Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-12 00:00:00

В червні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про припинення стягнення аліментів та списання боргу з їх сплати. В обґрунтування позову зазначив, що 25.02.2020 року видано судовий наказ, який набрав законної сила та відповідно до якого зобов`язано стягувати з нього кожного місяця 1/4 частки з усіх видів доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину з 08.01.2020 року до досягнення дитиною повноліття. Перебуваючи у шлюбі з [PERSON] (з 04.06.1997 року по 17.09.2019 року ) у них народився син - [PERSON] [INFO] . Син вже в такому віці, коли може сам обирати з ким із батьків проживати. Після розлучення (рішення Ірпінського міського суду Київської області від 17.09.2019 року справа №367/2558/19), син проживав з матір`ю незначний час та починаючі з 2021 року пocтійно прoживaє з позивачем та перебуває на його утриманні, зареєстрований разом з позивачем за однією адресою, при цьому мати подала заяву про видачу судового наказу та відкрила виконавче провадження. Отже, у позивача виникають необґрунтовані зобов`язання та борг, що не в інтересах дитини. Позивач навіть сплачував перший час аліменти, не дивлячись на те, що син перебував на його утриманні, але починаючи з вересня 2022 року перестав сплачувати аліменти. Саме цю суму боргу хоче скасувати. За підрахунками сума боргу з вересня 2022 року по момент подання позовної заяви складає 24885,74 грн. В зв`язку з тим, що дитина проживає з батьком, то є підстави для звільнення позивача від сплати аліментів. 21 серпня 2023 року через підсистему « Електронний суд» представник відповідача, адвокат Погорілець Р.В. подав відзив на позовну заяву, в якому позов просив залишити без задоволення. Відзив мотивовано тим, що 18 жовтня 2007 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , який було розірвано на підставі рішення Ірпінського міського суду Київської області від 17.09.2019 року. У шлюбі народилася дитина: [PERSON] , [INFO] . 28.05.2020 року Ірпінським міським судом Київської області було видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] . З моменту розлучення та до 24.02.2022 року ( тобто до повномасштабного вторгнення) дитина проживала разом з матір`ю. На період окупації селища Ворзель військовими російської федерації, дитина вимушена була виїхати до села Світязь Волинської області разом з батьком. Проте, вже 10.04.2022 року дитина приїхала до матері в село Стави Київської області, де була зареєстрована, як внутрішньо переміщена особа і до фактичної де окупації селища Ворзель перебувала з матір`ю. Зараз дитина проживає переважно з матір`ю (в будинку бабусі та дідуся) за адресою: [ADDRESS] . Квартира за адресою: [ADDRESS] , на яку посилається позивач в позовній заяві, вказуючи , що за цією адресою він проживає разом з сином з 2021 року була набута подружжям в шлюбі та 24.01.2013 зареєстрована за позивачем - [PERSON] . Станом на сьогодні триває судовий процес щодо визнання вказаної квартири спільною сумісною власністю подружжя квартиру та її поділу. У вказаній квартирі [ADDRESS] ні дитина, ні батько (позивач) ніхто не проживає. Фактично дитина проживає переважно з матір`ю (в будинку бабусі та дідуся) за по [ADDRESS] . При цьому відповідачка не заперечує факту, що їх син - [PERSON], спілкується з батьком, та працює на нього в банному комплексі «Veniki-clab» . В свою чергу відповідачка - [PERSON] , весь час після розлучення, як до призначення аліментів, так і зараз, піклується про дитину, витрачає кошти на його освіту, розваги, одяг, лікування тощо. До того ж бабуся так само допомагає фінансово і піклується про онука. Син вступив в Шацький лісовий фаховий коледж ім. В.В. Сулька на денну форму навчання, який знаходиться в м. Шацьк Волинської області і надалі дитина буде мешкати в гуртожитку, окремо від батьків. У відзиві наданому на адресу суду позивач просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, не заперечує того факту, що син до жовтня 2021 року проживав разом з матір`ю. Вважає, що відповідачка може отримувати аліменти у разі утримання сина та повинна отримувати їх тільки в інтересах дитини, а не використовувати кошти в своїх інтересах та інтересах інших осіб. Син досяг 16 річного віку та має право сам вирішувати з ким із батьків він бажає жити. На період окупації син виїхав з ним до села Світязь Волинської області, тому що і до окупації Київської області син проживав разом з ним та був на його утриманні. Не заперечує, що син приїхав до відповідачки в с. Стави та проживав з нею до де окупації Ворзеля, але він проживав разом з нею за її вимогою, тимчасово на протязі двох неділь. Відповідач надає докази того, що ні позивач, ні син не проживають в квартирі [ADDRESS] . Відповідачем проживання сина з батьком сприймається буквально з прив`язкою до місця реєстрації. Позивач стверджує, що син проживає разом з ним та перебуває на його утриманні, аліменти позивач не просить сплачувати на дитину, в зв`язку з тим, що мати, час від часу, несе деякі витрати на дитину. Позивач та син має місце реєстрації за цією адресою, але місце реєстрації ніяким чином не обмежує позивача проживати в будь-якому іншому місці. Зокрема, позивач разом з сином проживає за адресою [ADDRESS] , де розміщено готельно-банний комплекс, який має гарну, закриту територію та умови для життя, в якому позивач здійснює підприємницьку діяльність. Деякі чеки, надані відповідачкою для підтвердження того, що вона несе матеріальні витрати на сина насправді оплачені з її картки, але кошти вона брала у самого сина. Відповідач надає до суду акт депутата від 09.08.2023 року про проживання дитини разом з нею, який складений після відкриття провадження по справі та не є беззаперечним доказом. Відповідач прикладає чек від 16.02.2023 року про сплату нею 67,10 грн. до Казначейства України за реєстрацію місця проживання. Але, ні син, ні позивач не надавали згоду на реєстрацію. Позивач припускає, що Відповідач використовує незаконні шляхи, такі самі, як і при перетині кордону з дитиною без згоди батька, коли вона з сином літала до Єгипту. Щодо навчання сина у Шацькому лісовому фаховому коледжі, позивач зазначає, що не дивлячись на те, що дитина буде проживати окремо від батьків, він не матиме особистого доходу, тому утримання дитини в цей період не припиняється, крім того, у дитини будуть вихідні та канікули та в період він буде повертатись додому. Отже, позивач стверджує, що дитина перебуває на його утриманні та проживає разом з ним, саме з цих підстав просить скасувати сплату аліментів користь відповідачки. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , який є сусідом сторін по справі, пояснив суду, що дитина проживала разом з батьком близько півтора року до повномасштабного вторгнення, дитині надавались гідні умови життя. Батько дитини, [PERSON] , постійно допомогає свідку, возить по лікарням через поранення. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка, неповнолітній [PERSON] , пояснив суду, що десь за рік до повномасштабного вторгнення проживав з батьком, з вересня 2023 року проживає в гуртожитку Шацького лісового фахового коледжу, за перший рік навчання та за проживання в гуртожитку платила мати. Батьки вдвох піклуються про нього. Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с.6). Судовим наказом Ірпінського міського суду Київської області від 25 лютого 2020 року з [PERSON] стягнути аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі частки з усіх видів його заробітку( доходу) щомісяця, але не менше 50відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 08.01.2020 року до досягнення дитиною повноліття. Судовий наказ набрав законною сили 25.02.2020 року (а.с.7). Постановою старшого державного виконавця Ірпінського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) Кудрановським Ю.В. від 08 липня 2020 року відкрито виконавче провадження з виконання судового наказу № 367/32/20 виданого Ірпінським міським судом Київської області (а.с.10). Згідно копії акту депутата Бучанської міської ради ( який наданий суду позивачем) на звернення заявника [PERSON] від 08 березня 2023 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані та проживають [PERSON] , [INFO] та його син [PERSON] , [INFO] . [PERSON] та [PERSON] проживають однією сім`єю, [PERSON] перебуває на повному утриманні у батька [PERSON] (а.с.9). Згідно копії акту депутата Бучанської міської ради ( який наданий суду відповідачем) на звернення заявниці [PERSON] від 09 серпня 2023 року зі слів заявника за адресою: [ADDRESS] зареєстровані батьки [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , мати [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] (проживає з з травня 2019 року по теперішній час , без реєстрації разом з матір`ю (а.с.53). Згідно витягу з реєстру Бучанської територіальної громади [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.188). З 28 серпня 2023 року неповнолітній [PERSON] є студентом Шацького лісового фахового коледжу ім. В.В. Сулька ( а.с.87,88), та як пояснив сам [PERSON] в судовому засіданні, він з вересня 2023 року проживає в гуртожитку коледжу. Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина 1 статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно із частиною 4 статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до СК України аліменти, одержані на дитину, є її власністю. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами винятково за цільовим призначенням в інтересах дитини. Припинення стягнення аліментів можливе, якщо одержувач аліментів не витрачає отримані ним гроші на дитину. Контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці. Припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю і утримує. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача. Відповідно до частин 1, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Наданий позивачем акт депутата Бучанської міської ради від 08.03.2023р. судом не приймається до уваги, зважаючи на те, що наведені однозначні твердження, викладені в акті щодо перебування Нікіти на повному отриманні батька є сумнівними, вони не відповідають фактичним обставинам справи та поясненням сторони позивача, по - друге, підтвердженням цієї інформації з боку сусідів також є сумнівним по причині ненадання доказів, що свідчать про ці обставини. Зважаючи, що позивачем не надано належних та допустимих доказів проживання дитини разом з ним, сам [PERSON] зазначає, що він навчається та проживає у гуртожитку, то суд приходить до висновку про відсутність підстав для припинення стягнення аліментів з нього на користь відповідачки. Стосовно позовних вимог щодо списання боргу по аліментам суд зазначає наступне. Згідно з ст. 8 Закону України від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з положеннями ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Одним з основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Відповідно до вимог ст. ст. 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для виконання. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Виходячи з приписів ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право пред`явити позов з вимогою зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом. Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості по аліментах, якщо вона виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Отже, платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами у разі, якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або інших обставин, що мають істотне значення та можуть бути безумовною підставою для звільнення від сплати заборгованості по сплаті аліментів. Відповідно до ст.ст.12,13 ЦПК України суд вирішує цивільний спір на засадах змагальності із застосуванням принципу диспозитивності в межах заявлених вимог і на підставі доказів,поданих учасникамисправи. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав, передбачених ч. 2 ст. 197 СК України для звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментам, у зв`язку з чим позов в цій частині є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed