Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-22 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві зазначила, що 21 березня 1995 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] . Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей, які вже є повнолітніми. Підставою для розірвання шлюбу стало те, що вони не розуміли один одного, кожен вів свій спосіб життя, у зв`язку з чим відбувалися часті сварки. Позивачка вказала на те, що більше дванадцяти років з відповідачем разом не проживають та не ведуть спільного господарства. Відповідач виїхав на заробітки та більше додому не повертався. Також зазначила, що місце перебування відповідача їй не відоме, оскільки він не повідомляє та з його слів їй відомо, що відповідач створив нову сім`ю, однак добровільно розірвати шлюб не бажає. Оскільки подальше спільне проживання однією сім`єю та збереження шлюбу є недоцільним, суперечить спільним інтересам, позивачка просить шлюб з відповідачем розірвати. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги підтримує, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у її відсутності на підставі наявних у справі доказів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи належним чином повідомлявся, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних в справі доказів. На підставі ст.247 ч.2 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши всі обставини справи, суд вважає, що позов підставний і в судовому засіданні доведений. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 21 березня 1995 року та від даного шлюбу мають двох дітей, які вже є повнолітніми. Також встановлено, що сторони разом не проживають і не підтримують сімейних стосунків на протязі тривалого часу. Фактичні обставини щодо взаємин подружжя свідчать, що розлад в сім`ї має не тимчасовий характер, а подальше спільне проживання в шлюбі стало неможливим, оскільки взаєморозуміння між сторонами втрачено, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому при таких обставинах шлюб підлягає розірванню. Судові витрати в частині сплати судового збору покласти на відповідача.

Outcome: approved