Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-22 00:00:00

08.04.2024 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 24.04.2009 року сторони уклали шлюб, зареєстрований Верхньодніпровським районним управлінням юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 32. Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Як вказує позивач спільне життя з відповідачем не склалось через те, що сторони мають різні погляди на сімейне життя, з вересня 2023 року вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, спір про поділ майна відсутній. Сторони втратили почуття любові та поваги один до одного. Позивач додатково зазначає, що примирення з відповідачем є неможливим, збереження шлюбу суперечить його інтересам. Ухвалою суду від 13.05.2024 року по справі було відкрито провадження. Позивач належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився. 23.09.2024 року надав до суду заяву у якій підтримав позов та прохав розглянути справу без його участі. Відповідачка правом на подання відзиву не скористалась. Втретє надала клопотання про відкладення розгляду справи. В зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заявлені вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, та примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Так, відповідно до вимог ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Згідно з вимогами ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, 24.04.2009 року сторони уклали шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Верхньодніпровського районного управлінням юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 32. Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Враховуючи викладене та задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Приймаючи до уваги договірну природу шлюбу та принцип добровільності, суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та вважає за можливе розірвати шлюб між сторонами, а тому позов [PERSON] підлягає задоволенню. Щодо заяви відповідачки про надання строку для примирення подружжя, яка надійшла до суду 01.07.2024 року, суд зазначає наступне. Згідно ст.111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. Такого висновку дійшов Верховний Суд справа №442/6319/16-ц,/ постанова від 30.05.2019р. Беручи до уваги, що позивач вважає, що подальше сумісне життя і збереження сім`ї неможливе та за час перебування справи в суді (більше ніж 4 місяці) сторони не примирились, доказів того що відповідачем вживались заходи для примирення, суду не надано, заява про надання строку на примирення є необґрунтованою та такою що не підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved