Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-15 00:00:00

У липні 2024 року Комунальне підприємство теплових мереж «Тернопільміськтеплокомуненерго» Тернопільської міської ради (далі - КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР) звернулося в суд із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення солідарно з відповідачів заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води в сумі 62 958,70 гривень, а також 3 028 гривень судового збору (а.с. 1-2). В обґрунтування вказаного позову КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР зазначило, що вони здійснюють забезпечення тепловою енергією та гарячою водою житла за адресою: [ADDRESS] , яке займають відповідачі. Згідно з статтями 67, 68, 162 Житлового кодексу УPCP та пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, відповідачі за надані позивачем послуги зобов`язані щомісячно вносити на його рахунок оплату за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Однак, передбачених зазначеними нормами обов`язків відповідачі не виконують, внаслідок чого за період 01 листопада 2019 року по 01 травня 2024 року заборгували підприємству 62 958,70 гривень. Згідно виписки з особового рахунку про заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за даною адресою в сумі 34 305,01 гривень є заборгованістю за попередній період (залишок на 01 листопада 2019 року), яка не включена в суму заборгованості та не пред`являється до стягнення. Щодо строку позовної давності, то вказують, що такий строк не пропущений на підставі пункту 12 «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), яким було доповнено, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені у тому числі статтями 257 та 258 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину. Крім того, з 01 грудня 2021 року у місті у відповідності до законодавства України вступили в дію нові договірні відносини між споживачами послуг з постачання теплової енергії та гарячої води та надавачем послуг КП «ТМТКЕ». На даний момент чинним є публічний договір приєднання, який діє з 01 грудня 2021 року та оприлюднений на сайті КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР. Нарахування за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, з постачання теплової енергії та гарячої води проводиться згідно тарифів, встановлених рішеннями виконавчого комітету Тернопільської міської ради: №827 від 05 листопада 2018 року «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води»; №1105 від 01 грудня 2021 року «Про встановлення тарифів на теплову енергію, послуги з постачання теплової енергії та гарячої води». Добровільно ліквідувати борг відповідачі відмовляються, а тому, сума боргу підлягає стягненню з них в примусовому порядку. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 липня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом комунального підприємства теплових мереж «Тернопільміськтеплокомуненерго» Тернопільської міської ради до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 17). [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] своїм правом на відзив не скористалися, що передбачено статтею 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). У судове засідання представник позивача КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР Дишкант М.Р. не з`явилася, однак, подала суду заяву, у якій просить здійснити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує щодо винесення заочного рішення по справі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення №0600284016979, №0600284016359, №0600283995329, в яких зазначено, що «адресат відсутній за вказаною адресою», а також оголошеннями про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме (а.с. 33-35). Відповідно до частини п`ятої, пункту 2 частини сьомої, пункту 4 частини восьмої, частини одинадцятої статті 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки, зокрема, про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (пункт 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Дані висновки узгоджуються з постановами Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі №757/15603/19 (провадження №61-7187св22), 30 листопада 2022 року у справі №760/25978/13-ц (провадження №61-6788св22), 31 серпня 2022 року у справі №760/17314/17). Відповідно до частини 3 статті 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. В свою чергу, позивач (його представник) скористався вимогами частини 3 статті 211 ЦПК України. Тому, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутності учасників справи, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи №361/8331/18 від 01 жовтня 2020 року. В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні». Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з частиною 4 статті 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд вважає, що відповідачі про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили, а тому відповідно до статті 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення. У зв`язку з неявкою учасників справи, з підстав, передбачених частиною 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, ознайомившись та дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги з наступних підстав. Як вбачається із довідки про осіб, зареєстрованих за адресою: [ADDRESS] , станом на 09 травня 2024 року, зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 4). Також, позивачем долучено скриншот із сайту КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР в якому міститься повідомлення для споживачів про те, що 01 грудня 2021 року вступають у дію типові публічні договори про надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води (а.с. 10). Відповідно до пункту 1 типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії від 31 жовтня 2021 року, цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води індивідуальному споживачу. Цей договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України (а.с. 11-12). Згідно з пунктом 1 типового індивідуального договору про надання послуги з постачання гарячої води від 30 грудня 2023 року, цей договір є публічним договором приєднання, що укладається з метою надання послуги з постачання гарячої води індивідуальному споживачу. Цей договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України (а.с. 13-14). Протягом 2019 - 2023 років були складені акти про запуск системи опалення в роботу в опалювальний період, зокрема, за адресою: [ADDRESS] , зокрема 30 жовтня 2019 року, 16 жовтня 2020 року, 18 жовтня 2021 року, 23 листопада 2022 року, 17 жовтня 2023 року (а.с. 5-7). 17 травня 2024 року позивачем КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР складено повідомлення №1404/17/246, за адресою: [ADDRESS] , про наявність станом на 01 травня 2024 року заборгованості у розмірі 97 263,71 гривні за послуги з централізованого теплопостачання та необхідність сплатити зазначену заборгованість протягом 15 днів (а.с. 9). Згідно виписки з особового рахунку про заборгованість за послуги централізованого опалення та постачання гарячої води [PERSON] ( [ADDRESS] , особовий рахунок: [NUMBER] ) від 21 травня 2024 року за період з 01 листопада 2019 року по 01 травня 2024 року виникла заборгованість у розмірі 62 958,70 гривень (а.с. 8). Відтак, до виниклих між сторонами правовідносин підлягають застосуванню наступні норми матеріального права. З оборотної сальдової відомості по всьому періоду споживання відповідачами послуг позивача вбачається, що заборгованість виникла та накопичувалася за споживачами в період з листопада 2019 року. Відповідачі не здійснювали оплати за опалення. Суд встановив, що відносини, які виникли між сторонами цього спору, є правовідносинами, пов`язаними з наданням послуг з централізованого опалення, теплової енергії та постачання гарячої води, та регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання» та іншими нормативно-правовими актами України. Стаття 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначає, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Так, учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг (частина 1 статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до статей 7-8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець зобов`язаний, зокрема, забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів, а споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Статтями 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» встановлено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується у судовому порядку. Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Згідно із статтями 322, 360 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (стаття 317 ЦК України). Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. Власник квартири зобов`язаний нести витрати з її утримання, у тому числі оплачувати комунальні послуги, незалежно від того, проживає він у належній йому квартирі чи ні, якщо він в установленому порядку не відмовився від надання таких послуг (постанова Касаційного цивільного суду Верховного суду від 02 квітня 2020 року у справі №757/29813/17-ц). При цьому, суд виходить з того, що квартира відповідачів знаходиться у багатоквартирному будинку і підключена до єдиної мережі централізованого опалення, безперервну роботу і обслуговування якої забезпечує позивач. Ці послуги у зазначений період надавалися і споживалися, з приводу неналежної якості послуг або їх відсутності відповідачі не зверталися. Факт отримання вказаних послуг відповідачами не спростований, докази того, що у квартирі відсутнє (відключене у встановленому порядку) централізоване опалення відсутні, за спожиті послуги відповідно до особового рахунку позивачем нараховувалась помісячна плата, однак, відповідачі їх оплату не здійснювали. У відповідності зі статтею 67 Житлового кодексу України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплову енергію, та інші послуги) береться, крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. У постанові судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України у справі №6-2951цс15 від 20 квітня 2016 року, міститься правова позиція, в якій зазначено «що хоч у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Подібний висновок міститься і у постанові Верховного Суду у справі №210/5796/16-ц від 18 березня 2019 року, в якому встановлено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги. Згідно загальних умов виконання зобов`язання, встановлених статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з вимогами частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до вимог частини 1 статті 901, частини 1 статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Так, судом встановлено, що позивач здійснює забезпечення помешкання відповідачів теплопостачанням, у тому числі надавав послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води та послуги з постачання теплової енергії в період з 01 листопада 2019 року по 01 травня 2024 року. Відповідачі не вносили оплату за спожиті послуги, у зв`язку з чим утворилася заборгованість в розмірі 62 958,70 гривень, про що свідчить виписка з особового рахунку про заборгованість [PERSON] ( [ADDRESS] , особовий рахунок: [NUMBER] ) від 21 травня 2024 року за послуги централізованого опалення та постачання гарячої води. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень. Жодних доказів на спростування викладених у позові обставин відповідачами суду не надано. За таких обставин суд доходить до висновку, що наявні порушення відповідачами прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] солідарно в користь КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, послуги з постачання теплової енергії в сумі 62 958,70 гривень. Відповідно до частин 1 та пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з частиною першої, пунктом 1 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. При зверненні до суду з вказаним позовом, позивачем КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР були понесені судові витрати у сумі 3 028 гривень, що підтверджується наявною в матеріалах справи Платіжною інструкцією №1548 від 05.07.2024 (а.с. 3). Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, то у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача понесенні останнім при зверненні до суду судові витрати у вищевказаному розмірі з кожного окремо, в рівній частині. Одночасно суд роз`яснює, що відповідно до вимог ст.288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved