Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-08 00:00:00

15.07.2024 року позивач ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в особі представника Кожухівський Я.І. звернулися до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що 20.06.2023 року між ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 78369291, відповідно до умов якого Товариство надало відповідачу кредитні кошти. В свою чергу, позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування ним. Крім того, 16.07.2023 року між ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 4221149, відповідно до умов якого Товариство надало відповідачу кредитні кошти. В свою чергу, позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування ним. 14.06.2021 року між ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений Договір факторингу,\~відповідно до умов якого ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало, а ТзОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло право вимоги до боржників, вказаними в реєстрі боржників, зокрема і до відповідача. ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» свої зобов`язання за договорами виконало в повному обсязі, а відповідач кредити за Договорами у повному обсязі не повернув у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача заборгованість за договорами кредиту в загальному розмірі 31403,37 грн та судові витрати по справі. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25.07.2024 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання. 23.08.2024 року, через канцелярію суду відповідач подав відзив на позовну заяву в якому в задоволенні позову просив відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем не надано первинних бухгалтерських документів на підтвердження наявності заборгованості та її розміру. Відсотки за кредитними договорами нараховані після закінчення строку кредитування. Крім того, він є військовослужбовцем, а тому є особою звільненим від сплати відсотків та будь-яких інших штрафних санкцій які виникають з кредитних зобов`язань. В судове засідання представник позивача не з`явився, в заявлених вимогах просили справу розглянути у відсутність їх представника. Правом подати відповідь на відзив не скористався. В судове засідання відповідач не з`явився, через канцелярію суду подав заяву в якій розгляд справи просив здійснювати в його відсутність. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. При розгляді\~справи,\~судом встановлено,\~що 20 червня 2023 року між ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено Договір позики № 78369291. Договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором F9WGuY4rO4. Підписанням вказаного договору [PERSON] підтвердив, що він ознайомився на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/ з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачено ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (п. 5.1 Договору позики). Відповідно до умов Договору відповідачу надано фінансовий кредит у сумі 4300,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, строком на 17 днів, тобто до 07.07.2023 року (п. 2 Договору). Знижена процентна ставка 2,5%, процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день 2,70 %, орієнтовна річна процентна ставка 200576,08 %. Додатковою угодою від 24.06.2023 року до договору позики № 78369291, сторони домовились викласти в новій редакції стовбець 7 Таблиці п. 2 Договору, а саме «Орієнтовна загальна вартість позики, у грн.» 7717,50 грн, тобто позикодавець збільшив суму наданої позичальнику позики на 1200,00 грн (загальний розмір 5500,00 грн). Крім того,\~16 липня 2023 року між ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено Договір позики № 4221149. Договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором e3WGnQKx44. Підписанням вказаного договору [PERSON] підтвердив, що він ознайомився на сайті https://clickcredit.ua/informaciya з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачено ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (п. 5.1 Договору позики). Відповідно до умов Договору відповідачу надано фінансовий кредит у сумі 5000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, строком на 24 дні, тобто до 09.08.2023 року (п. 2 Договору). Знижена процентна ставка 0,01%, процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день 2,70 %, орієнтовна річна процентна ставка 1139,38 %. Закон України «Про електронну комерцію»\~визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону\~визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7,12\~ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»\~електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~ Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у визначеному\~статтею 12 цього Закону\~порядку, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону\~встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис»\~є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми\~ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»\~відповідно до\~ЗУ «Про електронний цифровий підпис»\~передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису, визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що\~стаття 204 ЦК України\~закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до\~ст. 639 ЦК України\~якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 14.06.2021 року між ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 14/06/21, відповідно до вимог якого ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників між ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» і боржниками. Згідно п. 1.1. Договору факторингу, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити фактору право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осібборжників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за позикою (платою за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних реєстрах боржників, які формуються згідно додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору. Відповідно до п. 1.2 Договору перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі відповідного реєстру боржників згідно Додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. Відповідно до витягу з реєстру боржників № 13 до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року, ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» було відступлено, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийнято право вимоги до боржника [PERSON] за договором позики № 78369291 на загальну суму заборгованості 18219,00 грн. Відповідно до витягу з реєстру боржників № 19 до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року, ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» було відступлено, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийнято право вимоги до боржника [PERSON] за договором позики № 4221149 на загальну суму заборгованості 13184,37 грн. Згідно ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Як зазначив представник позивача, відповідачем були порушенні умови договорів і за ним рахується заборгованість за кредитним договором № 78369291 від 20.06.2023 року в розмірі 18219,00 грн, яка складається з: заборгованість за основною сумою боргу 5500,00 грн, заборгованість за відсотками 12719,00 грн; за кредитним договором № 4221149 від 16.07.2023 року в розмірі 13184,37 грн, яка складається з: заборгованість за основною сумою боргу 5000,00 грн, заборгованість за відсотками 8184,37 грн. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Згідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст.611 ЦК України). Згідно ст. 1049, 1054 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах встановлених договором. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що відповідач взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договорами не виконав, у передбачений в договорі строк, кошти (суму позики) не повернув, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за основним зобов`язанням. Таким чином, заборгованість відповідача за тілом кредиту за договором позики № 78369291 в розмірі 5500,00 грн, за договором позики № 4221149 в розмірі 5000,00 грн, є доведеною, а тому вимога позивача у цій частині підлягає задоволенню. Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за договором позики № 78369291 в розмірі 12719,00 грн, за договором позики № 4221149 в розмірі 8184,00 грн, суд зазначає наступне. Згідно із положеннями статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічна правова позиція підтверджується правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постановах від 04 липня 2018 року по справі 310/11534/13-ц, від 04.червня 2013 року по справі 916/190/18, від 08 листопада 2019 року по справі 127/15672/16-ц, від 23 червня 2020 року по справі 536/1841/15-ц, від 26 січня 2021 року по справі 522/1528/15-ц. Таким чином, позивач відповідно до ст. 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Позивач, пред`являючи позов, крім заборгованості за основною сумою боргу, просив стягнути з відповідача відсотки за користування за договором позики № 78369291 в розмірі 12719,00 грн, за договором позики № 4221149 в розмірі 8184,00 грн, які відповідно до розрахунку заборгованості, за межами строку дії договорів позики. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе стягнути з відповідача заборгованість за відсотками за користування кредитом, які були нараховані в межах строку кредитування, згідно: з Додатком № 1 до Договору позики № 78369291 від 20.06.2023 року (зі змінами), а саме в розмірі 2217,50 грн, з додатком № 1 до Договору позики № 4221149 від 16.07.2023 року в розмірі 900,00 грн. Оскільки решта сум заборгованості за відсотками за кредитами нарахована після спливу визначених договором строків кредитування, у цій частині суд відмовляє у задоволенні позовних вимог. Що стосується посилання відповідача на застосування в даній справі п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», суд зазначає наступне. Відповідно до п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. Так, в статтях 1, 2 даного Закону закріплені гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей за якими - військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації. Особливий період відповідно до абз. 5 ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Згідно з Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного станув Україні» та Закону України «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні 24.02.2022 року введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та на момент винесення рішення продовжує діяти. Статтю 14 Закону України «Про військовий і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» було доповнено підп. 3 п. 4 ч. 15 відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20.05.2014 року № 1275-VІІ. Пункт 3 Прикінцевих положень зазначеного Закону передбачено поширення дії, зокрема, підп. 3 п. 4 розділу І цього Закону на військовослужбовців із початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби. Верховний Суд у постанові від 15.07.2020 року у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) виклав висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені п. 15 ч. 3 ст. 14 Закону України «Про «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей». У цій постанові Верховний Суд зазначив, що Національний банк України листом від 02.09.2014 року № 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21.08.2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. На вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники. Як вбачається з копії військового квитка серії [NUMBER] , який виданий на ім`я відповідача [PERSON] , останній 26.11.2021 року, призваний на строкову військову службу і направлений у військову частину [NUMBER] . Згідно з витягу з наказу начальника [NUMBER] прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 18.05.2024 року № 433-ОС, [PERSON] , солдата строкової військової служби, звільнено з військової служби в запас виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 21.05.2024 року. Таким чином, відповідачем не надано підтверджуючих доказів, з приводу того, що він був призваний на військову службу за призовом саме під час мобілізації, на особливий період, або що він брав/бере участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації. З поданих відповідачем документів лише вбачається проходження ним строкової військової служби в органах Державної прикордонної служби України. Врахувавши вищевикладене, суд приходить до висновку, що доводи відповідача про наявність підстав для застосування до спірних правовідносин п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є безпідставними. Згідно з вимогами ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК). За таких обставин, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1312,94 грн.

Outcome: partial