Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому просить визнати договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] таким, що відбувся. Визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Позовна заява мотивована тим, що 10 березня 2014 року, домовившись про всі істотні умови договору купівлі-продажу житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] сплатила [PERSON] , грошові кошти за житловий будинок яка в свою чергу передала ключі від будинку. Передача коштів, за купівлю житлового будинку засвідчена відповідною розпискою від 10 березня 2004 року, яка має підпис [PERSON] . З того часу позивач почала проживати в будинку та в 2017 зареєструвалася в ньому, вважала, що моментом купівлі-продажу став саме період передачі грошей продавцю за відчуження будинку та отриманням ключів, що підтверджувалось розпискою. Позивач вказує, що відповідач пообіцяла нотаріально завірити вказаний договір, але не зробила цього та виїхала за кордон і позивач не має змоги з нею зв`язатися, лише повідомила, що через переїзди втратила документи на будинок, який як зазначає позивач згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на балансі не перебуває. Всі свої зобов`язання позивач виконала, користується придбаним майном понад 10 років, однак не може оформити право власності на майно з причин незалежних від неї. Позивач позбавлена можливості зареєструвати своє право власності належним шляхом, а саме нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу свого житлового будинку. Позивач на судове засідання не з`явилася, подала клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити. Відповідач, будучи належним чином сповіщеним про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не надав, зустрічний позов до суду не пред`явив. Враховуючи думку позивача, який не заперечив, щодо заочного розгляду справи, суд вважає за доцільне провести заочний розгляд справи. За таких обставин, суд вважає можливим постановити рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до розписки від 10.03.2014 року [PERSON] сплатила [PERSON] грошові кошти за будинок, за адресою: [ADDRESS] , в розмірі 17000 грн претензій до [PERSON] , не має. З 2017 року по теперішній час позивач зареєстрована у спірному будинку, що підтверджується довідками Архангелького старостинського округу Високопільської селищної ради Бериславського району Херсонської області №7 від 25.04.2024 року та витягом № 30 від 25.04.2024 року. Акт обстеження на предмет проживання від 25.04.2024 року підтверджує, що з 2014 року позивач проживає та веде господарство в придбаному нею будинку. Відповідно до інформаційної довідки КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації», інформація щодо реєстрації права власності на об`єкт нерухомості за адресою: [ADDRESS] відсутня також згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості щодо права власності на зазначений будинок відсутні, будинок на балансі не перебуває. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Позивачем заявлені позовні вимоги щодо визнання договору купівлі-продажу дійсним та як наслідок визнання за ним права власності на спірне майно. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.1 ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Відповідно до п. 3,4 ч.1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу та інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Відповідно до ч.1 ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Власник нерухомого майна має право встановити (скасувати) вимогу нотаріального посвідчення договору (внесення змін до договору), предметом якого є таке майно чи його частина, крім випадків, якщо відповідно до закону такий договір підлягає нотаріальному посвідченню. Встановлення (скасування) вимоги є одностороннім правочином, що підлягає нотаріальному посвідченню. Така вимога є обтяженням речових прав на нерухоме майно та підлягає державній реєстрації в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ч.3 ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Відповідно до ч.1ст.220\~ЦКУ країни у\~разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.\~Відповідно до ч.2 даної статті якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. У постанові Верховного Суду від 18 серпня 2021 року у справі № 305/1468/16, провадження № 61-9087св21, зазначено, що визнання дійсним договору (конвалідація) на підставі частини другої статті 220\~ЦК України допускається тільки для нікчемних правочинів (тобто для яких недотримання письмової форми пов`язується саме з відсутністю нотаріального посвідчення і це зумовлює їх нікчемність). Згідно з частиною другою статті 220\~ЦК України конвалідація можлива за наявності таких умов: досягнення між сторонами згоди щодо усіх істотних умов договору; наявність письмових доказів досягнення домовленості щодо всіх істотних умов договору; повне або часткове виконання договору; ухилення однією зі сторін від його нотаріального посвідчення. Так суд встановив, що позивач як на доказ купівлі будинку вказує розписку, за якою вона вважала, що моментом купівлі-продажу став саме період передачі грошей продавцю за відчуження будинку та отриманням ключів, що підтверджувалось розпискою. Разом з тим розписка надана позивачем не містить посилання про передачу ключів, даний договір купівлі-продажу був укладений в простій письмовій формі, а саме у формі розписки, яка містить підпис лише однієї сторони договору, а саме покупця, продавець зазначає, що продала свій будинок, однак доказів, що він належав їй суду не надано, а навпаки наявна довідка, що вказаний будинок не має власника та на балансі не перебуває. Також слід звернути увагу на те, що в розписці не зазначені анкетні дані покупця, зазначено лише прізвище, ім`я та по-батькові, а дата народження, паспортні дані не вказано. До того ж, з вказаної розписки неможливо встановити, чи була наявна між сторонами домовленість щодо усіх істотних умов договору, неможливо встановити наявність дійсного наміру щодо продажу будинку. Вказаних відомостей немає у розписці, як і немає в ній дати продажу будинку, а є лише дата складання розписки 10.03.2014 року, не зазначені умови та юридичні наслідки договору, тобто на яких умовах сторони дійшли до передачі обумовленої суми грошових коштів, не зазначено, чи є сума 17000 гривень загальною ціною продажу, чи тільки частиною, не зазначено, яким чином буде здійснюватися перехід права власності на будинок, щоб свідчило про досягнення сторонами розписки всіх істотних умов та дійсне укладення цією розпискою договору купівлі-продажу, як і відсутнє посилання на зобов`язання нотаріального посвідчення. Аргументи позивачки про те, що вона понад 10 років постійно володіє домоволодінням, сплачує рахунки комунальних служб за утримання домоволодіння не можуть бути підставою для задоволення її позову, який пред`явлений не з підстав набуття права власності на спірну нерухомість за набувальною давністю. У постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року, провадження № 6-1288цс17, викладено правовий висновок про те, що однією з умов застосування частини другої статті 220\~ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Для визнання судом угоди дійсною повинен мати місце не лише факт повного чи часткового виконання угоди, що потребує нотаріального посвідчення, а також факт ухилення іншою стороною від нотаріального оформлення угоди. Позивач вказує, що вона позбавлена можливості нотаріально посвідчити договір купівлі продажу, без конкретизації чому саме, лише в окремому абзаці вказує, що відповідач виїхала за кордон та з нею немає зв`язку, так позивач не вказує дату коли відповідач виїхала, не надає доказів на підтвердження вказаного факту як і відсутні посилання чому саме лише після пошкодження майна відбулося звернення до суду і які дії були вчинені з 2014 року з дати придбання будинку тобто на протязі тривалого часу з метою посвідчення договору, можливість посвідчення якого не було втрачено, а було не можливо від початку оскільки будинок не має законного власника. Тобто позивач не вказав послідовного зв`язку в чому саме вбачається ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору, оскільки сам факт неможливості зв`язку та виїзд за кордон не свідчить про дію у формі ухилення. Позивачем не надано доказів, що сторони договору починаючі з моменту передачі та прийняття вказаного будинку мали бажання переоформити вказаний будинок у нотаріуса, а звернення позивача лише після пошкодження майна та бажання оформити компенсацію підтверджує вказані обставини, сам факт, що відповідач ніяких дій з нотаріального посвідчення договору купівлі продажу житлового будинку до цього часу не вчиняв, не свідчить про те, що останній вчиняє дії з метою ухилитися від нотаріального посвідчення договору купівлі продажу нерухомого майна, на яке взагалі відсутні правовстановлюючі документи. Зазначені факти, свідчать про неможливість визнання договору дійсним та права власності на житловий будинок. Отже, оскільки позивачкою не надано договору купівлі продажу з визначеними істотними умовами договору, не надано доказів ухилення продавця після укладення договору купівлі-продажу від нотаріального посвідчення угоди купівлі-продажу, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог про визнання договору купівлі-продажу дійсним та про відмову у їх задоволенні. Аналогічного змісту правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 179/1442/20, та від 05 липня 2023 року у справі № 333/3238/20. Оскільки позовна вимога про визнання права власності на житловий будинок є похідною вимогою від вимоги про визнання договору купівлі-продажу дійсним, в якій судом відмовлено, то і похідна вимога про визнання права власності також не підлягає задоволенню. В зв`язку із тим, що в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі, судові витрати позивачки по справі відповідно до п. 2 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~слід покласти на позивачку.

Outcome: dismissed