Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-10 00:00:00

Зміст позовних вимог У квітня 2024 року [PERSON] , через представника - адвоката Крушинську Антоніну Андріївну, звернувся до суду з позовною заявою до Деснянського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якій просить зобов`язати відповідача зняти арешт з квартири [ADDRESS] , який було накладено в межах виконавчого провадження відділом Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві на підставі виконавчого листа № 2-8267, виданого 15.06.2001 Дніпровським районним судом міста Києва, а також стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] помер [PERSON] . Після смерті [PERSON] була заведена спадкова справа № 9/2023, єдиним спадкоємцем майна померлого став його син - [PERSON] . На момент смерті [PERSON] на праві приватної власності належала квартира [ADDRESS] . У листопаді 2023 року позивач звернувся до Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) із заявою про зняття арешту з квартири [ADDRESS] у зв`язку зі смертю боржника, але отримав відмову з підстав того, що згідно з даними Автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що виконавчі документи про стягнення з [PERSON] у відділі на виконанні не перебувають і строк зберігання виконавчих проваджень становить 3 роки. Позиція сторони відповідача У додаткових поясненнях представник відповідача просить суд залишити позовну заяву про зняття арешту з майна без розгляду, відмовити у задоволенні позовної заяви про зняття арешту з майна в повному обсязі, зазначаючи, що підстави для задоволення позовної заяви про скасування арешту нерухомого майна відсутні. Представник відповідача повідомляє, що у Деснянському відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - відділ) відсутня інформація про погашення заборгованості у виконавчому провадженні, згідно з яким було зареєстровано обтяження на підставі постанови, 6-357/16, 04.09.2001, Відділ державної виконавчої служби у Ватутінському pайоні, вик. Філіповська. Представник відповідача вказує, що адвокатом позивача не було направлено ніяких запитів чи листів до П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори та Першої київської державна нотаріальної контори для надання копій постанов, на підставі яких було зареєстровано обтяження № 1357076, що унеможливлює зняття арешту з майна. Рух справи Ухвалою суду від 26 квітня 2024 року вказану позовну заяву залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків. Від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 06 травня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Визначено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 09 травня 2024 року від представника відповідача надійшли додаткові письмові пояснення. 24 червня 2024 року від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі сторони позивача. Ухвалою суду від 25 червня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання учасники справи не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином, що підтверджується довідками про доставку судових повісток до електронних кабінетів. У зв`язку з неявкою учасників у судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно з ч. 6 ст. 259 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи. Відповідно до положень ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. У постанові Верховного суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11 зазначено, що у передбачених нормами ЦПК України випадках повне судове рішення може відображати дату судового засідання, яким завершено судовий розгляд (відповідна дата вказана у вступній частині судового рішення) та дату складення повного судового рішення (відповідна дата вказана у резолютивній частині або після резолютивної частини судового рішення). У випадках, коли відбувається проголошення судового рішення, датою такого судового рішення є дата судового засідання, яким завершено судовий розгляд. І навпаки, якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи; з урахуванням розумності положення частини п`ятої статті 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін. Фактичні обставини справи, встановлені судом [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 19.05.2023. 13 червня 2023 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шестопал Оленою Петрівною заведено спадкову справу № 9/2023 щодо майна померлого [PERSON] . Згідно з довідкою про склад спадкоємців від 01.11.2023 № 67/02-14 за законом спадкоємцем після смерті [PERSON] є його син [PERSON] . Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державною реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомою майна щодо об`єкта нерухомого майна № 366927221 від 22.02.2024 [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] . На вказану квартиру накладено обтяження у виді арешту, реєстраційний номер обтяження: 1357076, зареєстрований 06.10.2004 П`ятнадцятою київською державною нотаріальною конторою на підставі постанови 6-357/16 від 04.09.2001 Відділу державної виконавчої служби у Ватутінському pайоні, вик. Філіповська. У листі Деснянського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 29884-Ю від 30.11.2023 вказується, що згідно з даними Автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено виконавчі документи про стягнення із [PERSON] станом на 30.11.2023 у відділі на виконанні не перебувають. Відповідно до розділу 11 наказу Міністерства юстиції України від № 1829/5 від 07.06.2017 «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями» строк зберігання виконавчих проваджень становить 3 роки. Норми права та мотиви суду Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України). Частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня матеріальна і процесуальна заінтересованість у справі. Саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (частина друга статті 51 ЦПК України). Згідно з частиною першою та положеннями частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача, водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи: суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц. У постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16 вказується, що особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна. Аналогічний за змістом висновок викладений також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2022 року у справі № 711/3591/21 зазначено, що: «У справі, що переглядається, позивач пред`явив позовні вимоги до Центрального ВДВС у м. Черкаси, який не є ні боржником, ні особою, в інтересах якої накладено арешт на спірне нерухоме майно. При цьому ні боржник, ні стягувач, в інтересах якого був накладений арешт на квартиру, як відповідачі не залучені. Клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача позивач не заявляв». Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 29 червня 2023 року у справі № 208/9810/21 та від 24 січня 2024 року у справі № 362/1294/23. Позивач є спадкоємцем особи, яка була боржником у виконавчому провадженні, в рамках якого накладено арешт на нерухоме майно, отже позивач має право на звернення з даним позовом до суду. Однак позов пред`явлено до Деснянського відділу державної виконавчої служби в м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), який не є ні боржником, ні особою, в інтересах якої накладено арешт на нерухоме майно, ні заінтересованою особою у справі. Клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи, як співвідповідача позивачем не заявлялось. Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 707/2-1006/2011 у разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача. Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (провадження № 14-392цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (провадження № 14-512цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18), від 05 травня 2019 року у справі № 554/10058/17 (провадження № 14-20цс19). З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, оскільки вимоги пред`явлені до неналежного відповідача. Щодо судового збору Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що судом відмовлено у задоволенні позовних вимог, то судові витрати покладаються на позивача в повному обсязі.

Outcome: dismissed