Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-09 00:00:00

У провадженні Вишгородського районного суду Київської області перебуває вищезазначена цивільна справа. Зі змісту позовної заяви вбачається, що 02.03.1967 року Виконавчим комітетом Києво-Святошинської районної ради депутатів трудящих батьку позивачки [PERSON] [PERSON] разом із родиною з п`яти осіб був виданий ордер № 445 на користування квартирою [ADDRESS] . У 1984 році після розірвання шлюбу у порядку поділу майна подружжя вказана квартира перейшла до матері [PERSON] [PERSON] . Рішенням Виконавчого комітету Вишгородської міської ради народних депутатів від 27.12.1984 року № 275 затверджено рішення правління ЖБК «Світанок» від 06.10.1984 року про виключення з членів ЖБК [PERSON] у зв`язку з виїздом на інше місце проживання та про прийняття в члени ЖБК [PERSON] та про переведення у зв`язку з цим особового рахунку на квартиру [ADDRESS] на ім`я [PERSON] . Згідно довідки Голови правління ЖБК «Світанок» від 04.03.2024 року № 10 [PERSON] була членом кооперативу «Світанок», пайові внески сплачені в повному обсязі. [INFO] [PERSON] померла. Після смерті матері відкрилася спадщина на належне їй майно, яке складається з квартири [ADDRESS] . За життя заповіт [PERSON] не складала, а [PERSON] є єдиною спадкоємицею першої черги. У зв`язку зі смертю [PERSON] державним нотаріусом Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області Загвоздіною А.М. було заведено спадкову справу № 142/2014. У той же час, у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначене житлове приміщення було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на квартиру. Враховуючи, що померла [PERSON] за життя була членом житлово-будівельного кооперативу, повністю сплатила пайові внески, внаслідок чого набула право власності на вказане житлове приміщення, то вказана квартира увійшла до складу спадкового майна, єдиним спадкоємцем якого є [PERSON] , яка не може реалізувати свої спадкові права у досудовому (нотаріальному) порядку. З урахуванням цього [PERSON] просила визнати за нею право власності на вказане житлове приміщення. Ухвалою суду від 18.03.2024 року провадження у справі відкрито у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, встановлено строк для реалізації учасниками справи процесуальних прав, зокрема, шляхом подачі заяв по суті справи. Ухвалою суду від 21.05.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце його проведення. До судового засідання від [PERSON] надійшла заява, в якій вона позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, а судовий розгляд проводити за її відсутності. Представник відповідача Вишгородської міської ради у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце його проведення. Під час судового розгляду від Вишгородської міської ради надходили клопотання (а.с. 66-70) про проведення судових засідань за відсутності сторони відповідача за наявними матеріалами справи. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ЖБК «Світанок», у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце його проведення. Під час судового розгляду від ЖБК «Світанок» надійшла заява (а.с. 57), в якій позовні вимоги було підтримано, зазначено про відсутність заперечень щодо їх задоволення, а також заявлено клопотання про проведення судового розгляду за відсутності представника третьої особи. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що всі учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, зважаючи на наявність клопотань сторін по справі про проведення судового розгляду за їх відсутності, а також враховуючи відсутність клопотань про відкладення судового розгляду, суд приходить до висновку про можливість здійснення судового розгляду за відсутності учасників справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явилися, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали поданої позовної заяви, суд приходить до наступних висновків. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини: і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. ст. 319-321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема і з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України "Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном з використанням способів, визначених главою 29 ЦК України (постанова КЦС ВС від 22.03.2023 року № 463/6829/21-ц. У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що для цілей визначення наявності в особи права володіння нерухомим майном застосовується принцип реєстраційного підтвердження володіння, який полягає в тому, що особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі повноваження власника, визначені в частині 1 статті 317 ЦК України, у тому числі й право володіння. Верховний Суд дійшов висновку, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно є юридичним фактом, який полягає в офіційному визнанні та підтвердженні державою набутого особою речового права на нерухомість та є елементом в юридичному складі (сукупності юридичних фактів), який призводить до виникнення речових прав. При цьому реєстрація права власності хоча і є необхідною умовою, з якою закон пов`язує виникнення речових прав на нерухоме майно, однак реєстраційні дії є похідними від юридичних фактів, на підставі яких виникають, припиняються чи переходять речові права, тобто державна реєстрація сама по собі не є способом набуття права власності. Таким чином, відсутність у спадкодавця правовстановлюючих документів на певне майно, зокрема, відсутність реєстрації речового права на нерухоме майно, безумовно не свідчить про відсутність у спадкодавця відповідних речових прав на таке майно. При здійсненні судового захисту спадкових прав спадкоємців на спадкове майно визначальним є підтвердження набуття спадкодавцем відповідного речового права та склад спадкового майна. Відповідно до ч. 1-4 ст. 384 ЦК України усі власники (співвласники) квартир та нежитлових приміщень у будинку, спорудженому або придбаному житлово-будівельним (житловим) кооперативом, є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна такого будинку. Член житлово-будівельного (житлового) кооперативу має право володіння і користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, яку він займає в будинку кооперативу, якщо він не викупив її. У разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником. Відповідно до ч. 2 ст. 19-1 ЗУ «Про кооперацію» у разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Відповідно до п. 5-1 ППВСУ «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» № 9 від 18.09.1987 року - судам слід мати на увазі, що згідно із ст.15 Закону України "Про власність" ( 697-12 ) член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд - продавати, заповідати, обмінювати, в тому числі на інше жиле приміщення у будинку державного або громадського житлового фонду чи іншого ЖБК, на жилий будинок (частину будинку), що належить громадянину на праві власності і вчиняти відносно неї інші угоди, що не заборонені законом. Відповідно до п. 8 ППВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року - у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому, входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди. Відповідно до п. 3.3 Листа ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року - у разі смерті члена житлово-будівельного, садівницького товариства, якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, але свідоцтво про право власності не отримав, квартира в житлово-будівельному кооперативі та житловий будинок у садівницькому товаристві входять до складу спадщини. З наведеного слідує, що юридичним фактом, з наявністю якого пов`язується виникнення речового права члена кооперативу, зокрема, на квартиру, є факт сплати (викупу) спадкодавцем, як членом такого кооперативу, всіх пайових внесків. Державна реєстрація такого речового права вимагається законодавством, однак не підміняє собою юридичний факт набуття речового права, а є похідним юридичним процесом підтвердження державою набуття особою певного речового права. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час перебування у шлюбі [INFO] у них народилася спільна донька [PERSON] (свідоцтво про народження [NUMBER] від 30.07.1960 року (а.с. 8). З свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] від 25.12.1982 року (а.с. 9) вбачається, що 25.12.1982 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було зареєстровано шлюб, актовий запис №6180. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] ». У подальшому відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 25.09.2013 року (а.с. 50) шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Прізвища після розірвання шлюбу залишилися незмінними. Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] є рідною донькою [PERSON] . З Ордеру № 445 на жиле приміщення від 02.03.1967 року (а.с. 14) вбачається, що на підставі рішення виконавчого комітету Києво-Святошинської районної ради № 82 від 20.01.1967 року [PERSON] , батьку позивача [PERSON] , було видано ордер на право займання квартири [ADDRESS] , що належить житлово-будівельному кооперативу «Світанок». В ордері зазначається, що разом з [PERSON] право на займання квартири мають також його дружина [PERSON] , його донька [PERSON] , 1960 року народження, мати дружини [PERSON] , 1910 року народження, а також бабуся дружини [PERSON] , 1880 року народження. Згідно Довідки ЖБК «Світанок» від 22.12.1995 року (а.с. 15) вбачається, що у зв`язку з отриманням Ордеру № 445 на жиле приміщення від 02.03.1967 року [PERSON] став членом ЖБК «Світанок». З Договору від 1984 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 16) вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, та в порядку поділу майна подружжя до [PERSON] перейшла кооперативна квартира. З Рішення Виконавчого комітету Вишгородської міської ради народних депутатів № 275 від 27.12.1984 року «Про затвердження рішень засідання правління ЖБК «Світанок» від 06.10.1984 року» (а.с. 17) вбачається, що у зв`язку з виїздом на інше місце проживання [PERSON] було виключено з членів ЖБК «Світанок», а [PERSON] включено в члени кооперативу та переведено на її ім`я особовий рахунок на квартиру [ADDRESS] . З довідок ЖБК «Світанок» № 8 від 27.01.2014 року (а.с. 46), № 10 від 04.03.2024 року (а.с. 18), № 17 від 25.07.2024 року, № 19 від 12.08.2024 року підтверджується, що у зв`язку з виїздом [PERSON] на інше місце проживання [PERSON] включено до складу членів ЖБК «Світанок», переведено на її ім`я особовий рахунок, відкритий на квартиру [ADDRESS] (колишня назва [ADDRESS] ), де [PERSON] безпосередньо була зареєстрована та проживала. На основі цього рахунку [PERSON] сплачувала грошові кошти на користь ЖБК «Світанок» в якості оплати житлово-комунальних послуг, а також пайові внески. За цією ж адресою зареєстрована та проживає наразі позивач [PERSON] . З довідок вбачається, що [PERSON] , будучи членом ЖБК «Світанок» в 1985 році сплатила всі пайові внески на побудову житлового будинку кооперативу, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , внаслідок чого [PERSON] здійснила викуп вказаної квартири. З довідки-характеристики КП «Вишгородського бюро технічної інвентаризації» № 147 від 03.03.2014 року (а.с. 55) судом підтверджено, що право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] зареєстровано не було. Таким чином, суд вважає доведеним, що [PERSON] , яка є матір`ю позивача [PERSON] , набула право власності на квартиру [ADDRESS] , сплативши всі пайові внески на користь ЖБК «Світанок», будучи членом цього кооперативу. Однак право власності на нерухоме майно [PERSON] не реєструвала, що однак, з урахуванням вищевикладених висновків суду, не спростовує факту набуття нею права власності на вказану квартиру. З свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 19.09.2013 року (а.с. 10) судом встановлено, що [INFO] [PERSON] померла, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції у Київській області складено актовий запис № 180. З матеріалів спадкової справи № 142/2014, заведеної після смерті [PERSON] (а.с. 43-56), судом встановлено, що за життя [PERSON] заповітів не склала, а єдиним спадкоємцем за законом є її донька позивач [PERSON] , яка звернулася з відповідною заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину. Як вбачається з роз`яснення Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області «Щодо видачі свідоцтва про право на спадщину» № 847/02-14 від 24.03.2014 року (а.с. 56), [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність у померлої [PERSON] правовстановлюючих документів на нерухоме майно у виді квартири [ADDRESS] . Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] в нотаріальному порядку позбавлена можливості реалізувати свої спадкові права, оскільки її померла мати [PERSON] , набувши за життя право власності на вказану квартиру, належним чином його не оформила, внаслідок чого нотаріус позбавлений можливості встановити факт входження нерухомого майна до спадкової маси померлої [PERSON] . Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт укладення між сторонами кредитного договору або отримання права вимоги за цим договором та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов?язань, а на відповідача - обов`язок спростувати розмір існуючої заборгованості. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови ВС від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри". З урахуванням наведеного, суд вважає доведеним, що за свого життя [PERSON] , будучи членом ЖБК «Світанок», сплатила всі пайові внески на користь кооперативу, набувши внаслідок цього право власності на квартиру [ADDRESS] . Внаслідок цього вказане майно ввійшло до складу спадщини [PERSON] після її смерті. Єдиним спадкоємцем майна померлої [PERSON] є її донька [PERSON] , яка не може реалізувати свої спадкові права в досудовому порядку, внаслідок відсутності підтвердження набуття [PERSON] права власності на вказану квартиру. У зв`язку з цим суд вважає наявними підстави для здійснення судового захисту спадкових прав [PERSON] шляхом визнання за нею права власності на спадкове майно, яке їй належить з моменту відкриття спадщини. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Щодо судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Стороною позивача не заявлено клопотання про здійснення розподілу судових витрат. У зв`язку з цим судові витрати слід залишити за позивачем. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved