Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-16 00:00:00

І. Позиція сторін у справі. Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, у якому просила стягнути з відповідача Держави України через Державну казначейську службу України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на її користь відшкодування моральної шкоди у розмірі 20 000, 00 грн. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що старшим оперуповноваженим 1-го сектору управління стратегічних розслідувань у Київській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України Ототюком М. В. відносно позивача було складено вісім протоколів про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою, другою статті 172-7 КУпАП, і направлено для розгляду Сквирським районним судом Київської області. Постановою Сквирського районного суду Київської області у справі № 376/1423/23 про вчинення позивачем адміністративних правопорушень справу закрито у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. На думку позивача, посадова особа, грубо порушуючи Конституцію України, Закон України «Про Національну поліцію», навмисно сфальсифікувала відносно неї протоколи про притягнення до адміністративної відповідальності, чим заподіяла їй глибокі і тривалі моральні страждання, неправомірні дії з боку працівника поліції та наступні наслідки є психотравмуючими для неї. Неправомірними діями працівника поліції завдано моральної шкоди. На цей захист витрачено багато часу, матеріальних коштів, душевних та фізичних сил, пригніченість на роботі та їх перевірок з боку керівництва. Протиправними діями завдана моральна шкоди, а наслідками -дій працівників поліції безпосередньо зашкодили здоров`ю. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, заподіяних їй незаконним притягненням до адміністративної відповідальності на підставі завідомо неправдивих відомостей, внесених до постанови, у хвилюваннях, які були викликані незаконним обвинуваченням, вона пережила відчуття несправедливості, була пригнічена, переживала, що права були порушені, пережила упередженість співробітників правоохоронних органів, що викликало у неї невдоволення, невпевненість, недовіру до правоохоронних органів, обурення в момент складання протоколу пережила стан схвильованості. До моменту ухвалення остаточного рішення по вказаним вище справам позивач перебувала у постійному стресі, була обурена через таке зухвале та ганебне порушення законодавства України і її прав працівниками правоохоронного органу. Позивач вказує, що рішення та дії поліцейських образили та поставили під сумнів її порядність та добре ім`я, тому вона вимушена була доводити суспільству свою чесність і порядність у судовому порядку. Крім того, змушена витрачати свій час та нерви, захищаючи свої права замість того, щоб використати свій час на власні потреби, вимушена звертатись за правовою допомогою до адвокатів та сплачувати кошти, щоб адвокат представляв та захищав мої права. Свої моральні страждання і душевний біль позивач оцінює у 20 000, 00 грн. Представник відповідача Державної казначейської служби України у відзиві позов не визнала, заперечуючи проти задоволення позову, вказала, що Казначейство є неналежним відповідачем у справі, оскільки позов подано до Держави Україна, яка бере участь у справі через орган, дії якого призвели до завдання позивачеві шкоди. Залучення чи незалучення до участі у таких категоріях спорів Казначейства чи його територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є Держава, а не Казначейство чи її територіальний орган. Казначейство не повинно нести відповідальність за шкоду, завдану позивачеві внаслідок незаконних дій інших державних органів. Також представник вказав, що належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є, як правило, відповідне судове рішення, що набрало законної сили, або відповідне рішення посадових осіб органу державної влади вищого рівня. Ототожнюючи визнання дій незаконними із закриттям адміністративної справи, позивач посилається на постанову Сквирського районного суду Київської області від 03 серпня 2023 року у справі № 376/1423/23, якою провадження у справі про вчинення [PERSON] адміністративних правопорушень, передбачених частинами першою, другою статті 172-7 КУпАП, закрито у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративних правопорушень. Проте даною постановою протиправність або незаконність дій Департаменту стратегічного розслідування Національної поліції України не встановлена. При цьому сам факт закриття справи судом справи про адміністративне правопорушення не тягне за собою обов`язковим наслідком цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії відповідача завдали позивачеві моральну шкоду. Представник відповідача Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України позов не визнала, заперечуючи проти позову, вказала у відзиві, що позивачкою не доведено заподіяння їй діями працівника Департаменту ані фізичного болю та страждань, яких вона зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, ані душевних страждань, яких вона зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, ані душевних страждань, яких вона зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, ані приниження її честі та гідності, а також ділової репутації, тобто жодної складової, передбаченої вичерпним переліком частини другої статті 23 ЦК України, а наявність моральної шкоди обґрунтовується лише твердженням позивачки про її існування. Факт складення протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності, оскільки таке притягнення відбувається шляхом ухвалення судом відповідної постанови. ІІ. Процесуальні дії і рішення суду. 08 травня 2024 року вказана позовна заява, на виконання ухвали Сквирського районного суду Київської області від 15 березня 2024 року, надійшла до Печерського районного суду м. Києва, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано 09 травня 2024 року, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 09 травня 2024 року ухвалою судді у справі позовну заяву залишено без руху, на виконання якої 25 червня 2024 року засобами поштового зв`язку до суду надійшла заява про усунення недоліків та уточнена позовна заява /а. с. 32-33, 37-46/. 25 червня 2024 року у справі відкрито провадження для розгляду у спрощеному позовному порядку без виклику сторін /а. с. 47-48/. 04 липня 2024 року через Електронний суд до суду надійшов відзив представника відповідача Державної казначейської служби України, зареєстрований 04 липня 2024 року. 08 липня 2024 року до суду за допомогою Електронного суду надійшов відзив відповідача Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, зареєстрований 11 липня 2024 року. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. ІІІ. Фактичні обставини справи. 10 травня 2023 року щодо [PERSON] складено вісім протоколів про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією. Так, згідно з протоколом N 1553 від 10 травня 2023 року про те, що вона, перебуваючи на посаді начальника лікарні лікаря ветеринарної медицини Сквирської районної державної лікарні ветеринарної медицини, будучи суб`єктом на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», в порушення п. п. 1, 2 частини першої ст. 28 даного Закону, не повідомила Головне управління Держпродспоживслужби в Київській області про наявність у неї реального конфлікту інтересів, який виник 01 липня 2022 року внаслідок розгляду заяви дочки [PERSON] щодо працевлаштування у Сквирській районній державній лікарні ветеринарної медицини на посаду лікаря ветеринарної медицини епізоотолога І категорії, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією та передбачене частиною першою ст. 172-7 КУпАП. Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією N 1554 від 10 травня 2023 року, [PERSON] , перебуваючи на посаді начальника лікарні лікаря ветеринарної медицини Сквирської районної державної лікарні ветеринарної медицини, будучи суб`єктом на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», у порушення п. 3 частини першої ст. 28 даного Закону, вчинила дії та прийняла рішення в умовах реального конфлікту інтересів, а саме видала наказ від 01 липня 2022 року N 22-К щодо працевлаштування своєї дочки [PERSON] у Сквирській районній державній лікарні ветеринарної медицини на посаду лікаря ветеринарної медицини епізоотолога І категорії, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією та передбачене частиною другою ст. 172-7 КУпАП. Згідно з протоколом про адміністративні правопорушення, пов`язаних з корупцією N 1555, 1557, 1559 від 10 травня 2023 року, [PERSON] , перебуваючи на посаді начальника лікарні лікаря ветеринарної медицини Сквирської районної державної лікарні ветеринарної медицини, будучи суб`єктом на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», в порушення п. п. 1, 2 частиною першою ст. 28 даного Закону, не вжила заходів щодо недопущення будь-якої можливості виникнення конфлікту інтересів та не повідомила Головне управління Держпродспоживслужби в Київській області про наявність у неї реального конфлікту інтересів, а саме щодо суперечності між приватним інтересом та службовими повноваженнями, який виник перед підписанням наказів від 28 листопада 2022 року N 46-К, від 28 грудня 2022 року N 50-К, від 27 січня 2023 року N 6-К «Про нарахування надбавки», якими встановила своїй дочці [PERSON] надбавку в розмірі 50 % посадового окладу, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією та передбачене частиною першою ст. 172-7 КУпАП. Згідно протоколів про адміністративні правопорушення, пов`язаних з корупцією №№ 1556, 1558, 1560 від 10 травня 2023 року, [PERSON] , перебуваючи на посаді начальника лікарні лікаря ветеринарної медицини Сквирської районної державної лікарні ветеринарної медицини, будучи суб`єктом на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», в порушення п. 3 частини першої ст. 28 даного Закону, вчинила дії в умовах реального конфлікту інтересів, а саме підписала накази від 28 листопада 2022 року N 46-К, від 28 грудня 2022 року N 50-К, від 27 січня 2023 року N 6-К «Про нарахування надбавки», якими встановила своїй дочці [PERSON] надбавку у розмірі 50 % посадового окладу, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією та передбачене частиною другою ст. 172-7 КУпАП. У провадженні Сквирського районного суду Київської області перебували на розгляді чотири протоколи про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за частиною першою ст. 172-7 КУпАП та чотири протоколи про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за частиною другою ст. 172-7 КУпАП, справи за якими постановою Сквирського районного суду Київської області від 17 липня 2023 року об`єднанні в одне провадження та надано ЄУН № 376/1423/23. 03 серпня 2023 року постановою Сквирського районного суду Київської області у справі № 376/1423/23, яка набрала законної сили 14 серпня 2023 року, провадження у справі про вчинення [PERSON] адміністративних правопорушень, передбачених частиною першою, другою статті 172-7 КУпАП, закрито, у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення /а. с. 8-13/. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду. Частиною шостою статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Абзацом другим пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 встановлено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вина останнього в її заподіянні. Суд, зокрема повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Щодо наявності моральної шкоди Департамент зазначає, що наявність факту заподіяння моральної шкоди [PERSON] обґрунтовується лише твердженням позивачки про її існування, однак не підтверджується жодним доказом існування такої шкоди. Положеннями статті 81 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Проте, жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння [PERSON] моральної шкоди, позивачкою до суду не надано. Відповідно до частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з пунктом 1 розділу І Положення про управління стратегічних розслідувань в Київській області Департаменту, УСР в Київській області є структурним (відокремленим) підрозділом Департаменту та згідно із законодавством України здійснює оперативно-розшукову діяльність. Відповідно до пункту 1 розділу І Положення про Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України, затвердженого наказом Національної поліції України від 23 жовтня 2019 року № 1077 (у редакції наказу Національної поліції України від 05 грудня 2022 року № 859), Департамент є міжрегіональним територіальним органом у складі кримінальної поліції Національної поліції України, який бере участь у реалізації державної політики з питань боротьби з організованою злочинністю та згідно із законодавством України здійснює оперативно-розшукову діяльність. Згідно із підпунктом 3 пункту 1 розділу ІІ Положення № 1077 завданням Департаменту є реалізація повноважень Національної поліції України в частині боротьби з організованою злочинністю, злочинністю в органах державної влади та місцевого самоврядування, протидії корупції, захисту прав і свобод людини і громадянина та об`єктів права власності від протиправних посягань, зокрема: протидія корупції серед посадових осіб, на яких поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», ужиття заходів з метою виявлення корупційних правопорушень і правопорушень, пов`язаних з корупцією, та їх припинення відповідно до законодавства України. Відповідно до підпункту 27 пункту 1 розділу ІІІ Положення № 1077 Департамент відповідно до покладених на нього завдань здійснює складання у межах компетенції протоколів про правопорушення, пов`язані з корупцією, та направлення їх до суду в установленому законодавством порядку. Відповідно до положень статті 255 КУпАП протоколи про адміністративні правопорушення у справах про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 172-7 мають право складати уповноважені на те посадові особи органів Національної поліції. Згідно із положеннями статті 221 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 172-7 розглядають судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів. Відповідно до положень статей 283 та 284 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову у справі. По справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: про накладення адміністративного стягнення; про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; про закриття справи. Таким чином, складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності, оскільки таке притягнення відбувається шляхом прийняття судом відповідної постанови. Відповідно до статті 280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Суд погоджується з доводами представника відповідача Департаменту стратегічного розслідування Національної поліції України, що, складаючи протоколи про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, від 10 травня 2023 року №№ 1553-1560 працівник Департаменту діяв на підставі закону та у межах компетенції, і не можуть бути підставою, для притягнення Департаменту до цивільно-правової відповідальності. Встановлено, що постановою Сквирського районного суду Київської області у справі № 376/1423/23 від 03 серпня 2023 року оцінка діям працівника Департаменту стратегічного розслідування Національної поліції України не надавалася, вони не визнавалися протиправними або незаконними. Також встановлено, що будь-яких доказів завдання моральної шкоди позивачеві внаслідок складення протоколів щодо неї матеріали справи не містять, зокрема, як вказувала позивач, шкоди її здоров`ю. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їхній сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов є безпідставним і відмовляє у його задоволенні. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: dismissed