Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-19 00:00:00

Позивач подав до суду вище вказану позовну заяву посилаючись на те, що 17.12.2020 року [PERSON] уклала з Товариством з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (надалі за текстом ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС»), кредитний договір № 0569-7897 про надання кредиту на суму 10000,00 грн, на строк 21 календарних днів під процентну ставку 2,00 % в день. Однак, відповідач всупереч умовам кредитного договору порушила їх не повернувши кредиторові в повному обсязі кредит, а також не виконавши всі інші свої грошові зобов`язання перед ним, навіть після спливу строку встановленого в кредитному договорі. 28.10.2021 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» (надалі за текстом ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС») було укладено договір факторингу № 02/10/2021, а 09.11.2021 року між ними було підписано Реєстр боржників № 1, згідно умов яких ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» передало (відступає) ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» за плату, а останнє приймає належні ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» права вимоги за кредитними договорами, зазначеними у відповідному Реєстрі боржників, в якому була грошова вимога до боржника [PERSON] за кредитним договором № 0569-7897 від 17.12.2020 року. Станом на 25.04.2024 року відповідач продовжує не виконувати взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого має перед позивачем заборгованість в сумі 29600,00 грн, з яких 10000,00 грн прострочена заборгованість за кредитом, а 19600,00 грн прострочена заборгованість за нарахованими процентами. У зв`язку з чим позивач пред`явив до відповідача позов, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 0569-7897 від 17.12.2020 року в сумі 29600,00 грн, а також понесені ним судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 3028,00 грн та витрат пов`язаних з розглядом справи, а саме на професійну правничу допомогу розмірі 9000,00 грн. Також в змісті позовної заяви представник позивача, у відповідності до положень ч.1 ст. 276 ЦПК України, заявив клопотання просив розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження, а також заявив клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача та зазначив про відсутність заперечень проти заочного розгляду справи. 05.06.2024 року ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси (а.с.38-39) дана справа була передана за територіальною підсудністю до Кодимського районного суду Одеської області. 15.07.2024 року матеріали цивільної справи надійшли поштою до Кодимського районного суду Одеської області. 02.08.2024 року ухвалою суду (а.с.49-50) відкрито провадження за вказаним позовом та справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін. Одночасно роз`яснено відповідачу її право подати у 5-денний строк з дня одержання цієї ухвали заяву із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (ч.4 ст. 277 ЦПК України), а у 15-денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч.7 ст. 279 ЦПК України) та відзив на позовну заяву (відзив). Копію ухвали направлено сторонам та отримано позивачем, у порядку встановленому пунктом 2 ч.6 ст. 272 ЦПК України, шляхом її доставки до його електронного кабінету 02.08.2024 року, про що свідчить довідка про доставку електронного документа (а.с.52), а відповідачу разом із копіями позовної заяви та доданих до неї документів, у порядку встановленому пунктом 5 ч.6 ст. 272 ЦПК України, за адресою її зареєстрованого у встановленому законом порядку місцем проживання, згідно інформації Слобідської селищної ради Подільського району Одеської області від 01.08.2024 року № 02-17/1022 (а.с.48), отриманої судом на виконання вимог ч.6 ст. 187 ЦПК України, про що свідчить рекомендоване поштове відправлення № 0600281933318, яке 30.08.2024 року було повернуто поштою до суду неврученим із відміткою в довідці про причини повернення (Ф.20) про відсутність адресата за вказаною адресою. У встановлений судом строки відповідач не скористалася своїми процесуальними правами учасника справи, зокрема клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, заяву із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та відзив на позовну заяву (відзив) не подала. У зв`язку з чим та після закінчення тридцяти денного строку з дня відкриття провадження у справі, передбаченого ч.2 ст. 279 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути дану справу, згідно ч.5 ст. 279 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Зі згоди представника позивача суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Ураховуючи положення ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні фактичні обставини. 17.12.2020 року [PERSON] підписала з ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» кредитний договір № 0569-7897 (а.с.5) за допомогою веб-сайту, інформаційних та телекомунікаційних систем, а також з використанням технічних і програмних засобів та електронного підпису одноразовим ідентифікатором «А853», відповідно до якого отримала кредит на суму 10000,00 грн та на строк 21 днів, тобто до 06.01.2021 року, під розмір процентної ставки 2 % за день. При цьому, у пункті 4 кредитного договору № 0569-7897 передбачено, що проценти за користування кредитом нараховуються з першого дня перерахування позичальнику суми кредиту до закінчення визначеного кредитним договором строку, на який надається кредит. При цьому, 17.12.2020 року ТОВ ««УКР КРЕДИТ ФІНАНС» перерахувало кредитні кошти за згаданим вище кредитним договором [PERSON] шляхом їх перерахування платежем № 1508448645 на її платіжну картку [NUMBER] , за допомогою системи «LIQPAY», про що свідчить довідка про перерахування суми кредиту № 0569-7897 від 17.12.2020 року (а.с.13). 28.10.2024 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» було укладено договір факторингу № 02/10/2021 (а.с.17 на звороті 19), а 04.11.2021 року Додаткову угоду № 1 до Договору факторингу № 02/10/2021 від 28.10.2021 року (а.с.19 на звороті), а 09.11.2021 року між ними підписано Реєстр боржників № 1 до Договору факторингу № 02/10/2021 (а.с.21-22), згідно умов яких ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» передало (відступає) ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» за плату, а останнє приймає належні ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» права грошової вимоги, зазначені у відповідному Реєстрі боржників, в якому була грошова вимога до боржника [PERSON] за кредитним договором № 0569-7897 від 17.12.2020 року, що підтверджується як самим Реєстром боржників № 1 до Договору факторингу № 02/10/2021 (а.с.21-22), так і витягом з Реєстру боржників № 1 до Договору факторингу № 02/10/2021, який під № 6327 містить зазначення кредитного договору № 0569-7897 із боржником [PERSON] . В свою чергу відповідач [PERSON] всупереч умовам кредитного договору порушила їх не повернувши кредиторові в повному обсязі кредит, а також не виконавши всі інші свої грошові зобов`язання перед ним, навіть після спливу строку встановленого в кредитному договорі, зокрема продовжує не виконувати взяті на себе зобов`язання за кредитним договором вже перед позивачем, внаслідок чого станом на 25.04.2024 року має заборгованість в сумі 29600,00 грн, із яких 10000,00 грн прострочена заборгованість за кредитом, а 19600,00 грн прострочена заборгованість за нарахованими процентами. Нормативно-правове застосування Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.\~11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» від 03.09.2015 року № 675-VIII, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12\~цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, про зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 цього Закону, регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п.12, ч.1 ст. 3 Закону, одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Згідно абзацу першого ч.1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до вимог ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути заборгованість частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Також у відповідності до приписів ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до положень статей 512, 513 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язання в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною 1 статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною 1 статті 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Висновки суду - щодо обґрунтованості позову Згідно із статтями 12, 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до статті 89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Оскільки судом встановлено, що відповідач не виконала взяті на себе зобов`язання за кредитним договором позики № 0569-7897 від 17.12.2020 року, укладеним з ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», а також враховуючи те, що відповідач не надала відзив на позовну заяву та/або доказів, які б спростовували обґрунтованість вимог позивача, то суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до [PERSON] ґрунтуються на законі та укладених договорах, а відтак є обґрунтованими і підлягають повному задоволенню. - щодо судових витрат Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. В свою чергу пунктом 1 ч.3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1-2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приймаючи до уваги, що позов задоволено повністю, то відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в сумі 3028,00 грн, сплаченого останнім за подання до суду позовної заяви, згідно платіжної інструкції ПТ «ОТП БАНК» від 26.04.2024 року № 42278037 (а.с.1). Стосовно витрат, пов`язаних з розглядом справи, - на професійну правничу допомогу, судом встановлені наступні обставини. Згідно абзаців 1 і 2 ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19). Згідно з частинами першою та третьою статті 27\~Закону України\~«Про адвокатуру\~та адвокатську\~діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. При цьому договір про надання правової допомоги повинен містити детальний опис правових послуг, що надаються, та їх вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо. Відповідно до статті 1\~Закону України\~«Про адвокатуру\~та адвокатську\~діяльність» від 05.07.2012 року № 5076-VI, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно з частинами першою та третьою статті 27\~Закону України\~«Про адвокатуру\~та адвокатську\~діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. Аналогічний висновок зазначений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09 червня 2020 року справа № 466/9758/16-ц (провадження № 61-39474св18). Відповідно до договору про надання правової (правничої) допомоги (а.с.30-31), укладений 15.02.2024 року між позивачем ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» та адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АСІСТАНС», заявки на надання юридичної допомоги № 163 (а.с.33), витягу з Акту №1 про надання юридичної допомоги від 09.04.2024 року (а.с.34) та платіжної інструкції № 422780051 від 16.04.2024 року (а.с.32 на звороті), згідно яким вартість, наданих юридичних послуг становить 9000,00 грн. Таким чином матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат в суді першої інстанції, а саме надання усної консультації з вивчення документів та складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду. Водночас із\~цим від\~відповідача [PERSON] \~до суду\~не надходило\~клопотання про зменшення\~розміру витрат\~на правничу\~допомогу,\~які підлягають\~розподілу між\~сторонами,\~в порядку\~передбаченому ч.5\~ст.\~137\~ЦПК України. Ураховуючи зазначене вище суд вважає, що з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» підлягають стягненню також судові витрати на професійну правничу допомогу в заявленому розмірі 9000 грн.

Outcome: approved