Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-16 00:00:00

Позиція сторін у справі У грудні 2021 року Печерська районна в місті Києві державна адміністраціям звернулась до суду із позовом до [PERSON] , яка діє в інтересах: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , треті особи: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» та Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, про виселення з нежитлового приміщення. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що частина приміщень № 19 загальною площею 8, 5 кв. м використовується для зберігання інвентарю ЖЕД «Печерськжитло». Інша частина нежитлового приміщення використовується для проживання [PERSON] разом з неповнолітніми дітьми [PERSON] (дата народження: [INFO] ), [PERSON] (дата народження: [INFO] ), [PERSON] (дата народження: [INFO] ), про що свідчать особисті речі, речі побуту та меблі. Зі слів [PERSON] , вона та троє дітей зайняли частину даного нежитлового приміщення для тимчасового проживання у зв`язку із сімейними обставинами, пов`язаними з відсутністю постійного місця проживання. Разом з тим, відповідно до Реєстру територіальної громади м. Києва, громадянка [PERSON] разом з дітьми зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» вручало листи-вимоги від 27.07.2021 та 30.08.2021 [PERSON] щодо добровільного звільнення зайнятого нежитлового приміщення, проте вони залишені без відповідного реагування. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, до суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, відзив на позовну заяву суду не надали. Згідно з висновками Європейського суду з прав людини, зазначених у рішенні у справі «Вячеслав Корчагін проти Росії» № 12307 - учасник справи, що повідомлений за допомогою пошти за однією із адрес, за якою він зареєстрований, але ухилявся від отримання судової повістки. Тому йому повинно було бути відомо про час і місце розгляду справи. Він також міг стежити за ходом його справи за допомогою офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду. Відповідно до статті 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідачі, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не з`явилися у судове засідання, про причини неявки не повідомили, не подали відзив і сторона позивача не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку про наявність підстав для заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Процесуальні дії Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05 травня 2022 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче провадження у справі. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14 вересня 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Фактичні обставини справи Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Печерською районною в місті Києві державною адміністрацією отримано лист Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» від 06.09.2021 № 432-3875, в якому зазначено, що працівниками комунального підприємства на підставі чисельних звернень мешканців житлового будинку [ADDRESS] проведено обстеження у нежитловому приміщенні № 19, 2 під`їзду даного будинку щодо проживання сторонніх осіб. Під час перевірки, працівниками комунального підприємства встановлено, що частина приміщень № 19 загальною площею 8, 5 кв. м використовується для зберігання інвентарю ЖЕД «Печерськжитло». Інша частина нежитлового приміщення використовується для проживання [PERSON] разом з неповнолітніми дітьми [PERSON] (дата народження: [INFO] ), [PERSON] (дата народження: [INFO] ), [PERSON] (дата народження: [INFO] ), про що свідчать особисті речі, речі побуту та меблі. Зі слів [PERSON] , вона та троє дітей зайняли частину даного нежитлового приміщення для тимчасового проживання у зв`язку із сімейними обставинами, пов`язаними з відсутністю постійного місця проживання. Разом з тим, відповідно до Реєстру територіальної громади м. Києва, громадянка [PERSON] разом з дітьми зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» вручало листи-вимоги від 27.07.2021 та 30.08.2021 [PERSON] щодо добровільного звільнення зайнятого нежитлового приміщення. Житловий будинок [ADDRESS] (колишня Кіквідзе) з вбудованими нежитловими приміщеннями, відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.12.2010 № 1112 «Про питання організації управління районами в місті Києві», як майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, переданий до сфери управління Печерської районної в місті Києві державної адміністрації (додаток 6, таблиця 5, пункт 409). Неприватизована однокімнатна квартира [ADDRESS] , загальною площею 46, 4 кв. м, рішенням Київської міської ради від 27.11.2003 № 255/1 130 «Про переведення жилих будинків та жилих приміщень в нежилі» (пункт 76 додатку до розпорядження) переведена до нежитлового фонду та розпорядженням Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 24.04.2015 № 200 перезакріплене на праві господарського відання за Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» для побутових потреб майстрів, двірників житлово-експлуатаційної дільниці «Печерськжитло». Позиція суду та оцінка аргументів сторін Статтею 47 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine», заява № 30856/03) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Згідно статті 379 Цивільного кодексу України - житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Відповідно до статті 382 Цивільного кодексу України - квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Статтею 383 Цивільного кодексу України передбачено, що власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до статті 132 Житлового кодексу Української РСР - сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв`язку з роботою чи навчанням. Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв`язку з роботою, може бути виселено без надання іншого житлового приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення. Відповідно до частини першої та третьої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» - діти, члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем, держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно - гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Відповідно до частини 1 статті 160 Сімейного кодексу України - місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за згодою батьків. Відповідно до частин першої, четвертої статті 29 Цивільного кодексу України - місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» - держава охороняє і захищає права та законні інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та законних інтересів дітей під час вчинення будь - яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Печерська районна в місті Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування надала до суду Висновок щодо виселення дітей від 16 лютого 2023 року № 105/01-214/В-140, згідно з яким не заперечує проти задоволення позовних вимог. Під час розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] разом із дітьми без будь-якої правової підстави займає частину нежитлового приміщення, у якому відсутня кухня, умови для проживання дітей створено лише частково, при цьому вони мають зареєстроване місце проживання. Враховуючи наведене, а також те, що орган опіки та піклування, з метою забезпечення інтересів дітей, не заперечує проти задоволення позову, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Outcome: approved