Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-09 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 22 лютого 2024 [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона із 14 вересня 2002 з відповідачем [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду від 11 березня 2016 був розірваний. Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON] , [INFO] та неповнолітню [PERSON] , [INFO] . Також рішенням суду від 12 серпня 2021 з відповідача стягнуто аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , 2003 р.н. на її навчання до досягнення нею 23-річного віку. На підставі рішення суду від 16 серпня 2021 з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] , 2013 р.н. Проте, батько сплачує аліменти не регулярно, в той час як необхідно забезпечувати дітей всім необхідним. Зазначає, що [PERSON] знаходиться на повному її утриманні, проживає разом із нею, натомість тривалий час відповідач не проявляє жодного інтересу до своєї дитини, не підтримує її та не приймає участі у її вихованні, його не цікавить здоров`я, навчання та моральний стан дитини. Батько не зустрічається з донькою, тобто повністю втратив родинний зв`язок. Натомість, повне фінансування життєдіяльності неповнолітньої [PERSON] здійснюється за її рахунок. Вказує на те, що відповідач не виконує свого батьківського обов`язку відносно неповнолітньої доньки щодо участі у її вихованні та матеріальному забезпеченні, не проявляє інтерес до неї, не приймає участь у її моральному становленні, як особистості. Посилаючись на викладені вище обставини, [PERSON] просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 29 лютого 2024 відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом та призначено її до підготовчого засідання. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву у 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження (а. с. 34-35). Ухвалою суду від 22 квітня 2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду (а. с. 54). Заяви (клопотання) учасників справи. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, представник останньої - адвокат Юшкевич Є.Ю. подала письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у їх відсутність ( а.с. 78). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився повторно, будучи повідомленим про розгляд справи за останнім відомим місцем реєстрації (а. с. 62, 69-70). В установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк до суду не надано відзиву на позовну заяву. Представник третьої особи - Управління "Служба у справах дітей" Сумської міської ради у судове засідання також не з`явився, причини неявки не повідомили (а. с. 68, 75). За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при підготовці справи до розгляду дотримано вимоги ЦПК України щодо належного повідомлення сторін про розгляд справи. Приймаючи до уваги предмет спору, його значення для сторін, за письмової згоди позивача, враховуючи, що відповідач був належним чином повідомленим про місце, дату і час судового засідання, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України та ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.09.2002, який рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 11 березня 2016 був розірваний (а. с. 20). Сторони у справі [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а. с. 17). Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 16 серпня 2021 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частки на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] до її повноліття (а. с. 23-24). З акту про фактичне місце проживання вбачається, що [PERSON] , [INFO] проживає в [ADDRESS] разом із матір"ю [PERSON] (а. с. 12). Встановлено, що [PERSON] , 2013 р.н. знаходиться під медичним наглядом лікаря-педіатра, дитину постійно супроводжує мати [PERSON] . Також мати відвідує дитину у закладі освіти, де остання навчається, відвідує батьківські збори та інші заходи, піклується про забезпечення дитини необхідним одягом та речами для навчання. Крім того, дитина відвідує гурток позашкільної освіти що підтверджується матеріалами справи у їх сукупності (а. с. 25-27). Згідно довідки КНП СОР «СОКОЦ» [PERSON] працює у даному закладі на посаді сестри медичного відділення з 2001 по теперішній час та має стабільний дохід (а. с. 18-19). У зв`язку з тим, що [PERSON] свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не бажає підтримувати доньку матеріально, не цікавиться її потребами, навчанням, розвитком, не розуміє необхідності своєї участі у житті дитини, иУправління "Служба у справах дітей" Сумської міської ради вваєає за можливе позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його доньки [PERSON] , [INFO] (а. с. 76-77). Вказане свідчить про те, що відповідач [PERSON] вже тривалий час ухиляється від виконання своїх обов`язків по належному догляду та вихованню неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , що відповідно до статті 164 Сімейного Кодексу України є однією з підстав позбавлення батьківських прав. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У справі «Мамчур проти України» (заява №10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року втручання держави у сімейне життя має не тільки ґрунтуватися на нормах національного права, тобто бути законним, та переслідувати легітимну мету у виді захисту прав дитини, а й бути «необхідним у демократичному суспільстві», а саме відповідати нагальній суспільній потребі такого виняткового втручання у відносини сторін (п. п. 49-51, 59, 60). Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У відповідності до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою ВР України від 27.02.1991 року, держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з ч. ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно з ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Аналогічне позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 6 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20). Крім того, Європейський суд з прав людини ухвалив рішення у справі «Ілля Ляпін проти Росії» (заява (№ 70879/11), в якому зазначив, що якщо батько не підтримує стосунки з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). Відповідно до висновку Управління "Служба у справах дітей" Сумської міської ради [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , так як батько ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до неї (а. с. 77). Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав, суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Враховуючи те, що рішенням Білопільського районного суду від 16.08.2021 з [PERSON] на користь [PERSON] вже стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частки на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , відтак питання щодо стягнення аліментів судом не вирішується. Висновки суду. Виходячи з системного аналізу вищенаведених положень законодавства, наданих суду доказів, які не викликають сумнівів у їх допустимості та достовірності, суд дійшов до наступних висновків. Вирішуючи питання про позбавлення відповідача батьківських прав на утримання дитини, суд бере перш за все до уваги те, що дитина є неповнолітньою. У формуванні самооцінки дитини значну роль відіграє сім`я, стиль сімейного виховання, який визначається батьківськими ціннісними орієнтаціями, установками, емоційним ставленням до дитини. Особливості сприйняття батьків дитиною і способи поведінки з ними обумовлюють засвоєння дітьми основних правил і норм поведінки, виробляють їх позицію по відношенню до світу і самого себе. З огляду на викладене, враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а також з метою попередження негативних наслідків для дитини, суд вважає встановленим той факт, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , не піклується про її стан здоров`я, фізичний, моральний та духовний розвиток, матеріально не забезпечує. Враховуючи вищевикладене, у якнайкращих інтересах дитини, яка потребує постійного супроводу та догляду, суд, оцінюючи докази у їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позову про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки [PERSON] , оскільки це буде відповідати насамперед її інтересам. Позбавлення батьківських прав відповідача в свою чергу надасть дитині можливість у майбутньому отримати ряд гарантованих державою пільг та допоможе у подальшому самоствердитися у дорослому житті. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved