Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 09.06.2002 року Бобовищенською сільською радою Мукачівського району Закарпатської області, актовий запис № 07. Позовні вимоги мотивує тим, що сімейне життя з відповідачем не склалося, мають різні погляди на життя та сім`ю, не підтримують сімейних стосунків, не ведуть спільного господарства, постійно виникають непорозуміння з причин різних поглядів на життя, зникли почуття поваги та любові, примирення між ними неможливо. В шлюбі у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . На цей час син [PERSON] , [INFO] , проживає разом з ним та перебуває на повному його утриманні. Таким чином просить суд розірвати шлюб та залишити проживати сина [PERSON] , [INFO] , який перебуває на його утриманні та вихованні, з ним. Ухвалою суду від 02.08.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 12.09.2024 року. Ухвалою суду від 12.09.2024 року позов в частині вирішення питання про визначення місця проживання дитини залишено без розгляду. Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій просить розгляд справи проводити без його участі, позов просить задовольнити. Додатково подав до суду договір про участь у вихованні та утриманні дитини від 09.09.2024 року. Відповідач у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву в якій просить розгляд справи проводити без її участі, позов визнає, не заперечує проти розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу бажає залишити набуте у шлюбі прізвище. Додатково повідомляє, що спір щодо місця проживання дитини відсутній, так як син [PERSON] , [INFO] , проживає з батьком, а вона проживає за кордоном. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, суд констатує наступне. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин з урахуванням положень ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України суд вважає за можливе за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 09.06.2002 року шлюб між сторонами зареєстрований 09.06.2002 року Бобовищенською сільською радою Мукачівського району Закарпатської області, актовий запис № 07. В період шлюбу у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 29.12.2005 року), та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 17.12.2014 року). Також судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір про участь у вихованні та утриманні дитини від 09.09.2024 року. Відповідно до цього договору його сторони узгодили, що син [PERSON] , [INFO] , буде проживати з батьком, який має його самостійно утримувати та займатися вихованням. Стаття 51 Конституції України визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»). У постанові від 15.01.2020 року у справі № 200/952/18 Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. При цьому судом встановлено, що між сторонами відсутній спір щодо визначення місця проживання дітей у зв`язку з чим ухвалою суду від 12.09.2024 року в цій частині був залишений без розгляду. Додатково судом встановлено, що син [PERSON] , [INFO] , з часу укладення договору про участь у вихованні та утриманні дитини проживає з батьком. Як зазначає Верховний Суд, судове рішення про залишення проживання дитини разом із матір`ю не перешкоджає розгляду спору про визначення місця проживання дитини та не має преюдиційного характеру (постанова Верховного Суду від 18.07.2022 року у справі № 405/4659/21, провадження № 61-5775св22). Таке рішення лише констатує, з ким залишається проживати дитина після розірвання шлюбу, не змінюючи при цьому її місце проживання, проте для цього необхідно встановити з ким дитина залишилася проживати після припинення фактичних шлюбних відносин. Крім того, суд враховує, що за змістом ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У цій справі відповідачем у заяві фактично визнано позов. Обставин, за яких визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом не виявлено. Таким чином судом встановлено, що шлюб існує формально, сторони не підтримують подружніх стосунків, разом не проживають, спільного господарства не ведуть, примирення та збереження їх сім`ї є неможливим. Також встановлено, що син [PERSON] , [INFO] , проживає з батьком, який його самостійно утримує та займається вихованням. Вказані обставини стверджуються матеріалами справи. З огляду на вищенаведене, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому позов слід задовольнити та шлюб між сторонами розірвати, та не вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, сина [PERSON] , [INFO] , залишити проживати з батьком [PERSON] , який самостійно утримує та виховує його. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами суд враховує наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Положеннями ч. 1 ст. 142 ЦПК України визначено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що кореспондується з ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Оскільки до початку розгляду справи по суті відповідач позов визнав (про розірвання шлюбу), суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 605,60 грн. Іншу частину сплаченого позивачем судового збору слід стягнути з відповідача на його користь, що становить 605,60 грн.

Outcome: approved