Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-23 00:00:00

30 квітня 2024 року\~ [PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом про поділ спільного сумісного майна подружжя.\~В обґрунтування позову зазначила, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 09 грудня 2000 року по 04 грудня 2019 року.\~Згідно рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області №212/8572/19 від 04 грудня 2019 року, шлюб між ними розірвано.\~За час перебування в шлюбі, сторонами було придбано трикімнатну квартиру за адресою: \~ [ADDRESS] . Квартира була оформлена на відповідача. В зв`язку з тим, що досягти певної згоди щодо поділу квартири не вдалось, вона звертається до суду з позовом про поділ майна. Просить розділити спільне сумісне майно та визнати за нею право власності на 1/2 частини квартири за адресою:\~ [ADDRESS] . Ухвалою суду від 02 травня 2024 позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків. 10 травня 2024 представником позивача подано клопотання про усунення недоліків. Ухвалою від 23 травня 2024 року було відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача \~в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення. Вислухавши сторони, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України(далі -ЦК України). Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. № 11). Зі змісту п.п. 23,24\~постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до вимог ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно із ч. ч. 2, 3 ст. 370 цього ж Кодексу, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до п.30\~постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. В силу ч. 1ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч.1ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, сторони з 09 грудня 2000 року перебували в зареєстрованому шлюбі, про що складено актовий запис №762, відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Жовтневої районної ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Відповідно рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 грудня 2019 року шлюб між ними розірвано (справа №212/8572/19), рішення суду набрало законної сили 08.01.2020 року. Під час шлюбу 05 серпня 2010 року, [PERSON] , придбав трикімнатну квартиру, житловою площею 42,6 кв.м., загальною площею 70,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Догорів купівлі - продажу був укладений в приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Колесниковою Н.Л. та зареєстровано в реєстрі за номером 1602, зазначений факт підтверджено Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 365337237 від 12.02.2024. Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №10114491 від 05.08.2010, на квартиру встановлено обтяження, на підставі договору іпотеки, зареєстрованого за №1615 05.08.2010, обтяжувач ПАТ «ЕРСТЕ БАНК», до повного погашення суми кредиту, відсотків та можливої неустойки відповідно до кредитного договору №014/ZANJ32/2/1 від 05.08.2010. Як вбачається з листа ПУАТ «ФІДОБАНК» №03-989 від 09.11.2021, щодо зняття обтяжень, ПУАТ «ФІДОБАНК», який є правонаступником ПАТ «ЕРСТЕ БАНК», повідомляє, [PERSON] повністю виконав зобов`язання за кредитним договором №014/ZANJ32/2/1 від 05.08.2010. ПУАТ «ФІДОБАНК» будь-яких фінансових претензій стосовно кредитного договору до [PERSON] не має. Відповідно до довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 04.04.2024 за № 201-20240404-0007603279, оціночна вартість об`єкта оцінки, а саме квартири за адресою: [ADDRESS] , зазначена у розмірі 463\~966, 82 грн.. На підставі вищевикладеного,\~виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні,\~суд задовольняє позовні вимоги, так як сторони визнають, що перебуваючи у шлюбі придбали квартиру [ADDRESS] , яка є їх спільною сумісною власністю подружжя, та не заперечують щодо визнання за кожним з них права приватної власності на нерухоме майно, а саме: на 1/2 його частину.

Outcome: approved