Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-22 00:00:00

30 квітня 2024 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: виконавчий комітет Берестечківської міської ради Луцького району Волинської області як орган опіки та піклування в інтересах малолітніх дітей в особі Служби у справах дітей. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 30.06.2022 року шлюб з [PERSON] розірвано. Від даного шлюбу [INFO] у сторін народилась дочка [PERSON] . Рішенням виконавчого комітету Берестечківської міської ради Луцького району Волинської області від 24.10.2022 р. за №111 визначене місце проживання дочки разом з позивачем за його місцем проживання. Позивач вказує, що відповідачка самоусунулась від виконання батьківських обов`язків. Остання літом 2021 року залишила дитину та виїхала до Республіки Польща. З цього часу відповідачка не цікавиться життям дитини, не передає коштів на її утримання, одяг, харчування, не вітає дочку з днем народження, не провідує її, коли повертається в Україну. Відповідачка нехтує материнськими обов`язками, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не цікавиться її життям, здоров`ям та потребами, вона втратила материнські почуття до дитини, проявляє байдужість. Позивач самостійно піклується та виховує дитину, слідкує за станом її здоров`я. З огляду на викладене вважає, що відповідачка має бути позбавлена батьківських прав відносно дитини. Відповідач відзив на позовну заяву не подала. 24.05.2024 р. подала суду клопотання, в якому визнала позов про позбавлення її батьківських прав. Ухвалою судді Горохівського районного суду Волинської області від 01 травня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 29 липня 2024 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Показав, що відповідач не цікавиться вихованням дочки, не провідує її, не допомагає матеріально. Весь тягар виховання та утримання дитини несе він. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, 24.05.2024 р. подала суду клопотання, в якому не заперечує проти позбавлення її батьківських прав. У зв`язку з тим, що відповідачка проживає за кордоном, просить справу розглянути без її участі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, виконавчого комітету Берестечківської міської ради Луцького району Волинської області як органу опіки та піклування в інтересах малолітніх дітей Ольга Градова в судове засідання не з`явилась, у заяві, яка надійшла до суду 11.07.2024 р., остання просить справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи по суті, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 30.06.2022 р. шлюб між [PERSON] (позивач) та [PERSON] (відповідач) розірвано, що підтверджується копією судового рішення (а.с.7,8). Сторони у справі є батьками [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.9). Витягом №2 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 09.01.2024 р. стверджується, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований в [ADDRESS] (а.с.13). Згідно довідки про склад сім`ї та зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб та землекористування, виданої старостою виконавчого комітету Берестечківської міської ради Луцького району Волинської області І.Д.Маслійчуком від 27.12.2023 р. за №477, до складу сім`ї [PERSON] , який проживає без реєстрації по [ADDRESS] входить колишня дружина [PERSON] , яка зареєстрована за вищевказаною адресою, не проживає, та дочка [PERSON] , [INFO] . (а.с.12) Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 27 грудня 2023 року №478, [PERSON] розлучений, не працює, проживає без реєстрації в житловому будинку [ADDRESS] . Разом з ним зареєстрована та проживає дочка [PERSON] . Заявник з колишньою дружиною [PERSON] не проживає, остання фактично з 2021 року перебуває за кордоном, місце проживання невідоме. (а.с.20) Згідно рішення виконавчого комітету Берестечківської міської ради від 24 жовтня 2022 року №111 затверджено висновок щодо визначення місця проживання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] (а.с.10). Довідкою закладу дошкільної освіти «Веселка» с.Новостав Берестечківської міської ради Луцького району Волинської області Берестечківської міської ради від 21.12.2023 р. №63 стверджується, що [PERSON] , [INFO] , дійсно відвідує ЗДО «Веселка» с.Новостав Берестечківської міської ради з 08 серпня 2023 року. Дитину приводить в садочок та забирає тато [PERSON] . Мама дитини [PERSON] за час перебування дитини в садочку не приходила та не телефонувала жодного разу (а.с.16). Згідно довідки завідувача ФАП с.Іванівка від 05.12.2023 р., стан здоров`я [PERSON] задовільний. При потребі погіршення стану здоров`я дитини тато останньої [PERSON] звертається за допомогою. Мама дитини [PERSON] станом здоров`я дитини не цікавиться, не телефонувала жодного разу (а.с.17). Згідно характеристики виконавчого комітету Берестечківської міської ради від 05.01.2024 р. №28, [PERSON] проживає на території Лобачівського старостинського округу в с. Горішнє, розлучений, самостійно виховує малолітню доньку. За місцем проживання зарекомендував себе як врівноважений, товариський, доброзичливий громадянин, працьовитий і турботливий сім`янин. Скарг від сусідів і жителів громади не надходило, на адміністративних комісіях не розглядався. (а.с.14) Згідно характеристики виконавчого комітету Берестечківської міської ради від 19.03.2024 р. №195, [PERSON] зареєстрована на території Лобачівського старостинського округу в с. Горішнє, проте не проживає з 2021 року, оскільки проживає за кордоном. За час проживання на території ради [PERSON] зарекомендувала себе посередньо, мало уваги приділяла вихованню дитини, не займалася її вихованням, характеризується посередньо (а.с.15). Орган опіки та піклування виконавчого комітету Берестечківської міської ради Луцького району Волинської області надав суду висновок, який затверджений рішенням виконавчого комітету №8 від 29 січня 2024 року, згідно з яким вважає, що позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої [PERSON] , [INFO] , є доцільним та відповідає інтересам дитини. Надаючи правову оцінку позовним вимогам стосовно позбавлення відповідача батьківських прав, суд зазначає наступне. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 157 СК України закріплено обов`язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини, окрім того законодавством зобов`язано батьків вирішувати всі питання виховання дитини спільно. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України матір, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх зобов`язань по вихованню дитини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною, однак не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Разом з тим це насамперед є способом захисту прав та інтересів дитини, а тому при вирішенні цього питання перш за все необхідно виходити з інтересів дитини, з`ясувати та оцінити який - позитивний чи негативний наслідок для дитини матиме таке рішення. Пленум Верховного Суду України в п. 15,16 постанови від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Окрім того, відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до правових висновків Верховного Суду (наприклад, постанова від 28 січня 2021 року у справі № 753/6498/15-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 500/6325/17, від 04 липня 2018 року у справі № 496/4271/16-а (К/9901/29090/18)) висновок органу опіки та піклування не містить ознак рішення суб`єкта владних повноважень, оскільки не є нормативно-правовим актом чи правовим актом індивідуальної дії - він не породжує прямих юридичних наслідків для сторін та безпосередньо не впливає на їх права й обов`язки, тобто є фактично джерелом доказування при наявності цивільного спору, оскільки несе виключно інформативний характер і на відміну від рішень органу опіки та піклування має рекомендаційний характер. Отже, висновок, на який посилається позивач, є лише одним з доказів у справі, носить рекомендаційний характер та не може бути самостійним засобом захисту порушеного права. Цьому документу може бути надана лише оцінка в сукупності з іншими доказами у справі при вирішенні по суті питання, для якого він був складений. Суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Берестечківської міської ради Луцького району Волинської області з огляду на наступне. Проаналізувавши наданий суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки, суд зазначає, що у ньому відсутні дані про умисне ухилення відповідачки від виконання батьківського обов`язку з утримання та виховання дитини, не наведено даних про роботу цього органу об`єктивно визначити ставлення матері до дитини, не зазначено, чому саме позбавлення батьківських прав відповідача піде на користь інтересам дитини. Висновок здебільшого грунтується не на перевірках органу опіки та піклування, а на усних повідомленнях батька щодо самоусунення матері від виховання дочки, його позитивній характеристиці з місця проживання, довідці з дошкільного навчального закладу, який відвідує дитина, які свідчить про виховання дитини батьком. Окрім того, відповідачка не була присутньою на виконкомі при вирішенні питання щодо її участі у вихованні дочки. Основними факторами для позбавлення батьківських прав, як зазначено у висновку, є те, що мати зі слів батька дитини (позивача у справі) не займається вихованням дитини, практично самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків, не приїздить на дні народження дитини, не передає ніяких подарунків, не провідує її ще з 2022 року, практично не телефонує. З наведених вище підстав, суд не бере до уваги висновок органу опіки і піклування, оскільки він не є достатньо обґрунтованим та складеним при неповному з`ясуванні усіх обставин. В обґрунтування заявлених позовних вимог про позбавлення батьківських прав [PERSON] зазначає, що відповідачка, проживаючи окремо від дитини в Республіці Польща, в повній мірі ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та матеріальному утриманню дочки [PERSON] без поважних та обґрунтованих причин. Тобто, основним посиланням позивача щодо позбавлення батьківських прав відповідача являється те, що відповідачка не бере участі у вихованні дочки та не надає матеріальної допомоги. Відповідачка жодних доказів на спростування доводів позивача не надала, у поданому суду клопотанні проти позову не заперечила, вказала, що в неї інша сім`я, інші життєві плани, колишній чоловік є хорошим батьком. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчим органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява №31111/04, Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. За приписами ч. 1 ст. 76, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Під час розгляду справи не знайшли підтвердження винна поведінка та свідоме нехтування батьківськими обов`язками відповідачки [PERSON] , які б свідчили про ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню малолітньої доньки і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до ст.164 СК України. Судом не встановлено злісного небажання відповідачки виконувати свої батьківські обов`язки, не надані суду належні і беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками відповідачкою. Матеріали справи не містять достатніх відомостей для застосування такої виключної міри як позбавлення відповідача батьківських прав. Так, в обґрунтування заявлених вимог [PERSON] зазначив, що мати ухиляється від надання матеріальної допомоги і малолітня дитина [PERSON] повністю перебуває на його утриманні. Разом з тим на підтвердження таких обставин позивач належних та достатніх доказів суду не надав. Позивач не довів суду, що матеріальна допомога на утримання дитини надається лише ним, а не матір`ю малолітньої дитини, на яку такий обов`язок покладений у силу вимог ст. 180 СК України. В судовому засіданні [PERSON] повідомив, що з позовом про стягнення аліментів з відповідачки до суду не звертався. За таких обставин у суду відсутні підстави вважати, що відповідачка злісно ухиляється від утримання дитини. Окрім цього, як установлено судом, позивач з дитиною проживають у житловому будинку в с. Горішнє, власником якого є [PERSON] , з чого слідує, що мати дитини також приймає участь в її утриманні, надаючи можливість проживання у належньому їй житловому будинку. Неможливість матері на даний час брати участь у вихованні дочки, приділяти їй належну увагу, обумовлена здебільшого об`єктивними обставинам, зокрема, проживанням за кордоном. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для матері, так і для дитини (ст. 166 СК України ). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Батьківські права засновані на спорідненості з дитиною, тому погіршення їх стосунків, що може мати тимчасовий характер, не є підставою для позбавлення цих прав. Найкращим інтересам дитини відповідатиме збереження зв`язку з матір`ю, що, у разі задоволення позову, буде ускладнено. Суд не приймає до уваги визнання позову відповідачем оскільки вважає, що визнання відповідачем позову в цьому випадку порушує права та інтереси малолітньої дитини. Згідно ч.3 ст. 155 Сімейного кодексу України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Таким чином, аналізуючи наведені докази та даючи їм оцінку у співвідношенні із діючим законодавством, враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківські обов`язки, з урахуванням обставин справи та ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст.7,164 СК України, піклуючись при цьому про інтереси дитини, для виховання якої необхідна участь обох батьків, суд дійшов висновку про відсутність виняткової ситуації, яка б викликала необхідність позбавити відповідачки батьківських прав, а, відтак, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed