Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-11 00:00:00

Позивач звернувся до Полтавського районного суду Полтавської області з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначив, що сімейні відносини між ними припинені з 2022 року по причині постійних сварок та непорозумінь на побутовому грунті. Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливі. Ухвалою суду від 14.03.2024 року позовна заява прийнята до розгляду із відкриттям провадження у справі та призначенням до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, вказав, що ніяких почуттів до відповідача не має. Відповідач постійно вчиняє сварки, викликає працівників поліції. Шлюбні відносини припинені між ними 2 роки тому. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, оскільки не бачить в цьому ніякого сенсу, боїться думки оточуючих та не впевнена, що після розірвання шлюбу позивач не вижене її з будинку. Крім того, вказала, що позивач зловживає спиртними напоями, вчиняє сварки та виганяє її з будинку. Суд, заслухавши сторін по справі, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 27.09.2006 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 27.09.2006 року, виданого Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції за актовим записом №1646. (а.с.3). На даний час, подружні відносини між сторонами припинені, позивач на розірванні шлюбу наполягає, відповідач заперечує щодо розірвання шлюбу. Як роз`яснено у п.10\~Постанови Пленуму Верховного Суду України N 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу судом, буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Враховуючи те, що з моменту подачі позову, а саме 04.03.2024 року примирення між сторонами не відбулося, позивач наполягає на розірванні шлюбу, приймаючи до уваги договірну природу шлюбу та принцип добровільності, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, а тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved