Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-09 00:00:00

26 липня 2024 позивач [PERSON] , через свого представника адвоката Костенка Олександра Миколайовича, звернулася до Згурівського районного суду Київської області з вищезазначеною позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON] , [INFO] , батьком [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , та зобов`язати Броварський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) внести відповідні зміни до актових записів про народження дітей, вказавши батьком дітей - [PERSON] . Стягнути з [PERSON] аліменти на користь позивача на утримання двох малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї третини заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з моменту подачі заяви і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. \~ \~ \~ \~Не стягувати з відповідача понесені судові витрати. В обґрунтування позову зазначає, що з 04 травня 2014 року позивач [PERSON] перебувала у близьких сімейних стосунках з відповідачем [PERSON] . Сторони проживали разом, як сім`я (без реєстрації шлюбу) в одному житловому будинку за адресою позивача: [ADDRESS] , вели спільне господарство, мали спільний бюджет, забезпечували себе продуктами харчування, проявляли піклування один до одного. У серпні 2014 року позивач дізналась про свою вагітність від відповідача, про що повідомила останнього. Відповідач позитивно сприйняв вказану звістку, та у період вагітності піклувався про Позивача, адже визнавав своє батьківство. Сторони планували майбутнє дитини та разом обирали ім`я дитині. Проте, у кінці грудня 2014 року, після побутової сварки відповідач покинув позивача та переїхав проживати в іншу місцевість. [INFO] в позивача народився син - [PERSON] . Відповідач не з`явився в органи ДРАЦС, не надав свою згоду на реєстрацію його, як батька, та фактично не визнав своє батьківство, у зв`язку з чим позивачем під час реєстрації дитини, відомості про батька були зазначені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України « [PERSON] », на честь свого батька (діда дитини). У лютому 2016 року під час зустрічі на святкування дня народження спільного знайомого відповідач вперше побачив свого сина, який повністю схожий на нього. Сторони розпочали спілкування, яке згодом перейшло у фазу відновлення стосунків, відповідач повернувся проживати до Позивача. У квітні 2017 року Позивач дізналась про повторну вагітність від відповідача, про що повідомила його. Відповідач визнавав своє батьківство та повідомив, що під час видачі свідоцтва на другого сина, також офіційно визнає своє батьківства і на першу дитину. [INFO] в сторін народився син - [PERSON] . Одразу після народження дитини (на десятий день після пологів) відповідач без будь-яких пояснень зібрав всі свої речі та покинув позивача з двома дітьми та повернувся проживати за своїм місцем реєстрації в с. Красне Броварського району Київської області. Коли постало питання реєстрації другої дитини (23.01.2018), відповідач повторно не з`явився в органи ДРАЦС, не надав свою офіційну згоду на реєстрацію його, як батька, та фактично не визнав своє батьківство, а тому Позивачем під час реєстрації дитини, відомості про батька були зазначені відповідно до ч.1 ст. 135 СК України - « [PERSON] . Відповідач працює водієм далекобійником та здійснює поїздки по всій території України та за її межами. В останній телефонній розмові в кінці травня відповідач повідомив, що повертається додому та після свого приїзду вони спільно, як батьки зможуть звернутися із заявою до органів ДРАЦСу, щодо визначення його батьком дітей. При цьому, з моменту народження другої дитини, відповідач щомісячно почав надавати матеріальну допомогу позивачу на утримання обох дітей. Останній купував подарунки та іграшки дітям, цікавився їхнім розвитком та життям. На підтвердження позовних вимог сторона позивача надає фото-світлини на яких в різні часові проміжки зображені Позивач і Відповідач разом з їхніми спільними дітьми за місцем їх проживання. З початку червня 2024 року відповідач перестав надавати будь-яку допомогу позивачу та їх спільним дітям, перестав виходити на зв`язок, ігнорує будь-які повідомлення. Позивач зверталась до відповідача щодо визнання батьківства дітей з метою захисту їх прав та інтересів, для можливості отримання аліментів, проте останній категорично відмовився подати заяву про реєстрацію його, як батька до органу державної реєстрації актів цивільного стану, тому позивач змушена звернутись до Згурівського районного суду Київської області з позовом про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження дітей та стягнення аліментів. Насамперед визнання батьківства позивачу необхідно для захисту прав та інтересів дітей, отримання аліментів та інших виплат, що гарантовані державними органами. З урахуванням розміру прожиткового мінімуму на дитину, та рівності обов`язку утримання спільних дітей, а також те, що відповідач є працездатною особою, але позивачу не відомо чи працевлаштований він офіційно та чи отримує офіційну заробітну плату, позивач вважає, що розмір аліментів повинен стягуватися в розмірі - однієї третини, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з моменту подачі заяви і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Крім того, у позовній заяві позивач, у разі невизнання стороною відповідача позову, просила призначити по справі судову молекулярно-генетичну експертизу та на вирішення експертів поставити питання «Чи являється [PERSON] біологічним батьком дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ?». Ухвалою судді Згурівського районного суду Київської області від 02 серпня 2024 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження, сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки, задоволено клопотання позивача про витребування доказів. 14 серпня 2024 року на виконання ухвали судді від 02.08.2024 в частині витребування доказів від Броварського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшли повні з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народжень: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . У підготовчому засіданні 03.09.2024 відповідач просив відкласти підготовче судове засідання з метою надання йому часу для проведення ДНК-тесту на батьківство. Суд задовольнив клопотання відповідача та відклав підготовче засідання на 9 год. 00 хв. 10.09.2024. У підготовче засідання, призначене на 10.09.2024, учасники справи не з`явилися, про дату, час, і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача [PERSON] адвокат Костенко О.М., подав до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи у відсутність сторони позивача у зв`язку з неможливістю явки в судове засідання, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити повністю. Крім того, просять долучити до матеріалів справи висновок молекулярно-генетичного експертного дослідження, що проведено за зверненням відповідача [PERSON] . Відповідач [PERSON] на офіційну електронну адресу суду направив заяву, в якій зазначає, що позов визнає в повному обсязі та просить прийняти визнання позову, не заперечує проти визнання його батьком відносно сина - [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , також просив внести його анкетні дані в актовий запис про народження дітей та змінити їх прізвище та по батькові, як вказано в позовній заяві. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Броварський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), у підготовче засідання свого представника повторно не направила, про причини неявки суд не повідомила, пояснень щодо позову та заяв про відкладення чи розгляд справи у відсутність представника третьої особи до суду не подала. Ухвалу суду від 02.08.2024 в частині витребування доказів виконала. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з відсутністю сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд визнав можливим розглядати справу за відсутності учасників справи, оскільки у справі є достатньо матеріалів про права та правовідносини сторін та неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи. Згідно з\~ч.\~3\~та 4\~ст.\~200\~ЦПК України\~за результатами\~підготовчого провадження\~суд ухвалює\~рішення у\~випадку визнання\~позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому\~статтями 206,\~207\~цього Кодексу. Згідно із частинами першою, четвертою\~статті 206 ЦПК України\~позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 572/2515/15-ц щодо застосування норм ст. 206 ЦПК України дійшов висновку, що суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову. Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. З досліджених в судовому засідання письмових доказів судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] є матір`ю малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 17, 18 копії свідоцтв про народження). Діти зареєстровані за адресою зареєстрованого місця проживання матері [PERSON] [ADDRESS] (а.с. 13, 21, 22 копії витягів з реєстру територіальної громади). З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Баришівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 21 березня 2024 року, вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , про що 05 травня 2015 року виконавчим комітетом Новоолександрівської сільської ради Згурівського району Київської області складено актовий запис №6. Батько [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с. 17). Підстава запису відомостей про батька дитина [PERSON] заява про державну реєстрацію народження відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України від 05 травня 2015 року (а.с. 43-44 повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00046370434 від 06.08.2024). З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Виконавчим комітетом Новоолександрівської сільської ради Згурівського району Київської області 23 січня 2018 року, вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , про що 23 січня 2018 року виконавчим комітетом Новоолександрівської сільської ради Згурівського району Київської області складено актовий запис №1. Батько [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с. 18). Підстава запису відомостей про батька дитини [PERSON] заява про державну реєстрацію народження відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України від 23 січня 2018 року (а.с. 45-46 повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00046370359 від 06.08.2024). У позовній заяві позивач зазначає, що вони з відповідачем перебували у фактичних сімейних відносинах, проживали разом. Відповідач [PERSON] є біологічним батьком дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проте під час реєстрації дітей в органах ДРАЦСу не надав свою офіційну згоду на реєстрацію його як батька. На підтвердження цього факту надає, зокрема, належним чином засвідчені копії фотознімків, на яких зображено позивача з відповідачем, відповідача з дітьми різного віку, в різній обстановці та в різну пору року в тому числі й разом з позивачем (а.с. 23-26). На фотознімках помітна схожість дітей на відповідача [PERSON] . За зверненням відповідача [PERSON] Медико-генетичним центром «Мама Папа» 06.09.2024 проведено молекулярно-генетичне експертне дослідження, за результатами якого складено висновок молекулярно-генетичного експертного дослідження для подання до суду від 06.09.2024, номер висновку: 44563, відповідно до якого: -Ймовірність того, що [PERSON] , [INFO] , є біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , в рамках проведеного дослідження складає 99,999999%. -Ймовірність того, що [PERSON] , [INFO] , є біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , в рамках проведеного дослідження складає 99,999999%. (а.с. 58-79). Після проведення експертного дослідження, відповідач направив до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. За відсутності заяви, право подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду (ч. 1 ст. 128 ЦПК України). Згідно з ч. 3 ст. 128 СК України позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття, а також позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. При цьому, позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 СК України. Відповідно до ст. 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. За змістом статті 121, частини 1 статті 122 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Згідно зі ст. 7 Конвенції про права дитини, дитина, наскільки це можливо, має право знати своїх батьків. У постанові Верховного Суду від 25 серпня 2020 року по справі № 478/690/18 визначено, що висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства. Крім того, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», у справі Калачова проти Російської Федерації зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства («Kalacheva v. Russia», заява № 3451/05, пункт 34, рішення ЄСПЛ від 07 травня 2009 року). З огляду на вище зазначене, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами доведено, що батьком малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є відповідач [PERSON] . Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання двох малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , то відповідно до вимог ст.\~180\~Сімейного\~кодексу\~України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стаття 182 СК України\~визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір\~аліментів на\~одну дитину\~не може\~бути меншим,\~ніж 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини\~права на утримання, яке кореспондується із конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно\~зі ст.141\~\~СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є біологічним батьком малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, та, зокрема, зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач визнав позовні вимоги в повному обсязі. За таких обставин є всі законні підстави для задоволення позову в повному обсязі. При зверненні\~до суду\~позивач [PERSON] \~сплатила судовий\~збір\~за дві позовні вимоги немайнового характеру у загальному розміні 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок, який просила не стягувати з відповідача. Враховуючи клопотання позивача, суд вважає за можливе не застосовувати до відповідача ст.\~141\~ЦПК України та не стягувати з відповідача понесені позивачем судові витрати. На підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивач [PERSON] звільнена від сплати судового збору за вимогою майнового характеру про стягнення аліментів, тому, відповідно до ч. 6\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір за цією вимогою підлягає стягненню з відповідача [PERSON] . З урахуванням положень ст. 176 ЦПК України, даних Державної статистики України про середню заробітну плату у Київській області, судовий збір, що підлягає стягненню з відповідача складає 1211,20 грн. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання судового рішення у межах суми платежу аліментів за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved