Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування майнової шкоди в розмірі 38400,00 грн, мотивуючи позовні вимоги тим, що з 03 вересня 2017 року його донька [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірваний заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12 грудня 2019 року (справа №127/26805/19). З лютого 2022 року по січень 2024 року відповідач та його донька [PERSON] , відновивши сімейні відносини без реєстрації шлюбу, продовжували проживати разом однією сім`єю у квартирі [ADDRESS] , яка належить позивачу на праві власності. Факт проживання доньки позивача в даній квартирі підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання від 15 березня 2019 року №16018, а факт проживання відповідача в цій же квартирі без реєстрації місця проживання підтверджується актом про встановлення факту проживання громадянина від 27 вересня 2023 року. 26 січня 2024 року близько 12.00 год, перебуваючи у вищевказаній квартирі, відповідач вчинив відносно його доньки [PERSON] психологічне та фізичне насильство, а саме умисно погрожував нанесенням тілесних ушкоджень та фізичною розправою, висловлював образи, давав ляпаси, стусани, штовхав, висловлювався нецензурною лайкою, чим завдав шкоду психологічному та фізичному здоров`ю його доньки. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 20 лютого 2024 року у справі 127/3329/24 відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Дана постанова в цій частині була залишена без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 25 березня 2024 року. Також, 26 січня 2024 року до відповідача був застосований терміновий заборонний припис серії АА№212590, яким зобов`язано відповідача залишити місце проживання за адресою: [ADDRESS] , заборонено входити в дане приміщення та перебувати в ньому, а також заборонено контактувати з [PERSON] . Проте, всупереч встановленим обмеженням, відповідач продовжував на регулярній основі проникати у квартиру позивача та контактувати з його донькою, внаслідок чого між сторонами у справі склалися неприязні стосунки. Позивач зазначає, що відповідач постійно намагається дискредитувати та принизити його, висловлюючи образливу та неправдиву інформацію, зокрема звинувачує його в тому, що позивач викрав у нього майно та викинув його на вулицю. Також відповідач пошкодив вхідні двері квартири шляхом написання на дверях образливих слів, а саме: «ВОР» та « [PERSON] », які були нацарапані гострим предметом, а також зробивши напис «ВОР» аерозольною фарбою з балончика червоного кольору на вхідних дверях квартири, а також на стінах під`їзду навколо них, та нацарапав слово «ВОРЫ», що підтверджується фото- та відеозйомкою. Вказані події мали місце 10 лютого 2024 року та 10, 12 березня 2024 року. Позивач також зазначає, що відповідач неодноразово погрожував йому, направляючи голосові повідомлення та ці повідомлення підтверджують, що саме відповідачем були здійсненні пошкодження. Позивач також вказує, що від слідів фарби не вдалося позбутись без слідно, як і від написів гострим предметом, після яких залишились подряпини, а тому відновити попередній стан та вигляд вхідних дверей до квартири не вдалося. Внаслідок протиправних дій відповідача було ушкоджено 90% дверного полотна, що унеможливлювало подальше їх використання. 18 квітня 2024 року позивачем було замовлено виготовлення вхідних дверей, а 16 травня 2024 року здійснено монтаж нового дверного блоку вартість якого становить 21400,00 грн, що підтверджується копією видаткової накладної №335 від 27 травня 2024 року. Позивач також зазначає, що вказані вище протиправні дії відповідача мають не поодинокий характер, зокрема 06 лютого 2024 року відповідач, звертаючись до позивача, з демонстративною зухвалістю та цинізмом вибив з рук останнього мобільний пристрій «iPhone 14 Pro Max Space Black», що належить позивачу, внаслідок чого було пошкоджено корпус та скло екрану мобільного телефону, що підтверджується фото та відеодоказами. З метою ремонту пошкодженої речі позивачем були понесені витрати в розмірі 17000,00 грн, що підтверджується актом наданих послуг №АНП1/02/2024 від 06 лютого 2024 року. Позивач вказує, що його витрати знаходять у причинному зв`язку з протиправними діями відповідача, а тому останній повинен їх відшкодувати у відповідності до вимог ч. 1 ст. 22, ч. 1 ст. 1166 ЦК України. За викладених обставин позивач просить стягнути з відповідача на його користь майнову шкоду у розмірі 38400,00 грн. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04 липня 2024 року було відкрите спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов. Відповідач відзиву\~на позовну\~заяву не\~надав.