавчі провадження, де боржником є [PERSON] . Перевіркою інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта встановлено наявність запису про обтяження постанова, 565/КМ/6034, від 22.12.2004 Дергачівського ВДВС. Ідентифікувати обтяження не можливо та було рекомендовано звернутися до суду щодо зняття арештів. Відповідно до довідки Московського районного суду м. Харкова, цивільна справа №2-80/2011 за позовом [PERSON] , [PERSON] . До [PERSON] , [PERSON] про визнання угоди не дійсною, третя особа приватний нотаріус Швидкина О.О., [PERSON] , Управління служб у справах дітей Департаменту праці і соціальної політики ХМР, та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, була знищена за спливом строків зберігання у 2017 році, відповідно до переліку судових справ і документів, що утворюються в діяльності суду, із зазначеним строком зберігання /наказ ДСАУ №1087 від 11.02.2010/. Одночасно повідомлено, що в матеріалах, які зберігаються в архіві суду відсутня ухвала від 29.09.2004. Згідно копій рішень суду першої та апеляційної інстанції за результатами розгляду справи, [PERSON] не є учасником по справі, житловий будинок [ADDRESS] , на який було накладено арешт в межах справи, що розглядалася Московським районним судом м. Харкова, не є предметом спору у даній справі. Відповідно з ст.1 Першого Протоколу\~Конвенції про захист прав людини і основоположних Свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Згідно з ч.1 ст.317\~ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.319\~ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.1, ч.2 ст.321\~ЦК України). Відповідно до ч.2\~статті 55 Конституції України\~кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини першої статті 1 Протоколу 1, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Питання стосовно того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним (рішення у справі «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy) (GC), № 33202/96, п. 107, EC HR 2000-1). Враховуючи викладене, суд вважає, що під час судового розгляду справи встановлено порушення прав позивача щодо користування і розпорядження своєю власністю, а тому, беручи до уваги принцип «справедливої рівноваги» між загальним інтересом суспільства та захистом основних прав конкретної особи, воно підлягає судовому захисту шляхом скасування вказаного обмеження. Як вказала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.01.2021 року у цивільній справі № 916/1415/19 (12-80гс20), держава забезпечує захист порушених або оспорюваних прав. Такі права захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права позивача. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини першої статті 1 Протоколу 1, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Питання стосовно того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як установлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним (рішення у справі «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy) (GC), № 33202/96, п. 107, ЕС НR2000-1). З урахуванням практики ЄСПЛ (пункт 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, заява № 22414/93) та пункт 75 рішення від 05 квітня 2005 року у справі Афанасьев проти України (заява №38722/02) судом встановлено, що в кінцевому результаті ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту). Так, наявність арешту обмежує права позивача як власника та позбавляє можливості в повній мірі користуватися, володіти та розпоряджатися належним йому майном. В зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що наявні обставини для задоволення позову. Стаття 76 ЦПК України\~передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 6\~ст. 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2\~ст. 78 цього ж Кодексу\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Суд звертає увагу, що, відповідно до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених\~ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1\~статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно\~статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ч.ч. 1, 2\~статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих сторонами та іншими учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до\~статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до пункту 4 частини 2\~статті 43 ЦПК України\~учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. У ч.ч. 1, 2, 8\~статті 83 ЦПК України\~визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Приймаючи до уваги викладене,

Outcome: approved