Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-18 00:00:00

[PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] . В шлюбі вони не перебували. 17 жовтня 2015 року позивачка уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] , шлюб зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Миколаївському району Березівського міжрайонного управління юстиції в Одеській області 17.10.2015 року, актовий запис №54. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №45, від 04 вересня 2007 року, в графах батьки зазначені: батько - [PERSON] громадянин Російської Федерації, мати - [PERSON] , громадянка України. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №32, від 28 травня 2009 року, в графах батьки зазначені: батько - [PERSON] громадянин Російської Федерації, мати - [PERSON] , громадянка України. Діти, постійно проживають разом з позивачкою, так як відповідач після припинення між ними стосунків і її одруження проживає окремо. Відповідно до рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 03.08.2016 року відповідач сплачує аліменти на утримання дітей. З 2013 року відповідач не цікавиться дітьми та ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, навіть по телефону жодного разу не зателефонував. На даний час діти навчаються у Миколаївському ліцеї Миколаївської селищної ради Березівського району Одеської області. Під час навчання дітей в школі відповідач не цікавиться їхніми здобутками в навчанні, захопленнями, шкільним життям та не відвідує школу. Діти позбавлені і не відчувають батьківського тепла та турботи. Будь-яких перешкод в спілкуванні відповідачу з дітьми нею не чинилося і не чиниться. Вона вважала, що можливо відповідач змінить своє ставлення до дітей, адже краще для дітей коли вони спілкуються з батьком, відчувають його турботу. Проте відповідач свого ставлення до дітей не змінив, не проявляє бажання спілкуватись та турбуватись про дітей, навіть на день їх народження не вітає. Позивачка вважає, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на відповідача, який не виконує батьківських обов`язків. У зв`язку з вищевикладеним вона зверталася до органу опіки та піклування виконкому Миколаївської селищної ради Миколаївського району Одеської області про доцільність позбавлення [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] і сина [PERSON] , [INFO] , проте отримав відповідь, що зазначене питання буде розглядатися після її звернення до суду і висновок буде надано суду. Позивачка [PERSON] , в судовому засіданні на своїх позовних вимогах наполягала та просила суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином неодноразово. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки та піклування Миколаївської селищної ради Березівського району Одеської області в судове засідання, не з`явилася, однак надала до суду заяву, в якій позов підтримує, не заперечує проти його задоволення, просить справу розглянути в її відсутність. Суд, вислухавши доводи позивача, оцінивши зібрані по справі матеріали, приходить до висновку, що позов слід задовольнити, оскільки батько не виконує покладених нанього обов`язків по вихованню та утриманню дітей, забезпеченням їх всестороннього, фізичного, розумового та морального розвитку не займається, що підтверджується доводами в судовому засіданні позивача, а також матеріалами справи: копією свідоцтва про народження [PERSON] , 2007 року народження ( а.с. 6 ), копією свідоцтва про народження [PERSON] , 2009 року народження ( а.с. 7 ), копією паспорта [PERSON] ( а.с. 8 - 10 ), копією свідоцтва про шлюб [PERSON] ( а.с. 11 ), копією Рішення про стягнення аліментів ( а.с. 12 ), довідкою - характеристикою ( а.с. 13 ), характеристикою на [PERSON] ( а.с. 14 ), довідкою про доходи [PERSON] ( а.с. 15 ), довідкою про склад родини [PERSON] ( а.с. 16 ), довідками ( а.с. 17 - 19 ), інформацією про участь батьків у шкільному житті дитини ( а.с. 20 ), характеристиками на дітей ( а.с. 21 - 22 ), довідкою виданою з Березівського ВДВС ( а.с. 23 ), Актом обстеження житлово-побутових умов проживання родини ( а,с. 24 - 25 ), Висновком про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно дітей ( а.с. 43 - 44 ), Актом обстеження умов проживання ( а.с. 45 ), заявами дітей ( а.с. 46 - 47 ). Верховний Суд України у Постанові Пленуму № 3 від 30.03.2007 зазначив, що: ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі не виявляють інтересів до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Можливість позбавлення батьківських прав передбачена сімейним законодавством з метою того, щоб батьки, які не виконують своїх обов`язків по відношенню до своєї дитини, не мали права вимагати від дитини виконання обов`язків по відношенню до себе у майбутньому, а також з метою того, щоб дитина могла бути усиновлена іншим батьком, який добровільно, а не через судовий примус, згоден на любов та тягар виховання дитини. [PERSON] , самостійно створює належний рівень життя своїм дітям, опікуєся матеріальним станом та духовним розвитком дітей. Зазначені нею обставини, відповідно з п. 2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Конституції України, ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою ( статті 51 Конституції України). Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання у сім`і разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 12 вищезгаданого Закону визначено, що виховання в сім`і є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку мережі дитячих закладів. Відповідно до статті 14 указаного Закону, діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Стаття 150 СК України закріплює мінімальні вимоги до належної поведінки батьків щодо виховання дитини. Вона містить перелік тих дій, які батьки зобов`язані вчиняти щодо дитини з метою забезпечення її права на належне виховання та розвиток. До них закон відносить зокрема: піклування про здоров`я дитини; піклування про фізичний розвиток дитини; піклування про духовний розвиток дитини; забезпечення здобуття дитиною повної середньої освіти; підготовка дитини до самостійного життя; повага до дитини. Інші правові наслідки, які слідують за позбавленням батьківських прав визначені ст.166 СК України. Всі наслідки направлені на захист дитини від негативного впливу особи, яка через свою поведінку фактично перестала виконувати батьківську функцію та перетворилася на чужу для дитини людину. Відповідно до ч. 1 - 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»: виховання в сімії є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України: дитинство охороняється державою. Реальною нормою права, яка спрямована на охорону дитинства можна вважати ст. 164 Сімейного кодексу України, яка спрямована на захист дитини від людини, яка через свою поведінку самоусунулася від покладених на неї обов`язків по участі в охороні дитинства власної дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім"і якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з ч. ч. 4 - 6 ст. 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно ст. 166 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Outcome: approved