Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-19 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду з позовом, в якому просила суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 8641,50 грн матеріальних збитків та 20000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди завданих кримінальним правопорушенням, а також 7000 грн у рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, 1211,20 грн у рахунок відшкодування витрат зі сплати судового збору. В обґрунтування позову вказувала, що вироком Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 07.03.2024 у справі № 211/4468/22 [PERSON] визнано винуватим за ч.1 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді громадських робіт на строк 100 годин, частково задоволено цивільний позов. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 16.05.2024 скасовано вирок Криворізького районного суду Дніпропетровської області, [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, кримінальне провадження закрито. Закриття кримінального провадження за ст. 49 КК України є нереабілітуючою підставою, а тому не звільняє [PERSON] від обов`язку відшкодувати шкоду завдану його протиправними діями, що носили кримінально-караний характер. Внаслідок умисних, суспільно-небезпечних дій [PERSON] . [PERSON] було завдано тілесних ушкоджень у вигляді: саден обличчя, лівого плеча, синців обличчя, забою м`яких тканин голови, що відносилися до легких тілесних ушкоджень. У зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями позивач проходив лікування та на придбання медикаментів витратив 8641,50 грн. Крім цього, в результаті протиправних дій [PERSON] позивачу завдано моральну шкоду, яку він оцінив у 20000 грн. В обґрунтування розміру моральної шкоди вказано, що відповідач завдав [PERSON] тілесних ушкоджень в присутності його матері та сусідів, що спричинило потерпілому значної шкоди та переживань. Внаслідок неправомірних дій [PERSON] , життя позивача наповнилося негативними емоціями, психологічними переживаннями, постійними болісними відчуттями від отриманих травм. Він змушений був вживати заходів для відновлення своїх порушених прав, зокрема на підготовку заяв та судових позовів, зобов`язаний був з`являтися в судові засідання та інші установи для захисту своїх прав, відвідувати заклади охорони здоров`я, що порушувало звичний для нього спосіб життя, він був позбавлений можливості реалізувати свої звички та бажання. Відповідач позов визнав частково, а саме лише в частині моральної шкоди на суму 2000 грн. Представник відповідача надав суду відзив на позов та вказав, що факт бійки між [PERSON] та [PERSON] 10.05.2022 відповідачем не заперечується. Однак, ні вирок суду, ні ухвала суду апеляційної інстанції, не встановлює фактичний розмір матеріальної та моральної шкоди, що була завдана [PERSON] . Заперечуючи позовні вимоги в частині стягнення матеріальних збитків, представник вказав на те, що позивачем надано лише касові чеки про придбання медикаментів, але не надано рецептів, призначень лікарів, що вказували б на необхідність придбання цих медичних препаратів позивачем. Крім цього, під час розгляду кримінального провадження, [PERSON] вказував, що чеки свідчать про придбання ліків як йому, так і його матері, яка не була потерпілої у кримінальному провадженні та не є учасником даної справи. Відповідно встановити, які ліки для кого придбавалися, на підставі наданих доказів неможливо. Також представник відповідача звернув увагу на нечитабельність деяких копій чеків на придбання ліків. Представник звернув увагу на те, що ряд препаратів (тиоцетам, доппельгерц актив Магній), елфунат) призначають при діагнозах, які [PERSON] не були діагностовані. Представник вважав, що позивачем не надано належних та допустимих, достатніх доказів на підтвердження витрат на лікування в розмірі 8641,50 грн, а відповідно на недоведеність причинного зв`язку між протиправними діями відповідача та витратами за вищевказаними чеками. Заперечуючи розмір моральної шкоди, представник відповідача вказав про необґрунтованість вказаного розміру моральної шкоди, вважав її завищеною. Представник зазначав, що в рамках досудового розслідування та на стадії судового розгляду не було достовірно встановлено хто почав бійку, зазначав про неумисність нанесення [PERSON] тілесних ушкоджень [PERSON] . Представник вважав, що позивач не навів належного обґрунтування розміру моральної шкоди, характеру та тривалості страждань, наслідків для його здоров`я та впливу на звичний спосіб його життя. Просив враховувати те, що [PERSON] на момент завдання тілесних ушкоджень позивачу був неповнолітнім, наразі є студентом, не працює та єдиним його доходом є стипендія 1180 грн на місяць. Представник відповідача вказав, що відповідач визнає розмір моральної шкоди 2000 грн. Відповідач не визнав розмір витрат позивача на правничу допомогу, вважав їх завищеними, неспіввісними зі складністю справи, витраченим адвокатом обсягом часу на надання таких послуг, невідповідністю реальності та розумності. Натомість представник відповідача заявив про витрати відповідача на правничу допомогу, орієнтовним розміром 10000 грн. Однак, в судовому засіданні представник відповідача надав докази сплати відповідачем витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн та просив вирішити питання про розподіл судових витрат (а.с. 44-49). Позивач та його представник, яким судом роз`яснювалося право подання відповіді на відзив в ухвалі про відкриття провадження по справі, а також в судовому засіданні 09.09.2024, не бажали реалізувати право на подання відповіді на відзив, про що заявили у судовому засіданні та наполягали на продовженні розгляду справи за наявними матеріалами. Жодних додаткових клопотань, як то про подання додаткових доказів (з урахуванням доводів відзиву), їх витребування, допит свідків, тощо, представником позивача перед судом не заявлено, в тому числі в судовому засіданні 20.09.2024. В своєму відзиві на позов представник відповідача вказував про невідповідність позову вимогам ст. 175 ЦПК України, а саме відсутність у позові даних про наявність у позивача або іншої особи оригіналів письмових документів, як підстави для залишення позову без руху. Однак, суд не вважав за необхідне залишати позов без руху з вказаних підстав, адже в першому судовому засіданні представник позивача повідомила про наявність оригіналів документів поданих до позову, зокрема чеків на придбання медикаментів у позивача та надала їх суду в судововму засіданні 20.09.2024. Відповідно, залишення позову без руху з вищевказаних підстав, мало б ознаки надмірного формалізму, тому судом відмовлено у задоволенні клопотання про залишення позову без руху. В ході судового засідання позивач та її представник позов підтримали та просили задовольнити. В вступній промові [PERSON] пояснив, що дійсно в розмір матеріальних збитків включені суми сплачені за медикаменти, що придбавалися і для його матері. Пояснив, що його мати була присутня при нанесенні йому тілесних ушкоджень, відповідно теж є потерпілої, що впливало на її здоров`я та потребувало придбання ліків для матері. Додатково обґрунтовуючи розмір моральної шкоди він вказав, що до нанесення йому тілесних ушкоджень [PERSON] він займався пасікою, а після отримання тілесних ушкоджень він втратив можливість здобути мед, ніс збитки, не мав можливості займатися улюбленою справою. Відповідач до суду не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Забезпечив участь у справі представника, який підтримав позицію про часткове визнання позову на суму 2000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди. Будь-яких додаткових клопотань, як то про допит свідків, витребування доказів, тощо, сторони перед судом не заявляли, хоча принципи диспозитивності та змагальності судового процесу судом роз`яснювалися. Судом роз`яснювалося й право позивача надати пояснення будучи допитаним в порядку допиту свідків, але позивач та його представник повідомили про небажання реалізувати таке право. Вислухавши доводи позивача, представників сторін, розглянувши заяви по суті справи та дослідивши докази надані сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень, в змагальному процесі, надавши оцінку доказам по справі на предмет їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню зі слідуючих підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи\~мають рівні\~права щодо\~здійснення всіх\~процесуальних прав\~та обов`язків,\~передбачених законом. Кожна\~сторона повинна\~довести обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до\~ст.\~13\~ЦПК України,\~суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Збирання\~доказів у\~цивільних справах\~не є\~обов`язком суду. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі ст. 76, 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При цьому, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої йому неправомірною, протиправною поведінкою відповідача [PERSON] , що полягала у спричиненні позивачу тілесних ушкоджень. Позивач вказав, що внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, він змушений був проходити лікування та нести витрати на придбання медикаментів. При розгляді даної справи, суд виходить з загальних принципів, що людина, її\~ життя\~і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (ст. 3 Конституції України). Відповідно до ст. 269 ЦК України, особисті немайнові\~права належать\~кожній фізичній\~особі від\~народження або\~за законом. Особистими немайновими правами фізична особа володіє довічно. Види особистих немайнових прав визначені ст. 270 ЦК України. Відповідно до\~Конституції України\~фізична особа, серед іншого, має право на життя, право на охорону здоров`я, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на недоторканність житла. Відповідно до ст. 281 ЦК України, фізична особа має право захищати своє життя та здоров`я, а також життя та здоров`я іншої фізичної особи від протиправних посягань будь-якими засобами, не забороненими законом. Положення ст.\~289\~ЦК України\~гарантують,\~що фізична\~особа має\~право на\~особисту недоторканність. Фізична особа не може бути піддана катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує її гідність, поводженню чи покаранню. Відповідно до ст. 275 ЦК України, фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими\~главою 3\~цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення. Згідно зі\~ст.\~276\~ЦК України,\~фізична особа\~рішеннями,\~діями або\~бездіяльністю якої\~порушено особисте\~немайнове право\~фізичної особи,\~зобов`язані\~вчинити необхідні\~дії для\~його негайного\~поновлення. Якщо дії, необхідні для негайного поновлення порушеного особистого немайнового права фізичної особи, не вчиняються, суд може постановити рішення щодо поновлення порушеного права, а також відшкодування моральної шкоди, завданої його порушенням. Відповідно до ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню, крім випадку неумисного повідомлення викривачем недостовірної інформації про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень\~Закону України\~"Про запобігання корупції" в порядку, передбаченому зазначеним Законом, яка підлягає спростуванню. Відповідно до\~ст.\~16\~ЦК України,\~кожна особа\~має право\~звернутися до\~суду за\~захистом свого\~особистого немайнового\~або майнового\~права та\~інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед інших, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до\~ст.\~22\~ЦК України,\~особа,\~якій завдано\~збитків у\~результаті порушення\~її цивільного\~права,\~має право\~на їх\~відшкодування. Збитками\~є зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 2 Постанови Пленуму ВС України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Отже, для покладення на певну особу обов`язку по відшкодуванню шкоди, необхідним є доведення факту протиправної поведінки певної особи, заподіянні шкоди, перебування у причинному зв`язку протиправної поведінки особи та завданої шкоди, а також наявність вини особи. За загальними правилами судового процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В даній категорії справ позивач повинен довести\~факт спричинення збитків, обґрунтувати їх розмір, довести причинний зв`язок між правопорушенням та заподіянням збитків і розмір відшкодування, а відповідач має спростувати такі доводи і довести відсутність вини, факту заподіяння шкоди (збитків), законність своїх дій. Судом встановлено, що 07.03.2024 Криворізьким районним судом Дніпропетровської області ухвалювався вирок у справі № 211/4468/22 провадження № 1-кп/177/88/24, яким [PERSON] був визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст. 125 КК України, за обставин заподіяння легких тілесних ушкоджень [PERSON] 10.05.2022, з призначенням покарання у виді громадських робіт. Вироком частково задовольнявся цивільний позов [PERSON] про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди (а.с. 10-13). Однак, ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 16.05.2024, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, вирок Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 07.03.2024 скасовано, звільнено обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності, кримінальне провадження закрито (а.с. 14-17). Як слідує зі змісту ухвали апеляційного суду, вироком суду [PERSON] було визнано винним у тому, що він 10.05.2022 в денний час доби, перебуваючи на земельній ділянці (городі) за місцем свого проживання по [ADDRESS] , побачив сусіда [PERSON] , в ході розмови з яким виник конфлікт, в результаті якого неповнолітній [PERSON] почав себе вести агресивно, у нього виник умисел на спричинення [PERSON] тілесних ушкоджень Реалізуючи свій умисел, [PERSON] підійшов до [PERSON] та умисно, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, наніс [PERSON] один удар лівою ногою по тулубу, після чого останній впав обличчям на донизу, не встоявши на ногах. Після чого [PERSON] обійшовши Наводничого почав наносити йому удари зі спини, а саме тримаючи лівою рукою шию [PERSON] , правою рукою зжатою в кулак наніс не менше 5 ударів в область голови та один удар по лівому плечі. Внаслідок протиправних дій [PERSON] [PERSON] заподіяно тілесні ушкодження у вигляді: саден обличчя, лівого плеча, синців обличчя, забоїв м`яких тканин голови, що відносяться до легких тілесних ушкоджень. Зі змісту ухвали слідує, що в ході апеляційного перегляду вироку суду, [PERSON] наполягав на закритті кримінального провадження на підставі ст. 49 КК України, зазначав, що наслідки звільнення від кримінальної відповідальності з нереабілітуючої підстави, якою є положення ст. 49 КК України, йому роз`яснені і зрозумілі. У зв`язку з чим, враховуючи закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції, вирок суду було скасовано, з закриттям кримінального провадження по справі та звільненням [PERSON] від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України (а.с. 14-17, 71-73). Факт заподіяння [PERSON] тілесних ушкоджень у виді саден обличчя, лівого плеча, синців обличчя, забою м`яких тканин голови, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі що мають незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше 6 днів, та могли виникнути від ударної дії тупого твердого предмету, або предметів, або при ударі об такі, могли відповідати 10.05.2022 за терміном виникнення, підтверджується висновком спеціаліста судово-медичного експерта № 404 (а.с. 22-23). Даних щодо отримання [PERSON] будь-яких інших тілесних ушкоджень, зокрема переломів ребер, про які він зазначав у судовому засіданні, висновок експерта не містить. Будь-яких інших доказів, які б вказували на існування тілесних ушкоджень про які вказував позивач у судовому засіданні, та їх виникнення від дій [PERSON] , суду не надано, завдання таких тілесних ушкоджень не ставилося у вину [PERSON] в рамках вищевказаного кримінального провадження. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до Постанови Пленуму ВС України № 12 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» № 12 від 23.12.2005, звільнення осіб від кримінальної відповідальності та закриття кримінальних справ з нереабілітуючих обставин - це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, у порядку, встановленому Кримінально-процесуальним кодексом України. Звільнення від кримінальної відповідальності в контексті розглядуваного правого інституту не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, у даному випадку КК України виходить із встановлення факту вчинення особою кримінально караного діяння, а тому передбачені розділом ІХ Особливої частини КК України підстави звільнення від кримінальної відповідальності визнаються нереабілітуючими. У зв`язку з чим, відповідно до ч.8 ст. 284 КПК України закриття кримінального провадження на підставі п.1 ч. 2 ст. 284 КПК України (у зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності) не допускається якщо обвинувачений проти цього заперечує. В цьому випадку кримінальне провадження продовжується в загальному порядку. Отже, особа яка бажає свого виправдання має право на загальний розгляд кримінального провадження, в ході якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину висунутого обвинувачення, незважаючи на закінчення строків давності. [PERSON] таким правом, визначеним законом, не скористався, наполягав на закритті кримінального провадження з нереабілітуючої підстави. Ухвала Дніпровського апеляційного суду від 16.05.2024, в силу ч.6 ст. 82 ЦПК України, при розгляді даної справи щодо правових наслідків дій [PERSON] , стосовно якого постановлено ухвала про закриття кримінального провадження за закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, обов`язкова в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Сам факт нанесення ударів [PERSON] та заподіяння йому вищевказаних легких тілесних ушкоджень, відповідач не заперечував, що слідує зі змісту відзиву та було підтверджено його представником у судовому засіданні. Доводи відповідача в частині того, що він не мав умислу на нанесення тілесних ушкоджень, що він не був ініціатором сварки та не починав бійку, що йому теж було завдано певні ушкодження, суд розцінює критично, оскільки доказів цьому не надано, [PERSON] заявив клопотання про закриття кримінального провадження щодо нього за закінченням строків давності, вказував що йому відомі наслідки закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав та наполягав на закритті провадження, не вимагав продовження судового розгляду, в якому міг би доводити свою невинуватість та спростовувати доводи обвинувачення. Враховуючи закриття кримінального провадження, цивільний позов потерпілого поданий у рамках кримінального провадження не розглядався судом апеляційної інстанції. Оцінивши всі вищевказані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем перед судом доведено факт протиправних дій [PERSON] , що полягали у завданні позивачу легких тілесних ушкоджень, відповідно доведено факт завданню шкоди здоров`ю. Однак, позивачем перед судом не доведено завдання йому інших тілесних ушкоджень, ніж ті, що вказані у висновку експерта (саден обличчя, лівого плеча, синців обличчя, забою м`яких тканин голови), як не доведено й більшу тривалість відновлення здоров`я, ніж вказано у висновку експерта «не більше шести днів». Позивачем не доведено перед судом розмір завданих йому матеріальних збитків, зумовлених необхідністю придбання медикаментів, саме у зв`язку з отриманими ним тілесними ушкодженнями від протиправних дій [PERSON] . Так, відповідач не визнав та заперечив кожну позицію збитків заявлених позивачем до відшкодування, а позивач, визнаючи, що частина ліків призначалася для його матері, не надав суду належних та допустимих доказів тривалості його лікування, медичних призначень до лікування. В змагальному процесі суду не надано, ні довідки про період тимчасової непрацездатності позивача, хоча він наполягав, що лікування тривало більше шести днів, не надано жодного призначення лікаря, яке б підтверджувало необхідність придбання позивачем медикаментів, зокрема зазначених у касових чеках на придбання ліків (рецептів, виписок з медичних карток, інформації про призначення ліків у період лікування, виписок з історії хвороби, тощо). Так, позивачем надав суду оригінали чеків на придбання ліків на загальну суму 7215,50 грн (а.с. 67-70), при цьому до жодного чеку не надано призначення лікарів, рецептів, медичних довідок, тощо, які б вказували на те, що вказані медикаменти призначалися саме позивачу [PERSON] та відповідно витрати на їх придбання перебувають у причинному зв`язку з тілесними ушкодженнями завданими йому [PERSON] . З вказаних чеків неможливо встановити, хто саме придбавав медикаменти і для кого (при цьому, позивач у вступному слові підтверджував, що частина ліків придбавалася для його матері). Більш того, більшість чеків містить дату придбання, що знаходиться поза межами шестиденного строку з моменту події завдання [PERSON] тілесних ушкоджень позивачу (зокрема 18.05.2022, 10.06.2022, 26.05.2022 та інші). В межах визначеного експертом строку відновлення здоров`я після отриманих легких тілесних ушкоджень, надано лише чек від 16.05.2022 нурофен 105 грн, 12.05.2022 дротаверин, аналгін, ацетилсаліцил 144,98 грн, 14.05.2022 ундевіт, ревіт, допельгерц актив 166,04 грн, 16.05.2022 дипроспан, лонгокаїн, шприц та лейкопл 412,30. Однак, з урахуванням заперечень відповідача, позивачем перед судом не доведено належними та допустимим доказами, що витрати на придбання вищевказаних медикаментів перебувають в причинному зв`язку з протиправною поведінкою відповідача, що ці медикаменти були призначені саме позивачу, придбавалися ним. Репліки позивача про те, що всі вищевказані медикаменти призначалися йому та придбавалися ним, у зв`язку з отриманими ушкодженнями, не є допустимими і достатніми доказами даним обставинам, оскільки мають бути підтверджені іншими засобами доказування, зокрема призначеннями лікаря, рецептами, виписками з історії хвороби, тощо. Відповідно до ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи . Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що в змагальному процесі, позивачем перед судом не доведено завдання йому матеріальних збитків зумовлених ушкодженням здоров`я, їх розмір, а тому позовні вимоги в частині відшкодування матеріальних збитків задоволенню не підлягають. Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного. Так, ч. 1\~ст. 1167 ЦК України\~визначає загальні підстави відшкодування моральної шкоди: моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, котра її завдала, за наявності її вини у заподіянні такої шкоди. Відповідно до п. 2 ч. 2\~ст. 23 ЦК України\~моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Під час визначення розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Той факт,\~що позивачу\~ [PERSON] ,\~внаслідок протиправних\~дій [PERSON] ,\~що полягали\~в нанесені\~серії ударів,\~в тому\~числі в\~область голови,\~було завдано\~фізичного болю,\~шкоди здоров`ю,\~є беззаперечним\~та підтверджено\~вищевказаними доказами.\~Вказані події\~відбувалися в\~присутності матері\~позивача,\~що не\~заперечувалося відповідачем.\~У зв`язку\~з отриманими\~травмами,\~потерпілий безумовно\~відчував фізичний\~біль, незручності, нервові переживання і стрес. Внаслідок неправомірної поведінки відповідача, позивач зазнав тілесних ушкоджень, тобто відбулося посягання на його право на здоров`я, що є одним із основоположних прав людини, гарантованих Конституцією України. Наслідком протиправної поведінки відповідача стало те, що звичний для позивача спосіб та ритм життя було порушено. Порушено його життєві плани, адже він змушений був вживати додаткових зусиль для налагодження свого життя, відновлювати здоров`я, відстоювати свої права у правоохоронних органах та суді. Враховуючи доведення протиправних дій відповідача, факту моральних страждань позивача внаслідок неправомірних дій [PERSON] , з урахуванням обставин справи, ступеня вини відповідача, наслідки його протиправний дій, а саме завдання позивачу фізичного болю, тілесних ушкоджень та душевних страждань внаслідок ушкодження його здоров`я, порушення звичного для нього способу життя та необхідності вживати додаткових заходів для його налагодження, відновлення здоров`я, оцінюючи глибину моральних страждань позивача, суд приходить до висновку що співмірним його моральним стражданням, таким, що відповідатиме принципам розумності та справедливості, не призведе до безпідставного збагачення, буде розмір відшкодування моральної шкоди 10000 грн. Відповідно, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди частково, на суму 10000 грн. Доводи позивача про те, що він внаслідок завдання йому тілесних ушкоджень був позбавлений можливості займатися пасікою та отримувати дохід, перед судом не обґрунтовано та не доведено. Що стосується доводів про те, що його мати, будучи очевидцем подій, також зазнавала переживань, суд до уваги не приймає, оскільки розглядає позовні вимоги саме щодо відшкодування моральної шкоди позивачу, а не членам його сім`ї. Не приймає до уваги суд і доводи представника відповідача щодо необхідності врахування майнового стану відповідача при визначенні розміру моральної шкоди, адже в силу ч.4 ст. 1193 ЦК України, суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням кримінального правопорушення. А в даному випадку, шкоди завдано позивачу саме кримінальним правопорушенням. Рішення суду щодо судових витрат. Позивач при зверненні до суду з вказаним позовом, сплатив судовий збір у розмірі 1211,20 грн, хоча в силу п. 2, 6 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», він звільнений від сплати судового збору за вимогами про відшкодування шкоди заподіяної ушкодженням здоров`я, про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Відповідно, позивач безпідставно сплатив судовий збір, а тому відповідно в силу п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір», має право на його повернення за його заявою. Відповідно до змісту ч.1, 6 ст. 141 ЦПК України, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь держави судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, на суму 422,83 грн (розрахунок: 10000 грн розмір задоволених позовних вимог х100%/28641,50 грн розмір заявлених позовних вимог = 34,91 % задоволених позовних вимог; 1211,20 грн ставка судового збору х 34,91%/100% = 422,83 грн.) В іншій частині судовий збір підлягає віднесенню на рахунок держави. При вирішенні питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного. Відповідно до\~ст.\~133\~ЦПК України,\~судові витрати\~складаються з\~судового збору\~та витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед інших, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до\~ст.\~137\~ЦПК України,\~витрати,\~пов`язані з\~правничою допомогою\~адвоката,\~несуть сторони,\~крім випадків\~надання правничої\~допомоги за\~рахунок держави. За\~результатами розгляду\~справи витрати\~на правничу\~допомогу адвоката\~підлягають розподілу\~між сторонами\~разом із\~іншими судовими\~витратами.\~Для цілей\~розподілу судових\~витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до\~ч.5\~ст.\~137\~ЦПК України,\~у разі\~недотримання вимог\~частини четвертої\~цієї статті\~суд може,\~за клопотанням\~іншої сторони,\~зменшити розмір\~витрат на\~правничу допомогу,\~які підлягають\~розподілу між\~сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Так, позивач заявив про орієнтовний розмір судових витрат на професійну правничу допомогу 10000 грн (а.с. 6), з наданням доказів понесення витрат на правничу допомогу 7000 грн (а.с. 27). Представник відповідача у відзиві заявив клопотання про зменшення розміру витрат позивача на правничу допомогу, вказуючи на їх неспівмірність та завищеність. Представник позивача, в змагальному процесі, жодних заперечень у цьому питанні не висловила. При вирішенні питання щодо співмірності витрат позивача на правничу допомогу, суд звертає увагу на обсяг доказів на підтвердження співмірності та розумності таких витрат. Так, позивачем надано договір про правничу допомогу між позивачем та АО «Приват юрист» (а.с. 24-25), акт приймання-передачі наданих послуг від 15.06.2024, згідно якого на підготовку та подання до суду першої інстанції позову про відшкодування шкоди внаслідок кримінального правопорушення адвокатом витрачено 3,5 год часу, за ставкою 2000 грн. за годину, вартість послуги склала 7000 грн. Однак, вказаний акт не містить детального опису робіт виконаних адвокатом протягом 3,5 год, вартістю 7000 грн. Даний позов не є складним, витікає з кримінального провадження, а тому його складення, на переконання суду, не вимагало значного часу. Як слідує з матеріалів справи, при підготовці позову, представником позивача не було здійснено жодних запитів, не було навіть отримано належним чином завірених копій судових рішень, на які посилався представник позивача, не було подано заяв про витребування доказів. Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що клопотання представника відповідача про зменшення розміру витрат позивача на правничу допомогу, підлягає до задоволення, оскільки заявлений розмір витрат є неспіввісним з обсягом виконаної адвокатом роботи (наданих послуг), зі складності справи, ціною позову. На переконання суду, співмірним у даному випадку буде розмір витрат позивача на правову допомогу 5000 грн. Відповідач заявив у відзиві про орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу 10000 грн (а.с. 44-49), та надав докази понесення витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 грн (а.с. 57). На підтвердження розміру витрат відповідача на правничу допомогу суду надано копію договору між [PERSON] та представником адвокатом Новіковим М.О. (а.с. 51-53), а також акт-приймання послуг від 29.08.2024 на загальну суму 5000 грн., який містить детальний опис наданих адвокатом послуг (виконаних робіт), з зазначенням вартості кожної з наданих послуг, часу витраченого адвокатом на її надання (а.с. 54). За відсутності заперечень сторони позивача щодо співмірності розміру витрат відповідача на правничу допомогу, суд визнає розмір витрат відповідача на правничу допомогу - 5000 грн доведеним та співмірним обсягу наданих послуг, часу витраченого адвокатом на їх надання, вартості позову та значенню справи для сторони відповідача. Вирішуючи питання про розподіл між сторонами витрат на правничу допомогу, суд виходить з положень ч.2 ст. 137 ЦПУ України, відповідно до якої, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами, а також положень ст. 141 ЦПК України, згідно якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи (в тому числі витрати на правничу допомогу), покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов [PERSON] задоволено частково, то відповідно до ст. ст. 133, 137, 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на професійну правничу допомоги пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто в розмірі 1745,50 грн (розрахунок: 5000 грн розмір витрат визнаний судом співмірним обсягу наданих адвокатом послуг х 34,91 % відсоток задоволених позовних вимог /100 % = 1745,50 грн розмір). Відповідачу за рахунок позивача підлягають відшкодуванню витрат на правничу допомогу пропорційно розміру відхилених позовних вимог, тобто в сумі 3254,50 грн (розрахунок: 5000 грн розмір витрат відповідача на правничу допомогу х 65,09 % відсоток відхилених позовних вимог /100 % = 3254,50 грн).

Outcome: partial