Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-18 00:00:00

06 серпня 2024 року [PERSON] звернулася до Звенигородського районного суду Черкаської області з позовом до Звенигородської державної нотаріальної контори з позовом про скасування заборони відчуження на житловий будинок. В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що [INFO] помер її батько - [PERSON] . Після смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (згідно попередньої адреси - [ADDRESS] . 05 липня 2024 року позивач звернулася до державного нотаріуса Першої черкаської державної нотаріальної контори Шалденко Л.В. з питання оформлення права на спадкове майно, проте постановою №878/02-31 відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, через те, що на будинок, належний померлому [PERSON] , накладено заборону відчуження. Про наявність обтяження за життя батько не інформував рідних, такі обставини з`ясувалися тільки після його смерті. Згідно відповіді Національного банку України відомості про реєстрацію Національним банком України банку, який став правонаступником Будбанку СРСР, у тому числі Черкаської обласної контори Будбанку СРСР, якою накладалося обтяження на майно, відсутні. Додатково зазначено, що документи Будбанку СРСР на архівне зберігання до Національного банку України не передавались. Також позивач вказує, що за інформацією органів примусового виконання рішень за померлим не рахуються заборгованості, відсутні відкриті виконавчі провадження. У підсумку позивач зазначає, що наявність обтяження створює перешкоди у реалізації права на спадкування, оформлення права власності за позивачем як єдиною спадкоємицею, та вирішити таке питання можливо лише шляхом звернення до суду до Звенигородської державної нотаріальної контори з цим позовом. Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 23.08.2024 після усунення позивачем недоліків позовом відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено судове засідання з викликом осіб. В судове засідання 19.09.2024 з`явилася уповноважений представник позивача адвокат Трохименко Н.О., підтримала позовні вимоги з підстав, наведених у ньому. Представник Звенигородської державної нотаріальної контори до суду не з`явився, завідувачем Першої Черкаської державної нотаріальної контори в порядку заміщення Звенигородської держнотконтори [PERSON] подано до суду клопотання від 06.09.2024 про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Відтак, з урахуванням позиції відповідача у цій справі, який не заперечує проти задоволення позовних вимог та фактично визнає позов, а також думки представника позивача, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача та ухвалити рішення у підготовчому судовому засіданні на підставі частини третьої статті 200 ЦПК України. Заслухавши представника позивача, з`ясувавши фактичні обставини справи, розглянувши наявні у справі матеріали, суд дійшов наступного. Предметом спору у цій справі є зняття заборони відчуження, накладеної на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (згідно попередньої адреси - [ADDRESS] , належного на праві власності померлому [PERSON] , який входить до складу спадкового майна. Як встановлено судом, відповідно до свідоцтва про смерть від 07.03.2023 серія [NUMBER] , виданого Звенигородським ВРАЦС у Звенигородському районі Черкаської області, помер [PERSON] . Спадкоємцем майна померлого відповідно до наданої довідки від 16.08.2024 №1033 за підписом завідувача Першої Черкаської державної нотаріальної контори в порядку заміщення Звенигородської держнотконтори [PERSON] є лише його дочка [PERSON] , яка фактично прийняла спадщину (спадкова справа №247/2024 від 04.07.2024). Постановою державного нотаріуса Шалденко Л.В. №878/02-31 відмовлено [PERSON] у вилученні обтяження на майно житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (згідно попередньої адреси - [ADDRESS] , оскільки заборона накладалася за повідомленням Звенигородського Будбанку, який припинив своє існування та відсутні дані про погашення заборгованості. Рекомендовано [PERSON] звернутися для вирішення питання до суду. Згідно наявного у справі листа Національного банку України від 29 липня 2024 року б/н, 27.09.1991 Національний банк України зареєстрував статут Державного комерційного промислового-будівельного банку України (далі Промбудбанк України), про що внесено відповідний запис до Республіканської книги реєстрації банків за номером 1. 09.04.1992 Національний банк України анулював реєстрацію Промбудбанку України, про що здійснено відповідний запис до Республіканської книги реєстрації банків. На даний час Державний реєстр банків не містить відомостей про реєстрацію Національним банком України банку, який став правонаступником Будбанку СРСР, у тому числі Черкаської обласної контори Будбанку СРСР. Додатково зазначено, що документи Будбанку СРСР на архівне зберігання до Національного банку України не передавалися. Відтак, зацікавлені особи, для яких наявність обтяження - заборони, щодо вказаного будинку в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, сприяла б виникненню чи припиненню прав стосовно даного об`єкту нерухомості чи створювала б будь-які інші разові наслідки, відсутні. У цьому зв`язку суд констатує, що оскільки особа, якою накладалася заборона відчуження на об`єкт нерухомості, належний померлому [PERSON] , ліквідована, правонаступника не визначено, не зареєстровано, позивач не має іншого способу для захисту своїх спадкових прав, окрім як звернутися до суду з цим позовом, з визначенням відповідачем - Першої Черкаської державної нотаріальної контори в порядку заміщення Звенигородської держнотконтори. Факт належності нерухомого майна [PERSON] на праві власності підтверджується наявними у справі матеріалами, а саме: витягом з рішення Звенигородської міської ради від 27.08.1997 №7-22 відповідно до якого [PERSON] передано безкоштовно у приватну власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,06 га; витягом з рішення виконавчого комітету Звенигородської міської ради № 44 від 16.02.2000 про вилучення та надання земельної ділянки [PERSON] , площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку; будівельним паспортом на забудову земельної ділянки від 2000 року. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно тта Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 05.97.2024 підставою виникнення права власності [PERSON] на будинок по [ADDRESS] (згідно попередньої адреси - [ADDRESS] зазначений договір про право забудови,226,25.01.2078, оформлений у Звенигородській державній нотаріальній конторі 23.01.2007. Заборона відчуження накладена 22.05.2007 Звенигородською державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення Звенигородського Будбанку. Відповідно до\~листа Звенигородського\~відділу державної\~виконавчої служби\~у Звенигородському\~районі Черкаської\~області від\~16.07.2024\~№26.1-44/41262\~згідно даних\~автоматизованої системи\~виконавчих проваджень\~станом на\~16.07.2024\~на виконанні\~у відділі\~відносно [PERSON] \~відсутні відкриті\~виконавчі провадження.\~ Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Позов про звільнення майна з-під арешту може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Право власності належить до основоположних прав людини, утілення яких в життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинне мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до ст. 13 міжнародного правового акту повинні бути забезпеченні можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені вст.41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень встановлених законом. За ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. На сьогодні позивач має намір розпорядитися належним йому майном, проте через наявність заборони відчуження позбавлена можливості це зробити. Таким чином, наявність заборони відчуження на нерухоме майно порушує спадкові права, а також право власності позивача. Враховуючи наявність накладеної заборони відчуження на майно, неможливість її скасування в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, окрім як звернення до суду з позовом про скасування заборони відчуження, захистити своє порушене право не може, суд приходить до висновку про необхідність захисту її права шляхом скасування такої заборони, оскільки позовні вимоги грунтуються на законі та знайшли своє повне підтвердження під час судового розгляду. Більше з тим суд зазначає, що оскільки наразі ліквідована особа, за рішенням якої накладалася заборона відчуження, не зареєстровано її правонаступника, позивач позбавлена можливості пред`явити позов до особи, в інтересах якої був накладений арешт. При цьому позивач використала всі процесуальні можливості щодо встановлення такої особи стягувача. За правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц (провадження № 14-496цс18), нормативна неврегульованість порядку захисту права людини, яке очевидно безпідставно обмежується, не може виправдовувати відмову в його захисті. Зволікання з наданням ефективного засобу юридичного захисту тягне погіршення правового становища людини, яка зазнає негативних наслідків від перешкод в отриманні реальної можливості виправити помилку, та перебуває у стані невизначеності тривалий час. За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав, передбачених законом для задоволення позову та зняття заборони відчуження з житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (згідно попередньої адреси - [ADDRESS] ,\~тому що існування заборони перешкоджає вільному розпорядженню майном. Судові витрати розподілу не підлягають.

Outcome: approved