Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-11 00:00:00

У липні 2024 із позовом до суду звернулася [PERSON] , яка просила стягнути в її як отримувача аліментів розпорядження з [PERSON] аліменти на користь та утримання 2-х неповнолітніх дітей - сина [PERSON] , [INFO] і доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу) платника щомісяця, але на кожну дитину не менше 50% і не більше десяти розмірів прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, почавши стягнення з дня звернення до суду з цією заявою до досягнення дітьми повноліття. Мотивувала заявлені вимоги тим, що з 2012 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано у грудні 2022. Сторони мають спільних дітей [PERSON] та [PERSON] . Останнім часом відповідач не бере участі у матеріальному забезпеченні дітей, тому позивач була змушена звернутися до суду із позовом. Ухвалою суду від 10.07.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження. Позивачка у судовому засіданні просила позов задовольнити із підстав наведених у ньому, проти заочного порядку вирішення спору не заперечувала. Відповідач у встановлений судом строк відзив не подав. Враховуючи неявку відповідача, який був належно повідомлений про місце, дату та час судового засідання та не повідомив про причини неявки, відсутність відзиву, суд у відповідності до ст. 280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити рішення в порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечувала проти такого порядку вирішення спору. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вінницького районного суду Вінницької області розірвано (рішення а.с. 5-6). Сторони у справі є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Діти зареєстровані та проживають разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Згідно ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України, далі - СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 180 СК України). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ч. 1, 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Суд дослідивши докази, норми закону дійшов до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з [PERSON] аліменти в розпорядження позивачки на утримання двох неповнолітніх дітей сина [PERSON] , [INFO] і доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх його видів заробітку (доходу), але на кожну дитину не менше ніж 50% і не більше десяти розмірів прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави належить стягнути 1211,20 грн судового збору, так як позивач була звільнена від його сплати. Також з відповідача на користь позивача слід стягнути 1500 грн в рахунок витрат на правову допомогу. На підставі викладеного та

Outcome: approved