Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-12 00:00:00

позивач звернувся до суду позовом до [PERSON] за участю третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивував тим, що 27 травня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан та відповідачем укладено кредитний договір № 3782420, відповідно до умов якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 5 000 грн строком на 30 днів з можливістю пролонгації та фіксованою процентною ставкою 5 % на день. 13 вересня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та позивачем укладено договір факторингу № 07Т, відповідно до якого позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором № 3782420 від 27 травня 2021 року. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 3782420 від 27 травня 2021 року загальна заборгованість відповідача за невиконання умов договору за період з 13 вересня 2021 року по 20 лютого 2024 року становить у розмірі 23 250 грн, яка складається із простроченої заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5 000 грн, простроченої заборгованості за відсотками у розмірі 17 250 грн, заборгованості по комісії у розмірі 1 000 грн. У зв`язку з чим просить стягнути з відповідача вказану заборгованість та витрати по сплаті судового збору. Ухвалою суду від 05 квітня 2024 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. 27 травня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан та відповідачем укладено кредитний договір № 3782420, відповідно до умов якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 5 000 грн строком на 30 днів з можливістю пролонгації та фіксованою процентною ставкою 5 % на день (а.с. 35-42, 43-45, 83). Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 3782420 від 27 травня 2021 року загальна заборгованість відповідача за невиконання умов договору за період з 13 вересня 2021 року по 20 лютого 2024 року становить у розмірі 23 250 грн, яка складається із простроченої заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5 000 грн, простроченої заборгованості за відсотками у розмірі 17 250 грн, заборгованості по комісії у розмірі 1 000 грн (а.с. 16-17). Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень. Третя особа не скористалась своїм правом подачі пояснень на позовну заяву. Згідно положень ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору. Відповідно до укладеного договору та статей 1049, 1050 та 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. 13 вересня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та позивачем укладено договір факторингу № 07Т, відповідно до якого позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором № 3782420 від 27 травня 2021 року (а.с. 18, 51-63). Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, згідно з нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору. Оскільки передача прав вимоги до боржника відбулася за кредитним договором № 3782420 від 27 травня 2021 року, тому суд доходить висновку про задоволення позовних вимог по цій справі в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5 000 грн, простроченої заборгованості за відсотками у розмірі 17 250грн. Щодо вимог позивача про стягнення заборгованості по комісії суд зазначає наступне. Так, умовами п.1.5.1 кредитного договору передбачено, що комісія за надання кредиту 1000 грн нараховується за ставкою 20 відсотків від суми кредиту одноразово. Проте, ні умовами кредитного договору, ні іншими доказами не підтверджено зміст та перелік зазначених послуг (сплати комісії за надання кредиту). Статтею 1 п. 17 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що послуга це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Разом з тим, вказана комісійна винагорода є платою за послуги, що супроводжують кредит, а саме - за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок споживача, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, що за своєю природою є дискримінаційним, суперечить моральним засадам суспільства, а тому є незаконним в силу вимог ч.5 ст.11, ч.1, 2, 5, 7 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц викладена правова позиція, відповідно до якої умова договору про надання споживчого кредиту, укладеного після 16 жовтня 2011 року, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів» (будь-які збори, відсотки, комісії, платежі), є нікчемною на підставі частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», норма якої діяла з 16 жовтня 2011 року до внесення змін на підставі Закону України «Про споживче кредитування»№ 1734-VIII від 15 листопада 2016 року. Враховуючи те, що заявлена позивачем вимога про стягнення з відповідача комісії не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки такі послуги не є послугою у визначенні вказаного Закону, тому позовні вимоги в частині стягнення комісії задоволенню не підлягають. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 грн. На підтвердження надання правової допомоги, позивачем надано акту про підтвердження факту надання правничої допомоги (а.с. 20), копію додаткової угоди до договору про надання правової допомоги (а.с. 21), копію детального опису виконаних робіт (а.с. 27), копію договору про надання правової допомоги (а.с. 46-50). Відповідач не скористався своїм правом подачі клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 1 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Нормами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Outcome: partial