Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Махнівської сільської ради, в якому просив встановити факт родинних відносин, а саме, що померлий [INFO] [PERSON] та померлий [INFO] [PERSON] були рідніми братами, а також просить визначити йому три місяці додаткового строку з дня набрання рішенням законної сили для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті його дядька [PERSON] , який помер [INFO] . Позовні вимоги вмотивовані тим, що [INFO] помер його дядько [PERSON] , після смерті якого ніхто спадщину не прийняв, тому спадкова справа не заведена. Померлий був ріднім братом [PERSON] - батька позивача. Так як батько позивача помер ще до смерті свого рідного брата, позивач має право на спадкування майна померлого за правом представлення. Однак документів, які б свідчили про те, що [PERSON] був ріднім братом [PERSON] у позивача відсутні. А також при зверненні до нотаріуса щодо прийняття спадщини, позивачу повідомлено про пропущений строк для прийняття спадщини. У зв`язку з наведеним вище, позивач звернувся з вказаною заявою до суду. Сторони в судове засідання не з`явились, хоч належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи. Позивач [PERSON] подавав клопотання про розгляд справи у його відсутність, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, просить задовольнити. Представник відповідача Махнівської сільської ради подавав, клопотання, у якому просив розглядати справу у відсутність представника відповідача, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, [INFO] помер [PERSON] , 1930 року народження (а.с.12-13); [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , який на день смерті проживав та був зареєстрований в с. Махнівка. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 06.04.2023, заведена спадкова справа відсутня.(а.с. 11, 18, 21). Після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , згідно запису погосподарської книги Манівської сільської ради за 2021-2025 роки №13, особового рахунку № [NUMBER] , за ним рахується житловий будинок з погосподарськими будівлями та спорудами, який розташований у с. Махнівка, присадибна ділянка становить 0,2019 га. (а.с. 22). Відповідно до довідки Державного архіву Вінницької області №07-79/7 від 25.01.2023, книга актових записів про народження громадян по с. Комсомольське Комсомольського району (нині - с. Махнівка Козятинського району) Вінницької області за 1936 рік у фондах архіву відсутня, у зв`язку з чим неможливо виявити запис про народження [PERSON] (а.с.19). Також, відповідно до довідки Державного архіву Вінницької області №07-137/7 від 25.01.2023, книга актових записів про народження громадян по с. Махнівка Махнівського району (нині - с. Махнівка Козятинського району) Вінницької області за 1930 рік у фондах архіву відсутня, у зв`язку з чим неможливо виявити запис про народження [PERSON] (а.с. 20). Вирішуючи по суті позовні вимоги, суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положення п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 638/15738/17 (провадження № 61-15921св19) зроблено висновок про те, що до заяви про встановлення факту родинних відносин, в якій зазначається мета, з якою заявник просить встановити цей факт, можуть додаватися не тільки такі письмові докази, як свідоцтва про народження, шлюб, смерть, актові записи про народження та смерть. Доказами, які підтверджують наявність цього юридичного факту також можуть бути: акти, анкети, автобіографії, листівки, сімейні фотографії, листи ділового та особистого характеру, особові справи, рішення судів, ордери на вселення, обмінні ордери, погосподарські книги, виписки з домових книг та інші документи, які у собі містять відомості про родинні відносини осіб. Крім того, судами підлягають врахуванню довідки органів реєстрації актів цивільного стану про неможливість поновлення втрачених записів, внесення змін і доповнень, виправлень у записи актів цивільного стану. Також мають враховуватися показання свідків, яким достовірно відомо про стосунки померлого із заявником. Цей перелік не є вичерпним. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Обов`язок доказування у даному випадку покладається на позивача згідно ст. 81 ЦПК України. Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Позивачем в розпорядження суду не надано належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 76-78 ЦПК України, які б дали змогу встановити наявність обставин справи, на які посилається заявник, та були б достатніми для підтвердження факту родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] . Так, додані до позову документи не доводять факту родинних відносин між останніми. Позивачем у позові було зазначено, що ним будуть надані додаткові докази до початку розгляду справи на підтвердження факту родинних відносин між вказаними особами, однак таких доказів суду надано не було. Клопотань про витребування доказів, виклик свідків тощо до суду не надходило. А відтак, розглядаючи справу, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному і повному з`ясуванні обставин справи, суд не убачає правових підстав для задоволення позовних вимог в частині встановлення факту родинних відносин, за їх недоведеністю. Позовна вимога про надання строку для подання заяви про прийняття спадщини є похідною від вимоги про встановлення факту родинних відносин, яка задоволенню не підлягає, а тому в цій частині потрібно також відмовити. Щодо визнання позову відповідачем, суд зазначає наступне. Положеннями ст. 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Визнання позову відповідачем та задоволення позову суперечить вимогам закону, оскільки позивач не довів законність своїх вимог, відповідач у судовому засіданні участі не приймав і суд був позбавлений можливості роз`яснити йому наслідки визнання позову, тому суд вважає за необхідне відмовити у прийнятті визнання відповідачем позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем відшкодуванню не підлягають. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed