Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно їхнього сина [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги обгрунтовує тим, що в період з листопада 2010 року по квітень 2015 року він з [PERSON] перебував у шлюбі, від якого [INFO] народився син [PERSON] . З моменту розлучення і по цей час [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не займається навчанням і вихованням дитини, не цікавиться життям і проблемами сина, не піклується про його здоров`я, фізичний і духовний розвиток. 12 грудня 2015 року він зареєстрував шлюб з [PERSON] , з якою почали спільно проживати однією родиною, яка за матір перейняла на себе обов`язки по вихованню його сина. Також від попереднього шлюбу з [PERSON] він має сина [PERSON] , 2016 р.н., а від шлюбу з [PERSON] - сина [PERSON] , 2021 р.н. Наразі він служить в ЗСУ й батьківські обов`язки успішно виконує його нова дружина [PERSON] 11.04.2024р. орган опіки та піклування Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області надав висновок про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав щодо її малолітнього сина [PERSON] . Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала й просила їх задовольнити з вищевказаних підстав. Відповідачка за відсутності відомостей про зареєстроване місце проживання (перебування) та роботи повідомлялась про дату, час і місце розгляду справи шляхом публікації оголошення на офіційному вебсайті Судової влади України (ч.11 ст.128 ЦПК України), а також додатково за наявними засобами мобільного зв`язку згідно заявки, що підтверджується довідкою про доставку SMS-повідомлення, але в судове засідання не з`явилась, про причини неприбуття не повідомила, відзиву на позов не подала. Будучи присутньою в підготовчому судовому засіданні, не заперечувала проти задоволення позову. Третя особа орган опіки та піклування в особі виконкому Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області була належним чином та своєчасно повідомлена про дату, час і місце розгляду справи в електронній формі через систему «Електронний суд», що підтверджується довідкою про доставку електронного документу до електронного кабінету (ч.6-8 ст.128 ЦПК України), але своїм правом на участь у судовому засіданні не скористалась, повноважного представника не направила, письмових пояснень щодо позову не подала, у наданій заяві від 23.08.2024р. просить розглядати справу в їх відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Заслухавши пояснення представника позивачки, з`ясувавши думку дитини, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Положеннями ч.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991р. (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст.18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У ст.7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною належної освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч.2, 4 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Згідно з п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права. Приписами ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. У п.47, 49 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Савіни проти України» від 18.12.2008р. зазначено, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст.8 Конвенції. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у п.2 ст.8 Конвенції, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві». Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин; отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. ЄСПЛ у рішенні від 11.07.2017р. у справі «М. С. проти України» вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). Як встановлено в судовому засіданні і вбачається з матеріалів справи, [PERSON] (позивач) та [PERSON] (відповідачка) від укладеного 26 листопада 2010 року шлюбу, є батьками малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Борзнянського районного суду Чернігівської області від 25 березня 2015 року, яке набрало законної сили 07 квітня 2015 року, шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірвано (справа №730/272/15-ц). [PERSON] 12 грудня 2015 року уклав повторний шлюб з [PERSON] ; подружжя проживає разом з дітьми [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у [ADDRESS] , у найманому житлі; умови для проживання задовільні; стосунки й традиції в сім`ї добрі, засновані на взаємодопомозі та довірі; [PERSON] наразі є військовослужбовцем Збройних Сил України; джерелами доходу сім`ї є ведення підсобного господарства, заробітна плата батька, державна допомога на дітей, що виховуються в багатодітних сім`ях. [PERSON] на даний час навчається в 8-му класі Самчиківської ЗОШ І-ІІІ ступенів Старокостянтинівської міської ради, де зарекомендував себе з позитивної сторони; батько та його нова дружина [PERSON] завжди приділяють належну увагу навчанню та вихованню дитини. [PERSON] не має зареєстрованого місця проживання, фактично проживає в [ADDRESS] , зі співмешканцем [PERSON] та трьома неповнолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ; не працює, отримуючи доход від тимчасових заробітків; сім`я [PERSON] перебуває на обліку у Центрі надання соціальних послуг як сім`я, що знаходиться в складних життєвих обставинах; син [PERSON] після розлучення батьків переїхав жити до батька, після чого став відсутній у житті та думках матері. З показань допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON] , [PERSON] слідує, що [PERSON] з часу виповнення сину [PERSON] 2,5 роки разом з ним не проживає, не спілкується, не цікавиться життям та здоров`ям дитини, не займається його навчанням і вихованням, не відвідує, не надає ніякої матеріальної допомоги, веде антисоціальний спосіб життя. З вказаного віку малолітній [PERSON] живе з батьком, а з виповненням 4,5 річного віку - й з новою дружиною батька [PERSON] , яку вважає за рідну матір, а та його за свого сина. Також [PERSON] висловила намір у подальшому усиновити [PERSON] . На виконання положень ч.1 ст.12 Конвенції ООН від 20.11.1989р. «Про права дитини», яка ратифікована Україною 27.02.1991р., ст.171 СК України в судовому засіданні була заслухана думка самої малолітньої дитини [PERSON] , який пояснив, що лише декілька днів тому від батька дізнався, що його біологічною матір`ю є [PERSON] , яку ніколи не знав, бачив лише на фотознімках, вона з ним жодного разу не спілкувалась, не цікавилась його життям, розвитком, навчанням, дозвіллям, матеріально не забезпечувала. Він разом із двома меншими братами давно проживає і виховується у сім`ї батька та його нової дружини, яку вважав і продовжує вважати за рідну матір; після отримання новини про справжню біологічну матір його ставлення до [PERSON] не змінилось. Зазначає про негативне ставлення до відповідачки, не бажає з нею бачитись і спілкуватись, вважає за доцільне позбавити її батьківських прав. У відповідності до вимог ч.5 ст.19 СК України виконкомом Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області від 11.04.2024р. надано висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з ухиленням матері від виконання батьківських обов`язків стосовно дитини. Дане рішення органу опіки та піклування грунтується на зібраних документах і на переконання суду прийняте з урахуванням всіх обставин та не суперечить інтересам дитини. Отже, в судовому засіданні підтверджено належними, допустимими й достовірними доказами, що [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток свого малолітнього сина [PERSON] , його навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; пріоритетом для відповідачки є влаштування особистого життя та благополуччя на противагу інтересам дитини. Вищезазначені обставини свідчать про протиправну винну поведінку відповідачки, зловживання та свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Підтвердженням цьому є й процесуальна поведінка відповідачки, яка не скористалась своїм правом на подачу відзиву на позов, у підготовчому судовому засіданні визнала позов, у судове засідання не з`явилась, що свідчить про байдуже ставлення матері до долі своєї дитини та подальше збереження з нею родинних зв`язків. При цьому, суд враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 10 листопада 2023 року у справі №401/1944/22, згідно якого саме лише подання заяви про визнання позову у справі про позбавлення батьківських прав не може бути підставою для звільнення позивача від обов`язку надання інших доказів на підтвердження існування обставин, передбачених ч.1 ст.164 СК України для позбавлення батьківських прав. Водночас сукупність наданих стороною позивача доказів та наявні матеріали справи вказують на те, що [PERSON] є неблагополучним представником сім`ї і в найкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, яким є розірвання зв`язків із неблагонадійною біологічною матір`ю. Відтак, застосовуючи вироблений усталеною практикою ЄСПЛ трискладовий тест, суд приходить до переконання, що позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно її малолітнього сина в даному випадку буде пропорційним втручанням у її право на повагу до сімейного життя та відповідатиме вимогам ст.8 Конвенції. Таким чином, оскільки [PERSON] , будучи матір`ю свого малолітнього сина [PERSON] , на протязі тривалого періоду часу (понад 11 років) безпричинно ухиляється від виконання своїх обов`язків по його вихованню, то суд вважає, що маються всі підстави для позбавлення відповідачки батьківських прав стосовно вищевказаної дитини, а тому позовні вимоги [PERSON] є обгрунтованими й підлягають задоволенню. Принагідно суд зазначає, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дітьми і побачення з ними, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі позитивних змін у поведінці такої особи (ст.168, 169 СК України). Відповідно до ст.141 ЦПК Українки з відповідачки на користь позивача слід стягнути 1211,20 грн сплаченого при подачі позовної заяви судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved