Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-19 00:00:00

Позивач ПРАТ «СК «Арсенал Страхування» звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення на користь позивача 34 551,00 грн., як відшкодування витрат та судовий збір в розмірі 2684,00 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 27.07.2021 між ПРАТ «СК «Арсенал Страхування» та ТОВ «Орендний Бізнес» було укладено договір страхування наземного транспорту №1703/21-Т/Х/03, згідно якого ПРАТ «СК «Арсенал Страхування» взяло на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «Hyundai Sonata», д/н [NUMBER] , його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП. Зазначили, що 08.11.2021 в м. Києві, на вул. Машинобудівній, 41, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Toyota Camry», д/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Hyundai Sonata», д/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Дана ДТП сталася в результат порушення ПДР водієм автомобіля «Toyota Camry», д/н [NUMBER] , Абураві Хасан, що підтверджується постановою Солом`янського районного суду м. Києва. Внаслідок даної ДТП транспортному засобу марки «Hyundai Sonata», д/н [NUMBER] , були спричиненні механічні пошкодження, а його власнику, завданий матеріальний збиток. Згідно рахунку № РІ-00193 від 15.11.2021 , наданого ФОП [PERSON] . Таким чином, загальний розмір страхового відшкодування, виплаченого ПрАТ СК «Арсенал Страхування», на підставі умов договорів страхування №1703/21-Т/Х/03, страхового акта №006.02590021-1, склав в 34 551,00 грн. Оскільки, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Toyota Camry», д/н [NUMBER] , була застрахована ПАТ «СК «Альфа Гарант» ПРАТ «СК«Арсенал Страхування» має право зворотної вимоги до зазначеного товариства. Зазначили, що ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» звертався з позовною заявою до Господарського суду м.Києва, щодо стягнення з ТДВ «СК «Альфа Гарант» суми страхового відшкодування в розмірі 34 551 грн. 00 коп., проте згідно рішення Господарського суду м.Києва у справі 910/15050/22 у задоволенні позовних вимог було відмовлено у зв`язку з пропуском річного строку з вимогою про стягнення страхового відшкодування із страховика Відповідача. З посиланням на вищевикладене та зазначаючи, що у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування позивачу, позивач просить позов задовольнити та стягнути вказане страхове відшкодування з відповідача. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 12 лютого 2024 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 20.03.2024 позивач звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи у відсутності їх представника, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач до суду не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Про причину неявки суд до відома не поставив. Судові повістки, що направлялась відповідачу за адресою місця його реєстрації повернулась до суду з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою». На день ухвалення рішення відповідач своїм правом не скористався, відзив на позов не подав. Виходячи з цього, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними в справі доказами. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного. Відповідно до ст.16 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Як вбачається з матеріалів справи, між ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» та ТОВ «Орендний Бізнес» було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту, згідно умов якого було застраховано транспортний засіб «Hyundai Sonata», д/н [NUMBER] . Згідно матеріалів, 08.11.2021 в м. Києві, на вул. Машинобудівній, 41 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілей «Hyundai Sonata», д/н [NUMBER] , за кермом якого знаходився [PERSON] та автомобіля «Toyota Camry», д/н [NUMBER] , яким керував відповідач Абураві Хасан. Останнього було визнано винним у вказаній ДТП, що підтверджується постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 12.01.2022 року (справа №760/30312/21). Згідно Звіту про оцінку транспортного засобу №528-2021 від 03.12.2021, наданого ТОВ «Незалежна експертно - асистуюча компанія» вартість відновлювального ремонту склала 36 953,72 грн., а згідно рахунків СТО №РІ-00193 від 15.11.2021, №74 від 25.11.2021 склала 38 056,00 грн. На підставі зазначених рахунків - фактур СТО, страхового акту №006.02590021-1 від 14.12.2021 та розрахунку страхового відшкодування від 14.12.2021, ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» сплатив страхове відщкодування у сумі 34 551,00 грн. у якості страхової виплати власнику автомобіля «Hyundai Sonata», д/н [NUMBER] [PERSON] , що підтверджується платіжними дорученнями №73025942 від 15.12.22021 та №73025943 від 15.12.2021. Як вбачається з матералів справи цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Toyota Camry», д/н [NUMBER] , була застрахована ПАТ «СК «Альфа Гарант». Згідно рішення Господарського суду м.Києва у справі 910/15050/22 від 06.07.2023 за позовом ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ПАТ «СК «Альфа Гарант» про стягнення 34551 грн було відмовлено у зв`язку з пропуском річного строку на звернення до страховика із заявою про відшкодування шкоди із страховика відповідача. Позивач, звертаючись до суду з позовом зазначає, що у зв`язку з цим до ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» перейшло право вимоги на отримання від [PERSON] страхової виплати у сумі 34 551,00 грн. На що суд зазначає наступне. Відповідно до статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Виходячи із наведеного, страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває прав кредитора в частині фактично сплаченого страхового відшкодування. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик. Стаття 27 Закону України "Про страхування" та стаття 993 ЦК України передбачають перехід права вимоги до страховика, де перехід фактично означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно - від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика. Перехід права вимоги потерпілого (страхувальника) у деліктному зобов`язанні до страховика в порядку статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування" є суброгацією. При цьому помилковим є ототожнення права вимоги, визначеного статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України, із правом вимоги (регресу), визначеного статтею 1191 ЦК України, оскільки наведені норми регулюють різні за змістом правовідносини - суброгацію у страхових відносинах та регрес. Так, на відміну від суброгації у страхових відносинах, де, як уже зазначено вище, право вимоги переходить від потерпілого (страхувальника) до страховика, а деліктне зобов`язання продовжує існувати, при регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, яка виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи. Право зворотної вимоги (регресу) не переходить від однієї особи до іншої, як у випадку заміни сторони (кредитора) у вже існуючому зобов`язанні (при суброгації у страхових відносинах). При регресі право регресної вимоги виникає, тобто є новим правом кредитора за новим регресним зобов`язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання шляхом виконання обов`язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою. У деліктному зобов`язанні право вимоги до винної особи у особи, яка відшкодувала шкоду потерпілому, виникає в порядку статті 1191 ЦК України. У спірних (страхових) відносинах застосуванню підлягають норми статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 ЦК України, які визначають спеціальний порядок переходу прав вимоги до винної особи від страхувальника (потерпілого) до страховика, що відшкодував шкоду потерпілому - суброгацію. Аналогічну правову позицію наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 910/2603/17 та постанові ВС від 25.03.2019 у справі № 916/686/18. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої зазначеної статті). У частинах першій, другій статті 1166 ЦК України вказано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України від 07 березня 1996 року № 85/96-ВР «Про страхування» (далі - Закон № 85/96-ВР)). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV). Згідно з статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Відповідно до статті 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV). Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема ст. 37 цього закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17). Суд зазначає, що у страховика ТДВ СК «Альфа Гарант» виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, однак саме з вини позивача, яке звернулося за захистом свого порушеного права поза межами річного строку в такому відшкодуванні було відмовлено. З врахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку що ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» у позові слід відмовити. Згідно з частиною п`ятою статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. У постанові від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21) Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду зазначив, що у разі розгляду судом справи без виклику учасників справи або учасники справи в судове засідання не з`явились, ухвалення рішення відбувається у такому самому порядку, проте з урахуванням певних винятків: а) рішення не проголошується; б) датою ухвалення рішення є дата складання повного судового рішення. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання таке судове засідання не проводиться. У цьому випадку судове рішення не проголошується (частина четверта статті 268 ЦПК України) і датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення (друге речення частини п`ятої статті 268 ЦПК України); у передбачених нормами ЦПК України випадках повне судове рішення може відображати дату судового засідання, яким завершено судовий розгляд (відповідна дата вказана у вступній частині судового рішення) та дату складення повного судового рішення (відповідна дата вказана у резолютивній частині або після резолютивної частини судового рішення). У випадках, коли відбувається проголошення судового рішення, датою такого судового рішення є дата судового засідання, яким завершено судовий розгляд. І навпаки, якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи; з урахуванням розумності положення частини п`ятої статті 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін. З урахуванням того, що розгляд справи, відбувався за відсутності учасників справи, які в судове засідання не з`явилися, датою ухвалення рішення у справі є дата складення його повного тексту - 20 вересня 2024 року.

Outcome: dismissed