Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-18 00:00:00

13.05.2024 року до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов позов ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» позов до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, вимоги у якому обґрунтовано тим, що 16 лютого 2021р. між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 7295243510. 07.10.2016 року між ТОВ ФК «ЦФР» та АТ «Таскомбанк» було укладено Договір відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016, за яким останній набув права вимоги від первісного кредитора за кредитними договорами. 08.11.2023 між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено Договір факторингу № НІ/11/11-ф, у відповідності до умов якого, АТ «Таскомбанк» передає (відступає), ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні АТ «Таскомбанк» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрах прав вимоги. Відповідно до Додатку №1 до Договору факторингу № НІ/11/11-ф від 08.11.023 року реєстру прав вимог, ТОФ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 24333 грн. 16 коп., з яких: -12866 грн. 92 коп.- сума заборгованості по тілу кредиту; -01 грн. 19 коп. - загальна заборгованість по відсоткам; -11465 грн. 05 коп. загальна заборгованість по комісії; - 00 грн. 00 коп. пеня/штрафи. Згідно з умовами Кредитного договору Позичальник зобов`язується вчасно повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом в порядку, визначеному цим Договором. Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит в строки, передбачені Кредитним договором. Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №б-979цс15 "... боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі". При умові, що відповідач з будь-яких підстав не отримав вищезазначене повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті існуючої заборгованості на рахунки первісного кредитора, які вказані в кредитному договорі, і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України. Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, Відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. -В зв`язку із викладеними обставинами, позивач ТОВ «Фінансова компанія» «Європейська агенція з повернення боргів» просить суд стягнути з [PERSON] , [INFO] , на свою користь заборгованість за кредитним договором № 7925243510 від 16 лютого 2021 року, в сумі 24333 грн. 16 коп., яка складається із: 12866 грн. 92 коп.- сума заборгованості по тілу кредиту; 01 грн. 19 коп. - загальна заборгованість по відсоткам; 11465 грн. 05 коп. загальна заборгованість по комісії; 00 грн. 00 коп. пеня/штрафи, а також понесені судові витрати. Представник позивача [PERSON] до початку судового засідання надала суду клопотання, в якому просила розгляд справи здійснювати за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, правом на подання відзиву не скористався. У зв`язку з тим, що представник позивача не заперечувала проти розгляду справи по суті за відсутності відповідача, суд з його згоди ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, зазначає наступне. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1 ст.13 ЦПК України). Судом установлено, що 16 лютого 2021 року [PERSON] уклав з ТОВ "Фінансова компанія» Центр фінансових рішень» кредитний договір №7925243510, за умовами якого отримав в кредит, із сумою/лімітом у розмірі 22349 грн. 00 коп., строком на 12 місяців, із визначеним щомісячним графіком його повернення (а.с. 7). Відповідно до ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За вимогами ст.ст. 526, 530\~ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.\~611\~ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 1ст.\~512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст.\~514\~ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц та від 16 жовтня 2018 року у справі №914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу. У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. Верховний Суд у постанові від 14 червня 2023 року у справі № 755/15965/17 зазначив, що дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до ст.514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення ч. 1 ст.203\~ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514\~ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається. У позовній заяві позивач посилається на ту обставину, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права вимоги за кредитним договором №7925243510 від 16.02.2021 року, укладеним з відповідачем [PERSON] , на підставі договору факторингу від 08.11.2023 року, укладеного з АТ «Таскомбанк», яке в свою чергу набуло право вимоги до відповідача на підставі договору відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 року, укладеного з ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень». Відповідно до статті 12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі статтею 81\~ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). За приписами статті 77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд зазначає, що відповідно до ч. 5 ст.\~177\~ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). Позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема, щодо виникнення кредитних договірних правовідносин між сторонами на підставі кредитного договору та невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, суму боргу, подавши суду належні і допустимі докази, оскільки обов`язок подання доказів покладається на сторін. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Суд критично ставиться до обставин отримання АТ «Таскомбанк» права вимоги до [PERSON] , як боржника первісного кредитора ТОВ "ФК «Центр фінансових рішень»", оскільки договір відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 між цими особами укладений 07.10.2016 року, а кредитний договір, який нібито серед іншого є його предметом, укладений з відповідачем 16 лютого 2021 року. Таким чином, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що на момент укладення договору про відступлення первісним кредитором ТОВ «ФК`ЦФР» права вимоги до АТ «Таскомбанк» від 07.10.2016 р. боргові зобов`язання за кредитним договором [PERSON] від 16.02.2021 року ще не існували, а тому не могли бути передані новому кредитору, на час укладення договору відступлення права вимоги від 07.10.2016 року. Таким чином, позивачем не надано належних та допустимих доказів, у розумінні статей 77,78 ЦПК України, на підтвердження заявленої вимоги, а тому у суду відсутні підстави вважати, що позивач, як черговий правонаступник кредитора, набув прав вимоги за вищевказаним кредитним договором. За таких обставин, ураховуючи подання позивачем заяви про розгляд справи у його відсутність, що позбавляє суд можливості роз`яснити в судовому засідання наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку з їх недоведеністю. \~ \~ \~ \~У зв`язку із відмовою у позові, понесені позивачем витрати по сплаті судового збору, не підлягають стягненню на його користь. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed