Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-09 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернулася [PERSON] , з посиланням на те, що [INFO] в селі Розкішна Ставищенського (зараз-Білоцерківського) району Київської області померла [PERSON] , 1928 року народження, яка була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ( [ADDRESS] . За місцем реєстрації фактично не проживала, оскільки в зв`язку з похилим віком та станом здоров`я постійно проживала без реєстрації в будинку [ADDRESS] разом з дочкою [PERSON] , що здійснювала її догляд до дня смерті [INFO] . Спадкоємицею за законом першої черги, дочкою спадкодавці, є вона, [PERSON] .. Її батько [PERSON] , чоловік спадкодавці, помер [INFO] . Спадкоємицею за законом п`ятої черги, яка була зареєстрована разом із спадкодавцею, проте фактично не проживала, є внучка спадкодавці, її дочка [PERSON] .. До спадкового майна померлої належить земельна ділянка розміром 0,5000 га розташована на території Розкішнянської сільської ради Ставищенського району Київської області, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, що належала її померлій матері [PERSON] .. Ставищенською селищною радою на підставі зареєстрованого місця проживання спадкодавця видано довідку № 283 від 29.02.2024 року про постійну реєстрацію спадкодавці на час смерті за адресою: [ADDRESS] ( [ADDRESS] та реєстрацію разом з нею її дочки (внучки спадкодавці та спадкоємці п`ятої черги) [PERSON] .. Державна реєстрація [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ( [ADDRESS] сама по собі не є беззаперечним доказом її постійного проживання на момент смерті за цією адресою реєстрації. Місцем відкриття спадщини є останнє постійне місце проживання спадкодавці: [ADDRESS] . Спору щодо цього факту між спадкоємцями немає, проте зважаючи на реєстрацію місця проживання спадкодавці не за місцем фактичного проживання, в позасудовому порядку цей факт встановити не можна. [PERSON] не може вважатися такою, що прийняла спадщину в силу ч. 3 статті 1268 ЦК України, оскільки правове значення має постійне проживання разом із спадкодавцею на час відкриття спадщини, а не реєстрація з нею в одному житловому будинку. Встановлення вищевказаного факту має юридичне значення, оскільки необхідне для встановлення черговості та кола спадкоємців, які вважаються такими, що спадщину прийняли в розумінні ч. 3 ст. 1268 ЦК України та мають право на спадщину за законом. 11.03.2024 року [PERSON] звернулась до Ставищенської державної нотаріальної контори з заявою про видачу на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, що складається з земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, яка належала їй померлій [INFO] матері [PERSON] .. Ставищенською районною державною нотаріальною конторою винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину. Постанова мотивована тим, що вона не подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у встановлений законом термін, тобто спадщину не прийняла. Позивач просить встановити факт постійного проживання [PERSON] , разом зі спадкодавцею [PERSON] , яка померла [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , станом на час відкриття спадщини [INFO] . В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, підтвердила обставини, викладені в позовній заяві, позовні вимоги просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не прибула, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Свідок [PERSON] суду показала, що вона працює діловодом Ставищенської селищної ради в с. Розкішна Білоцерківського району Київської області. З листопада місяця 2010 року по листопад місяць 2020 року вона працювала на посаді секретаря Розкішнянської сільської ради Білоцерківського району Київської області. Позивача вона добре знає, оскільки це місцева жителька с. Розкішна. Також, вона знала батьків позивача, яких остання доглядала, вони проживали у позивача, тобто у своєї дочки до смерті, більше ніж один рік. Батько позивача помер у березні місяці 2011 року, а мати - у квітні місяці 2011 року. Здається батько був зареєстрований у своєї дочки-позивача, а мати - ні. До цього батьки позивача проживали в своєму будинку в [ADDRESS] . Потім позивач забрала їх до себе додому доглядати в силу їх похилого віку. Свідок [PERSON] суду показала, що вона проживає в [ADDRESS] є пенсіонером, але ще працює в місцевій школі. Вона знає добре позивача, яка раніше забрала до себе додому своїх батьків похилого віку та доглядала за ними, остінні в неї вдома проживали останніх років чотири чи п`ять до своєї смерті. Батьки позивача, а саме батько - [PERSON] та мати - [PERSON] померли давно, вона уже не пам`ятає коли саме, їх хоронили із будинку позивача, яка організувала їх похорони та поминальні обіди. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши справу, заслухавши доводи позивача [PERSON] , допитавши свідків [PERSON] та [PERSON] , дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Матеріалами спадкової справи встановлено, що [INFO] в селі Розкішна Ставищенського (зараз-Білоцерківського) району Київської області померла [PERSON] , 1928 року народження, яка була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ( [ADDRESS] , що підтверджується копіями свідоцтва про смерть [NUMBER] від 26.04.2011 року (а. с. 11) та довідки Ставищенської селищнлї ради №283 від 29.02.2024 (а. с. 9). За місцем реєстрації фактично не проживала, оскільки в зв`язку з похилим віком та станом здоров`я постійно проживала без реєстрації в будинку [ADDRESS] разом із позивачем, дочкою [PERSON] , яка здійснювала її догляд до дня смерті [INFO] , що підтверджується копією свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 26.04.2011 року (а. с. 11), актом від 01.07. 2024 року (а. с. 16), довідкою Ставищенської селищної ради № 5-524 від 04.07.2024 року (а.с. 17) та показами свідків [PERSON] і [PERSON] . Спадкова справа щодо майна померлої [PERSON] заведена в Ставищенській державній нотаріальній конторі Білоцерківського району Київської області, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №76155404 від 11.03.2024 року (а.с. 12). Спадкоємицею за законом першої черги, дочкою спадкодавці, є позивач [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтва про народження [NUMBER] від 11.11.1954 (а.с. 13) та свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] від 01.07.1975 (а.с. 14). [PERSON] , чоловік спадкодавці, помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 10). Спадкоємицею за законом п`ятої черги, яка була зареєстрована разом із спадкодавцею, проте фактично не проживала, є внучка спадкодавці, дочка позивачки [PERSON] . До спадкового майна померлої належить земельна ділянка розміром 0,5000 га розташована на території Розкішнянської сільської ради Ставищенського району Київської області, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, що належала померлій [INFO] матері [PERSON] , на підставі державного акту серії ЯЖ № 681607 виданого 16.12.2008 року (а.с. 15). Ставищенською селищною радою на підставі зареєстрованого місця проживання спадкодавця була видана довідка № 283 від 29.02.2024 року про постійну реєстрацію спадкодавці на час смерті за адресою: [ADDRESS] ( [ADDRESS] та реєстрацію разом з нею відповідача [PERSON] (а.с. 9). 11.03.2024 року [PERSON] звернулась до Ставищенської державної нотаріальної контори з заявою про видачу на своє ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, що складається з земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, що належала її померлій [INFO] матері [PERSON] , на підставі державного акту серії ЯЖ № 681607 виданого 16.12.2008 року, посилаючись на те, що вважаюся такою, що прийняла спадщину згідно частини 3 статті 1268 ЦК України, оскільки постійно до дня смерті проживала разом із спадкодавцею. На підставі цієї заяви заведена спадкова справа за № 50/2024 на майно померлої [INFO] [PERSON] , 1928 року народження, яка до дня смерті постійно була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки № 283 від 29.02.2024 року виданої Ставищенською селищною радою Білоцерківського району Київської області спадкоємицею, яка була постійно зареєстрована разом зі спадкодавицею до дня її смерті є внучка [PERSON] . Вказана особа з заявою про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталась. За даними Спадкового реєстру № 76155383 від 11.03.2024 року заповіти від імені [PERSON] відсутні. Ставищенською районною державною нотаріальною конторою винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину. Постанова мотивована тим, що [PERSON] не подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у встановлений законом термін, тобто спадщину не прийняла (а. с. 18). У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. \~ \~ Згідно\~із ст.\~ст.\~4\~ч.\~1;\~5\~ч.\~1\~ЦПК України\~кожна особа\~має право\~в порядку,\~встановленому цим\~Кодексом,\~звернутися до\~суду за\~захистом своїх\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. \~ \~Згідно\~із ч.\~1,\~2\~ст.\~76\~ЦПК України\~доказами є\~будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Ці\~дані встановлюються\~такими засобами: письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; висновками\~експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ч.\~1,\~3\~ст.\~89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України). Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування в разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. За змістом частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частинами першою та другою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця. Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо). Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи. В п.2 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008 року вказано, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Під час розгляду таких справ суди мають досліджувати та встановлювати фактичне місце проживання спадкодавця на момент смерті й фактичне місце проживання його спадкоємців і від цього вже визначати, чи прийняли спадкоємці спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Місце реєстрації в цьому разі не є визначальним (Постанова Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року справа № 569/15147/17 провадження № 61-39308св18). Як вказав Верховний Суд в постанові від 24 серпня 2022 року справа №538/2344/20 (№61-39308св18), під час вирішення питання, чи прийняли спадкоємці спадщину у порядку частини третьої статті 1268 ЦК України, суди першої та апеляційної інстанцій мають досліджувати та встановлювати фактичне місце проживання спадкодавця на момент смерті та фактичне місце проживання його спадкоємців. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (у редакції, чинній на момент відкриття спадщини) реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена правова норма відтворює загальний принцип заборони дискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання або місця перебування особи. Аналіз наведених норм права та правила частини першої статті 1221 ЦК України дає підстави стверджувати, що місцем відкриття спадщини є не місце реєстрації спадкодавця, а останнє його місце постійного проживання. Згідно з частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Даною статтею унормовано, що у випадку, коли особа постійно не проживає із спадкодавцем, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є подана нотаріусу заява. Сама по собі реєстрація місця проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України не свідчить про своєчасність прийняття спадщини, та, відповідно, набуття права на спадкове майно. Аналогічні позиції сформульовані в постанові Верховного Суду від 29.09.2021р. у справі №464/566/19 https://reyestr.court.gov.ua/Review/100063131; в постанові Верховного Суду від 19.05.2021р. у справі № 937/10434/19-ц https://reyestr.court.gov.ua/Review/97034685. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що [PERSON] до дня своєї смерті фактично проживала з позивачем за місцем її проживання (позивача), відтак позовні вимоги підлягають задоволенню. Судові витрати по справі позивач просить покласти на неї.

Outcome: approved