\~Повідомлення про\~розгляд справи\~двічі розміщувалося\~на сайті\~судової влади,\~однак відповідач\~своїми процесуальними\~правами не\~скористався. Враховуючи вищевикладене та положення ст.178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного. Судом установлено, що позивач у справі [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (копія свідоцтва про право власності № [NUMBER] , виданого виконкомом Вінницької міської ради 14 серпня 2008 року на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради від 14 серпня 2008 року №1806, а.с.10). У вказаній квартирі проживали [PERSON] та [PERSON] , відповідач по справі, (довідка про реєстрацію місця проживання Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради №16018 від 15 березня 2019 року, акт про встановлення факту проживання громадянина від 27 вересня 2023 року, складений мешканцями будинку [ADDRESS] ). Шлюб між подружжям [PERSON] розірваний рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12 грудня 2019 року (а.с.9). 26 січня 2024 року до [PERSON] застосовано терміновий заборонний припис серії АА№212590 у зв`язку зі вчиненням ним 26 січня 2024 року близько о 12.00 год. за адресою: [ADDRESS] , домашнього насильства відносно колишньої дружини [PERSON] ( умисно погрожував нанесенням тілесних ушкоджень та фізичною розправою, висловлював образи, давав ляпаси, стусани, штовхав, висловлювався нецензурною лайкою). Цим приписом до кривдника встановлено заходи, а саме: зобов`язано залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи; заборонено вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи; заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою (а.с.20). Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 20 лютого 2024 року у справі №127/3329/24 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 173, ч. 1 ст. 173-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП та призначено йому адміністративне стягнення (а.с.13-14). Постановою Вінницького апеляційного суду від 25 березня 2024 року цю постанову суду першої інстанції в частині визнання [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, скасовано та закрито провадження у справі в цій частині на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю у дія [PERSON] події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП. У решті постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 20 лютого 2024 року залишено без змін (а.с.15-19). Як слідує з даних ЄДРСР, які є в загальному доступі, постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 23 травня 2024 року в справі №127/3608/24, яка набрала законної сили, [PERSON] був визнаний винним, зокрема у вчинені правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП, та його притягнуто до адміністративної відповідальності. Розглядаючи вказану справу суд встановив, що [PERSON] , пошкодив вхідні двері квартири [ADDRESS] , а саме: фарбою червоного кольору з балончика здійснив напис\~«вори». Крім того, судом установлено, що [PERSON] в розмові з поліцейськими скаржився на колишнього тестя, пояснив, що клеєм залив замки у вхідних дверях квартири, засовував туди сірники і малював фарбою написи. Визнав, що обмалював фарбою гараж і пошкодив замок з метою, щоб йому віддали його речі. Дільничний опитав його про обмалювання машин, гаражів, воріт, а [PERSON] детально йому все розповів. Також з фотознімків, які наявні в справі про адміністративне правопорушення, суд встановив наявність напису «вор», зокрема на дверях квартири, а з відеозапису - піднімання [PERSON] по сходах без палиць в під`їзд та здійснення напису червоною фарбою на дверях квартири. Відповідно до до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Крім того, як слідує з ЄДРСР (справа №127/9387/24), щодо [PERSON] були складені протоколи про адміністративне правопорушення від 08 березня 2024 року про те,: що 10 лютого 2024 року о 21.44 год. в [ADDRESS] здійснив пошкодження дверей квартири, власником якої являється [PERSON] , а саме порізав та написав принизливі речі; що 30 січня 2024 року о 15.05 год. в [ADDRESS] , [PERSON] вибив з рук мобільний телефон «iPhone 14 Pro Max» у громадянина [PERSON] , чим завдав матеріального збитку у сумі 17000,00 грн. За вказаними матеріалами постановою Вінницького міського суду Вінницької області у справі №127/9387/24 закрите провадження в справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку зі закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Позивач в підтвердження нанесення відповідачем шкоди посилається на ряд фотознімків, як містять зображення щодо написаних на дверях квартири [ADDRESS] слів « [PERSON] » і « [PERSON] », а також подряпин, які утворились шляхом написання цих слів. На інших фотознімках зображений пошкоджений телефон. Також позивачем наданий відеозапис на якому зафіксовано як відповідач аерозольною фарбою розмальовує вхідні двері квартири [ADDRESS] . Також, наявні відеозаписи на яких зафіксовано вибиття з\~рук мобільного\~телефону (а.с.76). Оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності з урахуванням вказаних судових рішень та обставин, встановленими ними, суд дійшов висновку, що матеріалами справи доводиться, що саме протиправними діями [PERSON] була завдана шкода позивачу, яка виразилась в пошкодженні вхідних дверей квартири та мобільного телефону. Суд звертає увагу, що зокрема постановою Вінницького міського суду Вінницької області у справі №127/9387/24 провадження у справі про притягнення [PERSON] \~до адміністративної\~відповідальності,\~передбаченої ст.\~173\~КУпАП,\~закрито у\~зв`язку зі\~закінченням строку\~накладення адміністративного\~стягнення. Однак,\~зауважує,\~ що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення по пункту 7 частини 1 статті 247 КУпАП не є реабілітуючою обставиною, оскільки застосування даної підстави для закриття провадження можливе за винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення. До того ж закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі ст.38 КУпАП за закінченням строків накладення адміністративного стягнення, не звільняє особу-правопорушника від відповідальності за шкоду, завдану внаслідок неправомірних дій. Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди. В силу приписів статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Отже, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже для застосування\~вказаних норм необхідна наявність таких складових елементів як: а) протиправна поведінка; б) настання шкоди; в) прямий причинний зв`язок між першим та другим елементами та г) вина завдавача шкоди. Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. Крім того слід звернути увагу, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 11.12.2018 у справі №759/4781/16-ц, від 11.09.2019 у справі № 203/2378/14-ц та від 28.08.2019 у справі № 638/20603/16. З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як передбачено ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як вказувалося факт нанесення шкоди у вигляді пошкодження дверей та телефону в результаті протиправної поведінки відповідача доведено доказами, наявними в матеріалах справи. Між нанесеною шкодою та протиправною поведінкою наявний причинно-наслідковий зв`язок, адже нанесена шкода стала наслідком такої поведінки відповідача. Відповідач своєї вини не спростував, а отже наявні підстави для висновку про наявність вини відповідача як заподіювача шкоди. Втім, щодо розміру матеріальної шкоди презумпція, передбачена ч.2 ст.1166 ЦПК України, не застосовується. Верховний Суд України в постанові від 03 грудня 2014 року в справі N 6-183цс14 зазначив, що законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач має довести факт завдання шкоди (збитків) відповідачем та обґрунтувати її розмір. Такий висновок Верховний Суд виклав у постанові від 25 лютого 2019 року у справі № 466/4051/15-ц. Положенням ст.1192 ЦК України передбачено, що якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За змістом ст.22 ЦК України у взаємозв`язку із нормами статті 1166, 1192 ЦК України у разі, якщо потерпіла особа відновила своє порушене право самостійно, зокрема шляхом відновлення свого майна, то відшкодуванню підлягають реально понесені на таке відновлення витрати, доведення яких в силу приписів ЦПК України покладається на позивача. Зважаючи на характер пошкоджень вхідних дверей його квартири, позивачем були придбані нові вхідні двері «Straj» 2050*860, праві комплектація «Securemme», модель «Mela B» вартість, яких становить 21400,00 грн, що підтверджується копією видаткової накладної №335 від 27 травня 2024 року (а.с.24). Також позивач за власний рахунок замінив корпус пристрою «iPhone 14 Pro Max Space Black Original» та скло екрану. Загальна вартість відновлювальних робіт по телефону становить 17000,00 грн, що підтверджується актом наданих послуг №АНП1/02/2024 від 06 лютого 2024 року (а.с.25). Вирішуючи питання про визначення суми, яку належить стягнути в рахунок відшкодування завданої позивачу шкоди, судом взято до уваги вищезазначені докази, відповідно до яких достеменно встановлено реальні витрати позивача, понесені на відновлення свого майна. Будь-яких доказів, на підставі яких можуть бути спростовані вище встановлені факти, відповідачем до суду не надано. З огляду на вказане, виходячи із встановлених обставин справи та заявлених позовних вимог, беручи до уваги, що неправомірні дії відповідача призвели до завдання позивачу шкоди, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума матеріального збитку у розмірі 38400,00 грн. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з відповідача слід стягнути на користь держави 1211,20 грн судового збору, зважаючи, що позивач звільнений від сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved