Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів. В обґрунтуванні позову позивач, зазначив, що 20 лютого 2017 року Заводським районним судом м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області по справі №208/1813/16-ц судовим заочним рішенням стягнув на його користь з [PERSON] борг за договором позики. З [PERSON] йому було присуджено 92\~061,00 грн., включаючи судовий збір 911,50 грн.. З березня 2017 року по лютий 2024 року з [PERSON] державною виконавчою службою були частково стягнуті грошові кошти. Станом на 23.01.2024р. залишок заборгованості становить 84\~661,45 грн.. Позивачем ставиться питання перед судом про стягнення процентів від суми несплаченого боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3% річних від простроченої суми, а саме 84\~661,45 грн. в рамках позовної давності з 31.01.2021р. по 31.01.2024р.. Інфляційне збільшення становить 84\~661,45 грн. * 1,44485543-84661,45 = 37\~662,11 грн.. Період прострочення грошового зобов`язання: з 31.01.2021р. до 31.12.2023р. 84 661,45 грн. * 3% * 1065 : 365 : 100 = 7410,78 грн.. з 01.01.2024р. до 31.01.2024 р. 84\~661,45 грн. * 3% * 31 : 366 : 100 = 215,12 грн.. Всього штрафних санкцій 7\~625,90 грн.. Період прострочення грошового зобов`язання 1096 днів: 37\~662,11 грн. (інфляційне збільшення) + 7\~629,90 грн. (штрафні санкції) = 45\~288,01 грн.. Тому, позивач просить суд: -стягнути з [PERSON] на його користь 37\~662,11 грн. інфляційного збільшення боргу та 3% річних в сумі 7\~629,90 грн. втрат за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за термін з 31.01.2021р. по 31.01.2024р.; -стягнути з [PERSON] на його користь сплачений судовий збір. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю, позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 29 лютого 2024 року ухвалою суду відкрито провадження по справі. Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, 20 лютого 2017 року заочним рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики задоволені. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] : -10000 (десять тисяч) гривень 00 копійок сума основного боргу на підставі договору позики від 24.07.2014 року; -5400 (п`ять тисяч чотириста) гривень 00 копійок проценти за договором позики за терміном з 24.09.2014 року по 21.03.2016 року; -75\~000 (сімдесят п`ять тисяч) гривень 00 копійок сума основного боргу на підставі договору позики від 27.11.2014 року; -750 (сімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок 3% річних від простроченої суми за термін з 27.11.2015 року по 21.03.2016 року. Стягнуто з [PERSON] на користь держави в оплату судового збору: -911 (дев`ятсот одинадцять) гривень 50 копійок. Відповідно до листа №12449 від 23.01.2024 р., наданого Заводським відділом державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) вбачається, що на виконанні у відділі в період з 05.11.2021 по 29.03.2023 перебувало виконавче провадження №67383255 з примусового виконання виконавчого документа №208/1813/16 від 23.08.2017 виданий Заводським районним судом м.Дніпродзержинська про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] залишок заборгованості у розмірі 86\~117,00 грн. В ході здійснення виконавчих дій за виконавчим документом державним виконавцем стягнуто на користь [PERSON] 1455,55 грн. Залишок заборгованості 84\~661,45 грн. (а.с.12). [PERSON] долучено до матеріалів справи розрахунок інфляційного збільшення за період прострочення виконання грошових зобов`язань, відповідно до якого розмір інфляційного збільшення складає 37\~662,11 грн. (а.с.9-11); розрахунок трьох відсотків річних за період прострочення виконання грошових зобов`язань, відповідно до якого розмір трьох відсотків річних складає 7\~625,90 грн. (а.с.9-11). Ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно до вимог ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Предметом позову у цій справі є стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України, у зв`язку з неналежним виконанням судового рішення про стягнення боргу за договором позики по справі № 208/1813/16-ц, яке набрало законної сили 03.03.2017 року. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України, від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18. Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також з угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України), а тому її приписи поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18 (686/21962/15-ц) щодо необхідності відступити від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). 20 лютого 2017 року заочним рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики задоволені. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] : - 10000 (десять тисяч) гривень 00 копійок сума основного боргу на підставі договору позики від 24.07.2014 року; - 5400 (п`ять тисяч чотириста) гривень 00 копійок проценти за договором позики за терміном з 24.09.2014 року по 21.03.2016 року; - 75 000 (сімдесят п`ять тисяч) гривень 00 копійок сума основного боргу на підставі договору позики від 27.11.2014 року; - 750 (сімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок 3% річних від простроченої суми за термін з 27.11.2015 року по 21.03.2016 року. Стягнуто з [PERSON] на користь держави в оплату судового збору: - 911 (дев`ятсот одинадцять) гривень 50 копійок. Частиною 4 ст.82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до відмітки, дане рішення суду набрало законної сили 03.03.2017 року. Таким чином, на думку суду, відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20.02.2017 року по справі № 208/1813/16-ц з моменту набрання ним законної сили 03.03.2017 року. Грошове зобов`язання по стягненню боргу за договором позики за рішенням суду на даний час не виконано. З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України. Інфляція - це знецінення грошей, зниження їхньої купівельної спроможності, дисбаланс попиту і пропозиції. Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Відповідно до статті 3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. При цьому іншого порядку компенсації грошей (грошових коштів) у зв`язку з їх знеціненням, окрім встановленого індексу інфляції (індексу споживчих цін), чинним законодавством України не передбачено. Зволікання відповідача з виконанням судового рішення, що набрало законної сили, призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з нього судовим рішенням, та інших втрат, а отже, позивач вправі вимагати від відповідача сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, а й з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних. Відповідач [PERSON] був обізнаний про грошове зобов`язання, що підтверджується рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20.02.2017 року по справі № 208/1813/16-ц. Крім того, дане рішення [PERSON] не оскаржувалося, заява про перегляд заочного рішення відповідачем не надавалась. На думку суду, саме на підставі судового рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20.02.2017 року по справі № 208/1813/16-ц та з дня набрання ним законної сили (03.03.2017) між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України. Отже, відповідач [PERSON] дійсно має невиконане грошове зобов`язання перед [PERSON] , що підтверджується рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області по справі №208/1813/16-ц від 20.02.2017 року, яке набрало законної сили 03.03.2017 року. А тому, суд приходить до висновку щодо наявності підстав для стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат на грошові кошти за неналежне виконання судового рішення. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] індексу інфляції та 3% річних на суму невиконаного грошового зобов`язання, підлягають задоволенню. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягаю стягненню 1211,20 грн., сплаченого ним судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved