Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-15 00:00:00

14.05.2024 року позивачка звернулася до суду із позовом, в якому просила суд визнати за нею як власницею найбільшої частки у спільній частковій власності право власності на 1/6 частину квартири [ADDRESS] , припинивши право власності на вказане майно відповідачки з виплатою їй грошової компенсації за вказане майно у розмірі 25660,00 грн., що відповідає оцінці вказаної частки відповідачки у квартирі станом на час подання позову. Підставою цього вказала той факт, що частка відповідачки є незначною, квартира не може бути поділена в натурі між співвласниками та спільне володіння та користування майном є неможливими. Після підтвердження факту реєстрації за власниками відповідних часток у квартирі суддею вказана позовна заява ухвалою судді від 10.06.2024 року була залишена без руху, через не залучення до участі справі як третьої особи [PERSON] , не надання суду повних доказів, на які посилалася позивачка, звертаючись до суду, зокрема звіту про оцінку майна спірної квартири №0014 від 13.03.2024 року, зроблену оцінювачем [PERSON] як представницею товариства з обмеженою відповідальністю «Оцінка нерухомого майна», та заключення спеціаліста ТОВ «Аргумент-Експерт» про неможливість поділу вказаної квартири, та, нарешті, не виконання вимог ч.2 ст.365 Цивільного кодексу України в частині попереднього внесення не депозитний рахунок суду вартості частки майна, на яку позивачка просить припинити право власності відповідачки (а.с.26). На виконання вимог вказаної ухвали судді 17.06.2024 року позивачка надала суду нову редакцію позовної заяви із збільшеним кількісним складом учасників справи, виконання вимог ч.2 ст.365 ЦК України та надання суду повних оригіналів заявлених доказів, зокрема звіту про оцінку майна спірної квартири №0014 від 13.03.2024 року, зроблену оцінювачем [PERSON] як представницею товариства з обмеженою відповідальністю «Оцінка нерухомого майна», та заключення спеціаліста ТОВ «Аргумент-Експерт» (а.с.28-97). Ухвалою судді від 19.06.2024 року вказана позовна заява була залишена без руху повторно через не виконання позивачкою вимог ч.1 ст.177 ЦПК України в частині надання іншим учасникам справи копій повних звіту про оцінку майна спірної квартири №0014 від 13.03.2024 року, зроблену оцінювачем [PERSON] як представницею товариства з обмеженою відповідальністю «Оцінка нерухомого майна», та заключення спеціаліста ТОВ «Аргумент-Експерт» (а.с.99). Вказані недоліки ухвали судді від 19.06.2024 року позивачка виконала 20.06.2024 року (а.с.102). Ухвалою судді від 20.06.2024 року провадження у справі було відкрито у загальному позовному провадженні, призначено підготовче провадження, наданий відповідачці час для подання відзиву та зустрічної позовної заяви, а третім особам - письмових пояснень, здійснено виклик сторін у судове засідання (а.с.104). Відзив та письмові пояснення третіх осіб до суду не надходили. Ухвалою суду із занесенням до протоколу судового засідання від 29.07.2024 року підготовче провадження у справі було відкладено через необхідність представниці відповідачки ознайомитися із матеріалами справи (а.с.119-120). Ухвалою суду із занесенням до протоколу судового засідання від 08.08.2024 року підготовче провадження відкладено через надання стороні позивача часу для подання доказів після долучення до матеріалів справи доказів з боку сторони відповідача як реакції на подану позовну заяву за відсутності відзиву та закінчення встановленого строку для його подання (а.с.140-141). 13.08.2024 року на адресу суду надійшли докази з боку сторони позивача (а.с.159-171), які були прийняті як докази у судовому засіданні 15.08.2024 року. Також у судовому засіданні 15.08.2024 року були прийняті як докази додаткові докази з боку сторони відповідача та підтверджено частину доказів, не прийнятих судом 08.08.2024 року (а.с.179-194). Ухвалою суду від 15.08.2024 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до розгляду по суті (а.с.202-203). 30.08.2024 року на адресу суду з боку позивачки надійшли письмові пояснення разом із новими документами з боку позивачки на підтвердження свого права власності та закриття відносно неї особових рахунків у комунальних підприємствах за місцем знаходження спірної квартири щодо оплати опалення та утримання житлового будинку (а.с.219-229). Перед початком розгляду справи по суті документи, подані позивачкою 30.08.2024 року, саме як докази не були прийняті судом до розгляду ухвалою із занесенням до протоколу судового засідання та під час розгляду справи по суті до уваги не приймалися та були залишенні без розгляду, оскільки вони були поданні після закінчення підготовчого провадження без пояснення причин такого подання саме після закінчення підготовчого провадження, враховуючи їх наявність у позивачки ще на час подання позовної заяви, що відповідає вимогам ч.1 ст.83 та ч.2 ст.222 ЦПК України. Позивачка та її представниця при розгляді справи по суті заявлені ними позовні вимоги підтримали у повному обсязі, вважали, що обраний спосіб захисту права позивачки був прийнятий ними вірно, на даний час відповідні умови, передбачені ч.1 ст.365 ЦК України виконані та відповідачки можна позбавити її власності безвідносно того, що вона не має іншого зареєстрованого місця проживання або житла у власності чи користуванні. Відповідачка та її представниця при розгляді справи по суті проти позову заперечили у повному обсязі, вважаючи, що заявлений позов не відповідає вимогам п.4 ч.1 ст.365 ЦК України в контексті відповідачки, а саме його задоволення завдасть істотної шкоди інтересам відповідачки як співвласниці, оскільки в такому випадку вона буде позбавлена можливості мати хоч якесь житло на праві власності, де вона може мешкати, окремо зазначивши, що квартира є фактично двохкімнатною та може використовуватися сторонами окремо для користування. Треті особи у судове засідання для розгляду справи по суті не з`явилися, про день, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином (а.с.217-218), заяв та клопотань на адресу суду не мали. Вислухавши сторони, їх представниць, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити через їх безпідставність, невірно обраний спосіб захисту свого права позивачкою та не дотримання суб`єктного складу осіб, які можуть звертатися із відповідним позовом до суду. Квартира [ADDRESS] (реєстраційний номер - 1770197763115) належить на праві спільної часткової власності: позивачці по справі у розмірі 1/2 частини на підставі рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 31.05.2018 року у справі №632/250/18, третій особі у справі - [PERSON] - у розмірі 1/3 частки на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого приватним нотаріусом Лозівського районного нотаріального округу Харківської області від 04.12.2023 року та відповідачці у справі - [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого приватним нотаріусом Лозівського районного нотаріального округу Харківської області від 18.12.2023 року, загальна площа квартири становить 25,40 кв.м, житлова площа - 13,30 кв.м, що підтверджується відповіддю №631817 від 07.06.2024 року на запит судді з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.24-25). Вказана квартира є однокімнатною та виділ частки в ній відповідачці неможливий, що підтверджується висновком спеціаліста ТОВ «Аргумент-Експерт» від 27.04.2024 року (а.с.54-65). Посилання в цій частині сторони відповідачки на той факт, що квартира має дві кімнати на підставі технічного паспорту від 25.10.2023 року, зробленого КП «Первомайське БТІ», суд до уваги не приймає (а.с.86), оскільки вказане перепланування є самовільним, у визначеному законодавством порядку не узаконене, а тому приймати вказані дані до розгляду суд позбавлений можливості, до того ж технічний паспорт на спірну квартиру є лише технічним документом, який не впливає на визначення власності та юридично визнаних розмірів та кімнат у квартирі. У спірній квартирі зареєстровані відповідачка та треті особи у справі, що підтверджується копією довідки №5407 від 13.10.2023 року, виданої відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Первомайської міської ради Харківської області (а.с.17). Фактично у квартирі ніхто з учасників справи не проживає, оскільки відповідачка залишила квартиру у травні 2023 році після конфліктної ситуації із позивачкою, позивачка проживає за місцем своєї реєстрації, а треті особи за словами позивачки (відносно [PERSON] ) та відповідачки (відносно [PERSON] ) знаходяться поза межами України. При вирішенні справи по суті суд первинно відкидає посилання сторін та їх представниць на той факт, хто і коли сплачував за квартиру комунальні послуги, у тому числі як до, так і після оформлення права власності відповідачкою, оскільки для предмета спору в даній справі це жодного відношення не має. Також суд не бере до уваги посилання сторони позивачки на той факт, що відповідачка фактично позбавила квартиру меблів та предметів інтер`єру, та посилання відповідачки, що у квартирі на даний час мешкають квартиранти, які оплачують послуги виключно позивачці, оскільки вказані пояснення ніякими доказами не підтверджуються з боку сторін та не мають до предмета спору прямого відношення. Відмовляючи позивачці у задоволенні позовних вимог, суд вважає, що наявні цілих три матеріальних підстави для відмови у задоволенні позовних вимог. Першою суд зазначає ту, що до суду звернулася виключно позивачка із вимогою щодо визнання права власності виключно за нею, припинивши право власності за відповідачкою. В той же час інший співвласник вказаного майна - син позивачки [PERSON] - до участі у справі як позивач залучений не був, наявність від нього нотаріального акту від 02.08.2023 року з Республіки Польша не є рівнозначним зверненню до суду, а конструкція ч.1 ст.365 ЦК України передбачає для припинення права власності звернення саме інших співвласників, а не одного з них, як відбулося в даній справі, відповідно позивачка, звертаючись до суду порушила суб`єктний склад осіб, які можуть звернутися із відповідним позовом до суду до відповідачки, а саме в даній справі її вимоги могла бути матеріально вірною, якщо б вона звернулася до суду разом із іншим співвласником [PERSON] , чого вона не зробила. По-друге. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду (частина п`ята статті 11 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1) частини другої статті 16 ЦК України). У статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідно до правового висновку викладеного у постанові Верховного Суду від 31 травня 2023 року у справі № 169/740/20, провадження № 61-774св23, тлумачення вказаних норм свідчить, що: припинення права на частку в одного співвласника одночасно виступає для інших співвласників підставою набуття права на частку; рішення суду про припинення права на частку є підставою, з якою закон пов`язує набуття для іншого (інших) співвласника(-ів) права на частку; визнання права є способом захисту, що використовується при порушенні. Необхідність у застосуванні цього способу захисту виникає у випадках, коли оспорюється або не визнається право, тобто певне суб`єктивне право; у співвласника, який тільки пред`являє позов про припинення права на частку, відсутнє суб`єктивне право, яке не визнається або оспорюється. Рішення суду буде лише підставою для правонабуття. У випадку відсутності суб`єктивного права власності неможливо стверджувати й про його порушення, тобто невизнання чи оспорювання, що виступало б передумовою для визнання права; недопустими є поєднання конструкції позову про припинення права на частку (стаття 365 ЦК України) та визнання права (пункт 1) частини другої статті 16 ЦК України) одночасно. Тлумачення пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України свідчить, що по своїй суті такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися тільки тоді, коли суб`єктивне цивільне право виникло і якщо це право порушується (оспорюється або не визнається) іншою особою (див. зокрема., постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 233/4580/20 (провадження № 61-12524сво21). В даній справі позивачка поєднала вимоги про визнання права власності за нею та про припинення права власності за відповідачкою, що не є належним способом захисту цивільного права, а відповідно не вірно визначила свої вимоги при зверненні до суду, що є підставою для залишення її позову без задоволення. Відносно третьої причини, то суд в цій частині погоджується із тим, що припинення права власності відповідачки на спірну частку у квартирі завдасть їй істотної шкоди, оскільки вона іншого майна на праві власності або користування не має, вказана квартира є єдиним її місцем реєстрації, тимчасове проживання у будинку у садівничому товаристві з боку відповідача, пов`язане з неможливістю врегулювати спірні відносини між позивачкою та нею як щодо володіння, так і щодо розпорядження майном. Припинення права власності відповідачки в даній справі призведе до порушення рівності прав співвласників, а тому позов до відповідачки за наданих суду доказів не може бути задоволений. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року в справі№ 754/16751/18, провадження № 61-10039св21, зроблено висновок, що: «аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном. Враховуючи те, що суд відмовляє у задоволенні позовних вимог позивачці судові витрати слід залишити за нею на підставі п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України. На підставі зазначеного та

Outcome: dismissed