Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-08 00:00:00

У березні 2024 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач), третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Виконавчого комітету Фастівської міської ради,в якому просив позбавити батьківських прав відповідача відносно сина [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги мотивовані тим, що батьками [PERSON] є позивач та відповідач. Шлюб, який було укладено 11.08.2018 року, між сторонами було розірвано 12.02.2022 року. Уже після розірвання шлюбу позивач дізнався, що його колишня дружина вагітна і було прийнято рішення щодо спільного проживання. [INFO] народився син [PERSON] . Проте, відносини сторін почали погіршуватися і 30.05.2023 року відповідач пішла з дому. Відповідач уникає спілкування з дитиною, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до сина, не цікавиться його життям, не піклується про нього, не утримує його матеріально та не спілкується з дитиною взагалі. На думку позивача, мати дитини самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, а тому, її має бути позбавлено батьківських прав. Відповідач подала заяву про визнання позову, де вказала, що ознайомлена із позовом та не заперечує, щоб її було позбавлено батьківських прав відносно сина [PERSON] . У судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Представник третьої особи у судовому засіданні вважає за доцільне позбавлення батьківських прав відповідачку відносно сина. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Як передбачено ч. 1 ст. 211 ЦПК України, розгляд справи відбувається у судовому засіданні. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України). Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнов проти України», вказано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08.04.2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Протокольною ухвалою суду від 03.06.2024 року постановлено викликати та допитати в якості свідків [PERSON] та [PERSON] .. Ухвалою суду від 07.05.2024 року витребувано у Головному центрі обробки спеціальної інформації Держаної прикордонної служби України інформацію щодо перетину державного кордону України відповідачкою. Протокольною ухвалою суду від 07.05.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її судовий розгляд. 18.07.2024 року витребувана інформація надійшла до суду та долучена до матеріалів справи. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши документи, вивчивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 11 серпня 2018 року у Фастівському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 236, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серія [NUMBER] , виданим 11 серпня 2018року (а.с. 12). 12 лютого 2022 року шлюб між сторонами було розірвано, про що видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 13). [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 14). Позивач [PERSON] та його син [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9, 11). Згідно акту обстеження житлово-побутових умов [PERSON] за вказаною адресою від 21.02.2024 року, позивач разом із сином проживають за зазначеною адресою. Зі слів [PERSON] , мати участі у вихованні дитини не приймає, життям дитини не цікавиться, матеріально не забезпечує. Будинок цегляний, загальною площею 52,6 кв.м., проживають в 1/2 будинку, складається із однієї кімнати, коридору, кухні, ванної кімнати та санвузла. В будинку електричне опалення. Кімната об лаштована належними меблями: дитяче ліжко, пеленальний столик, стільчик для годування та ванночка для миття. Всі кімнати мебльовані. Дитина охайна та доглянута. [PERSON] турботливий батько, який слідує за харчуванням та побутом дитини. В догляді за дитиною допомагає няня та бабуся, коли [PERSON] на роботі (а.с. 15). [PERSON] працює з 03.03.2021 року у Білоцерківській філії ТОВ «Київські телекомунікаційні мережі», загальна сума доходу з лютого 2023 року по січень 2024 року становить 152 241,30 грн. (а.с. 19). З місця проживання та роботи [PERSON] характеризується позитивно (а.с. 16, 18). Рішенням виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області від 30.10.2023 року №469, місце проживання [PERSON] , [INFO] , визначено разом із батьком [PERSON] , [INFO] (а.с. 20). У відповідності до висновку, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] [INFO] відносно сина [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з наданої інформацію Головним центром обробки спеціальної інформації Держаної прикордонної служби України, відповідачка [PERSON] , [INFO] 26.09.2023 року виїхала за межі державного кордону України через пункт пропуску Шегині та станом на 10.07.2024 року не поверталась. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила, що відповідачка самоусунулась від виконання своїх материнських обов`язків, залишивши п`ятимісячну дитину з батьком. З того часу її більше не бачили за адресою. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Згідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.89 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 зазначеної постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При винесенні рішення у справі судом враховано висновок Органу опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради про доцільність та відповідність інтересам дитини позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] , [INFO] , оскільки в Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та ті, на яких ґрунтується висновок органу опіки та піклування, суд вважає останній достатньо обґрунтованим та таким, що містить в собі переконливі аргументи, які вказують на те, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків по відношенню до свого сина. У судовому засіданні достовірно встановлено, що [PERSON] наразі проживає з батьком. Мати не відвідує дитину, не цікавиться її життям, тобто фактично самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків. Тобто, відношення матері до сина, а саме, до його утримання, виховання та розвитку є вкрай безвідповідальне. Проаналізувавши вищевикладені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що дійсно відповідач по справі вихованням свого сина не займається і ухиляється від своїх обов`язків по його утриманню та вихованню, не проявляє до дитини щонайменшої материнської турботи, тому вона повинна бути позбавлена батьківських прав відносно [PERSON] . Крім того, необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Вказаний висновок узгоджений з постановою Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18. Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі. В порядку, визначеному ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1 211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved