Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-16 00:00:00

Представник позивача адвокат Кацюба М.В., який діє на підставі Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЗП №002163 від 16.05.2019, Ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 31.07.2023 серії АР №1134587, через підсистему (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» звернувся з вказаним позовом до суду, в якому просить визнати незаконним рішення Оріхівського ВДВС у Пологівському районі Запорізької області ПМУ МЮ (м. Одеса) про відмову в поверненні [PERSON] стягнутих коштів, викладеного в листі №11203/29.18-45 від 07.05.2024, та зобов`язати Оріхівський ВДВС у Пологівському районі Запорізької області ПМУ МЮ (м. Одеса) повернути на користь [PERSON] кошти в сумі 381 547,57 (триста вісімдесят одна тисяча п`ятсот сорок сім) гривень, які з 19.04.2022 стягнуті в якості аліментів на користь [PERSON] та знаходяться на депозитному рахунку [NUMBER] , МФО 820172, ЄДРПОУ 34960781, відкритому в Державній казначейській службі України по виконавчому провадженню № 52234648. За змістом позову, 03 липня 2013 року рішенням Оріхівського районного суду Запорізькій області в цивільній справі №323/2320/13-ц стягнуто з [PERSON] (далі Позивач) на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 13.06.2013 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Виконання даного рішення здійснювалось в примусовому порядку, а саме, з 14.09.2016 Вознесенівським відділом ДВС м. Запоріжжя ТУЮ у Запорізькій області. В межах виконавчого провадження № 52234648 відповідно до постанови державного виконавця від 07.11.2016 звернуто стягнення на доходи [PERSON] , відрахування із доходів здійснювалось на адресу [PERSON] : [ADDRESS] . З листопада 2021 року перерахування аліментів з доходів боржника [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] здійснювалось на депозитний рахунок Оріхівського відділу державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). У зв`язку з тим, що з початку 2022 року малолітня дитина [PERSON] не проживає зі стягувачем аліментів [PERSON] , а проживає із батьком [PERSON] та знаходиться на повному його утриманні, стягнуті з позивача аліменти на утримання дитини стягувачем не отримувались, за їх цільовим призначенням не використовувались, а накопичувались на депозитному рахунку, відкритому в Державній казначейській службі України по виконавчому провадженню №52234648, позивач звернувся з позовом до суду про припинення стягнення аліментів. 18 березня 2024 року заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя у справі № 336/7750/23, яке набрало законної сили, припинено стягнення аліментів з [PERSON] з 19.04.2022 року, що здійснювалося на користь [PERSON] , щомісячно на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку платника аліментів, але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на підставі рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 03.07.2013 у цивільній справі №323/2320/13-ц. З огляду на це, 02.05.2024 року представником позивача до Оріхівського відділу державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) направлено заяву про повернення коштів, які з 19.04.2022 були зайво стягнуті з доходів позивача та знаходяться на депозитному рахунку [NUMBER] , МФО 820172, ЄДРПОУ 34960781, відкритому в Державній казначейській службі України по виконавчому провадженню № 52234648. Листом Оріхівського відділу державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 07.05.2024 № 11203/29.18-45, позивачу відмовлено в поверненні стягнутих коштів, залишок яких на вказаному рахунку становить 381 547,57 грн. Таким чином, позивач просить визнати незаконним рішення Оріхівського відділу державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про відмову в поверненні йому стягнутих коштів, викладеного в листі № 11203/29.18-45 від 07.05.2024, та зобов`язати відділ ДВС повернути на його користь кошти в сумі 381 547,57 (триста вісімдесят одна тисяча п`ятсот сорок сім) гривень, які з 19.04.2022 року стягнуті в якості аліментів на користь [PERSON] та знаходяться на депозитному рахунку [NUMBER] , МФО 820172, ЄДРПОУ 34960781, відкритому в Державній казначейській службі України по виконавчому провадженню № 52234648. 15 травня 2024 року представником позивача адвокатом Кацюбою М.В. до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя подано заяву про забезпечення позову до його подання шляхом заборони вчиняти будь-які дії з коштами, які стягнуті з позивача в межах виконавчого провадження № 52234648, з 19.04.2022 року. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16.05.2024 (справа № 336/4725/24), заяву представника позивача задоволено. Заборонено Оріхівському відділу державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)вчиняти дії з коштами, які з 19.04.2022 року стягнуті в якості аліментів з [PERSON] в межах виконавчого провадження № 52234648 та знаходяться на депозитному рахунку [NUMBER] , МФО 820172, ЄДРПОУ 34960781, відкритому в Державній казначейській службі України Ухвалою судді від 07.06.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі у спрощенному позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, визначено дату, час і місце проведення підготовчого засідання. Вказаною ухвалою визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; позивачу - копію відзиву та доданих до нього документів. На виконання\~ухвали суду\~07.06.2024 відповідачем через підсистему (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» до суду надіслано відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи без його участі. Інших процесуальних дій у справі судом вчинено не було за відсутності відповідних клопотань. Зустрічної позовної заяви не подано. Сторона позивача, представлена його представником адвокатом Кацюбою М.В., протягом здійснення розгляду справи заявлені позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов в повному обсязі на підставах, вказаних у позовній заяві та із врахуванням наведеного обґрунтування й наданих доказів, про що надано відповідну заяву. Відповідно до матеріалів справи представник Оріхівського відділу державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Синчило Ольга Вікторівна у відзиві підтвердила обставини, викладені в позові та просила суд про розгляд справи без участі їх представника. Третя особа [PERSON] до суду не зявилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Враховуючи те, що відповіда був належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду, не з`явився в судове засідання, у відзиві просив суд проводити розгляд справи за їх відсутності, суд вважає за можливе постановити рішення на підставі наявних у справі доказів. Оскільки всі учасники справи не з`явились у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що передбачено частиною другою статті 247 ЦПК України. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню у зв`язку з такими встановленими фактичними обставинами справи та відповідними їм правовідносинами. Судом встановлено,\~що 03 липня 2013 року рішенням Оріхівського районного суду Запорізькій області в цивільній справі №323/2320/13-ц стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 13.06.2013 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . \~ \~ \~ \~Виконання даного рішення здійснювалось в примусовому порядку, а саме, з 14.09.2016 Вознесенівським відділом ДВС м. Запоріжжя ТУЮ у Запорізькій області. В межах виконавчого провадження № 52234648 відповідно до постанови державного виконавця від 07.11.2016 звернуто стягнення на доходи [PERSON] , відрахування із доходів здійснювалось на адресу [PERSON] : [ADDRESS] . З листопада 2021 року перерахування аліментів з доходів боржника [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] здійснювалось на депозитний рахунок Оріхівського відділу державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Судом встановлено, що у зв`язку з тим, що з початку 2022 року малолітня дитина [PERSON] не проживає зі стягувачем аліментів [PERSON] , а проживає із батьком [PERSON] та знаходиться на повному його утриманні, стягнуті з позивача аліменти на утримання дитини стягувачем не отримувались, а накопичувались на депозитному рахунку, відкритому в Державній казначейській службі України по виконавчому провадженню №52234648, отже не використовувались за їх цільовим призначенням, представником позивача подано до суду позовну заяву про припинення стягнення аліментів. 18 березня 2024 року заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя у справі № 336/7750/23, яке набрало законної сили, припинено стягнення аліментів з [PERSON] з 19.04.2022, що здійснювалося на користь [PERSON] , щомісячно на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку платника аліментів, але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на підставі рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 03.07.2013 у цивільній справі №323/2320/13-ц. 02 травня 2024 року представником позивача до Оріхівського відділу державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) направлено заяву про повернення коштів, які з 19.04.2022 були зайво стягнуті з його доходів та знаходяться на депозитному рахунку [NUMBER] , МФО 820172, ЄДРПОУ 34960781, відкритому в Державній казначейській службі України по виконавчому провадженню № 52234648. Листом Оріхівського відділу державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 07.05.2024 № 11203/29.18-45, позивачу відмовлено в поверненні стягнутих коштів, залишок яких на вказаному рахунку становить 381 547,57 грн. Свою відмову в поверненні коштів відповідач мотивував відсутністю передбачених законом підстав для їх повернення. Задовольняючи позов, суд виходить з таких норм чинного законодавства. Відповідно до положень ч.1\~ст.2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою\~статті 8 Конституції України\~передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч.1\~ст.129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих\~Конституцією\~і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Статтею 15 ЦК України\~визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже,\~стаття 15 ЦК України\~визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. За приписами ч.1,2\~ст.16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. У п.145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005). Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав. За змістом ст.44,\~47 Закону України «Про виконавче провадження»\~органи державної виконавчої служби мають рахунки в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, а також рахунки, у тому числі в іноземній валюті, в державних банках для зарахування коштів виконавчого провадження, обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам. Грошові кошти, стягнуті з боржника (у тому числі одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця. Стягувачу - фізичній особі стягнуті з боржника кошти перераховуються виконавцем на зазначений у заяві про примусове виконання рішення рахунок у банку або іншій фінансовій установі, небанківському надавачу платіжних послуг (заяві про зміну реквізитів рахунку у банку або іншій фінансовій установі, небанківському надавачу платіжних послуг) чи надсилаються на адресу стягувача поштовим переказом не пізніше наступного робочого дня з дня надходження таких коштів на депозитний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця. Не допускається виплата стягувачу стягнутих коштів готівкою або виплата стягнутих коштів іншим особам, які не є стягувачами (крім виплати грошових коштів заставодержателю, який не є стягувачем, згідно із\~статтею 51 цього Закону). У разі якщо стягнуті з боржника грошові кошти не витребувані стягувачем протягом одного року з дня їх зарахування на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця, такі кошти зараховуються до Державного бюджету України в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики, за умови повідомлення виконавцем стягувача про наявність стягнутих на його користь грошових коштів. Частиною першою статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно з пунктом першим статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Аналіз наведеної норми права свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; подруге у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. З квітня 2022 року малолітня дитина [PERSON] не проживає зі стягувачем аліментів [PERSON] , а проживає із батьком [PERSON] та знаходиться на повному його утриманні. В свою чергу, з квітня 2022 по травень 2024 (до набрання законної сили ріщення суду в справі № 336/7750/23) кошти, стягнуті з позивача на утримання малолітньої дитини, стягувачем аліментів не отримувались, а зберігались на депозитному рахунку Оріхівського відділу ДВС. Саме ці обставини стали підставою для винесення Шевченківським районним судом м. Запоріжжя заочного рішення від 18.03.2024 у справі № 336/7750/23, яким припинено з 19.04.2022 стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на підставі рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 03.07.2013 у цивільній справі №323/2320/13-ц. Отже, рішення суду у справі № 336/7750/23 є преюдиціальним актом, на якому ґрунтувалася вимога представника позивача від 02.05.2024 року до Оріхівського відділу ДВС про повернення зазначених коштів З огляду на викладене, дані кошти повинні бути повернуті позивачу, оскільки підставою для отримання цих грошових коштів було судове рішення про стягнення аліментів, яке ґрунтувалося на факті знаходження дитини на утриманні матері, а рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя в справі №336/7750/23, яке набрало законної сили, встановлено факт проживання дитини у сім`ї батька та припинено стягнення аліментів з 19.04.2022 року. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що відповідач безпідставно відмовив у законних вимогах представника позивача. Відмова у поверненні коштів, стягнутих з позивача у якості аліментів, порушує майнові прав та інтереси малолітньої дитини, на користь якої не витрачається значний розмір коштів. Залишення вказаних коштів на рахунку ДВС без руху суперечить цільовому призначенню аліментів; свідчить про порушення майнових прав й інтересів позивача, оскільки на теперішній час він має право розпоряджатися аліментами, які стягуються на утримання дитини; порушує майнові права та інтереси малолітньої дитини, на користь якої не витрачається значний розмір коштів. Подальше зберігання на депозитному рахунку ДВС коштів, стягнутих з позивача у якості аліментів, може призвести до неможливості їх витрачання на користь малолітньої дитини, оскільки з`являться підстави для їх зарахування до Державного бюджету України. Статтею 76 ЦПК України\~визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77-80 ЦПК України\~передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1, 5, 6\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Встановленою нормою\~ст.89 ЦПК України\~виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: approved