Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася 21 травня 2024 року до суду із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Жовківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Львівському районі Львівської області Західного між\-ре\-гіо\-наль\-но\-го управління Міністерства юстиції, в якому просить: 1. Визнати громадянина України [PERSON] батьком [PERSON] , [INFO] . 2. Зобов`язати Жовківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального Управління юстиції (м. Львів) внести зміни до актового запису про народження [PERSON] , [INFO] , змінивши в графі по батькові з [INFO] на [INFO] , та видати нове свідоцтво про народження на прізвище [INFO] . 3. Внести зміни до актового запису № 20 від 16 серпня 2018 року, складеного виконавчим комітетом Річківської сільської ради Жовківського району Львівської області про народження [PERSON] , [INFO] , уродженки с. Рата Жовківського району Львівської області, вказавши прізвище, власне ім`я дитини, дату народження, місце народження - залишити без змін, в графі "по батькові" записати " [INFO] ", в графі "батько" замість " [PERSON] " записати " [PERSON] ", громадянин України, запис в графі "мати" - залишити без змін. В обґрунтування позову позивач [PERSON] покликається на наступне. Вказує, що [INFO] народила доньку, якій дала ім`я [PERSON] . Зазначає, що на момент зачаття, народження та реєстрації дитини у шлюбі не перебувала та на сьогоднішній день не перебуває, заяви від біологічного батька дитини щодо її походження від нього не було, батьківство дитини у відповідності до вимог ст. 135 Сімейного кодексу України було записано, виходячи з прізвища Позивача " [PERSON] " та з її слів по батькові " [INFO] ", що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Річківської сільської ради Жовківського району Львівської області від 16 серпня 2018 року. Вказує, що такого громадянина України, як [PERSON] не існує. Позивач придумала ім`я та по батькові, щоб з дитини не сміялись в садочку, школі, що наче в неї є батько. Насправді біологічним батьком дочки [PERSON] є [PERSON] , з яким позивач зустрічалась в період із початку 2017 року до літа 2018 року, від нього завагітніла та народила [INFO] року дочку. У свідоцтві не вказувала відповідача, бо з ним посварилась, він обіцяв одружитись та жити разом, але не зробив цього до, і після народження дитини, ігнорує усні звернення до нього. Окрім цього, вказує, що зазначені вище обставини підтверджуються довідкою про склад сім`ї № 460 та актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї № 459 від 10 травня 2024 року згідно якої, позивач сама проживає із дітьми та в неї немає чоловіка, являється матір`ю одиначкою, а вихованням дітей займається самостійно. З огляду на вказане звернулась в суд з даним позовом. Позивач в судове засідання не прибула, однак її представник в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, однак подав на адресу суду відзив про визнання позову, в якому зазначив, що викладені в позові обставини відповідають дійсності. Окрім цього просить суд розгляд справи провести у його відсутності. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Клопотань не подавав. На підставі ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі учасників, які не з`явилися в судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення такого, зважаючи на подані ними заяви про розгляд справи у їх відсутності, висловлені позиції у справі. Заслухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Частиною 3 статті 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так як відповідач подав відзив про визнання позову, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 7 Конвенції про права дитини дитина, наскільки це можливо, має право знати своїх батьків. Частиною 3 статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно ч. 1 статті 121 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану у відповідному порядку. Частиною 2 статті 125 СК України передбачено, що якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається, зокрема, за рішенням суду. Відповідно до копії свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 16 серпня 2018 року вбачається, що батьками дитини [PERSON] вказані мати - [PERSON] та батько - [PERSON] . Відповідно до ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Наведене знайшло своє підтвердження в Постанові Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів". Зокрема, відповідно до пункту 4 даної постанови справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. Із позовом про визнання батьківства чи материнства можуть звертатися до суду лише особи, зазначені у СК України. Пунктом 5 цієї ж Постанови визначено, що спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Статтею 134 СК України визначено, що на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Відповідно до п.п. 20 п. 1 розділу III глави І Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Згідно із п.п. 2.13.1 п. 2.13 Розділу II Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5, підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установленням неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Відповідно до п.п. 2.16.4 п. 2.13 Розділу II зазначених вище правил, на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею третьою Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною Постановою ВР № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини. При розгляді спору щодо визнання батьківства суд виходить зі змісту ч. 2 ст. 128 СК України. Таким чином, судом взято до уваги те, що сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved