Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою 09.05.2024, в якій просив суд визначити місце проживання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , разом з ним як батьком. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що з 18.06.2016 сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому Довгинцівським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Від шлюбу вони мають спільну малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.03.2024 шлюб між подружжям було розірвано. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.01.2024 присуджено стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання їх доньки [PERSON] , до досягнення дитиною повноліття. Наразі дитина мешкає з позивачем за адресою: [ADDRESS] , мати [PERSON] з ними не мешкає. На теперішній час сторони не можуть дійти згоди щодо порядку побачень з дитиною та визначення місця проживання, а кожен випадок вирішення цього питання закінчується сварками та погрозами. Оскільки він та відповідач не проживають разом, дитина проживає з батьком, досягти згоди щодо визначення місця проживання дитини самостійно сторони не можуть, необхідним є визначення місця проживання дитини з ним як батьком у судовому порядку. Зазначив, що за місцем мешкання та роботи він характеризується позитивно, з 04.10.2018 обіймає посаду машиніста млинів рудозбагачувальної фабрики №1 ПАТ «АРСЕЛОРМІТТАЛ Кривий Ріг» та має стабільний дохід. До кримінальної чи адміністративної відповідальності він не притягувався, проблем зі здоров`ям не має. Ухвалою суду від 18.06.2024 позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження з призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 10.07.2024 відмовлено у прийнятті визнання відповідачем позову. Ухвалою суду від 10.07.2024 частково задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Ухвалою суду від 05.08.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Постановлено проводити розгляд справи за участю сторін та їх малолітньої доньки [PERSON] , представника органу опіки та піклування. Присутній в судовому засіданні позивач [PERSON] пред`явлені вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні з підстав, викладених у позові. Додатково зазначив, що мати [PERSON] мешкає окремо, участі у вихованні доньки не бере, інтересу до неї не проявляє. З приводу позбавлення її батьківських прав відносно доньки [PERSON] він не звертався, однак в майбутньому планує цим зайнятись. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, про розгляд справи повідомлялась неодноразово у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі. Не зважаючи на те, що суд визнавав обов`язковою участь відповідача у судовому засіданні, остання обмежилась формальним поданням через канцелярію суду заяви про визнання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності. Встановити зв`язок з відповідачем за вказаним нею номером мобільного телефону не виявилось можливим, оскільки абонент не доступний, а у поданій заяві адресу фактичного місця проживання відповідач не вказала (за змістом заяви «фактичне місце проживання невідомо»). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради, представленого органом опіки та піклування, [PERSON] про свою участь в розгляді справи не заявила, однак 17.09.2024 направила на електронну пошту заяву про розгляд справи за її відсутності у зв`язку із зайнятістю у засіданні комісії з питань захисту прав дитини. До матеріалів справи просила долучити висновок органу опіки та піклування щодо вирішення спору, наданий на виконання ухвали суду від 10.07.2024. Заслухана в судовому засіданні в порядку\~ст.171 СК України та з дотримання ст.12.1 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, в присутності законного представника [PERSON] малолітня [PERSON] пояснила, що [PERSON] є її батьком, а [PERSON] матір`ю. Мешкає вона з батьком, який водить її до школи, забирає звідти, вчить з нею уроки та проводить дозвілля. Мама з ними не мешкає, жодної уваги до неї не проявляє, з нею не спілкується. За мамою вона не сумує. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Процесуальні дії судом не вчинялись, заходи забезпечення позову/доказів, зупинення/відновлення провадження не застосовувались. Дослідивши\~ письмові докази по справі, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши докази у справі в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, врахувавши позицію учасників справи, заслухавши думку малолітньої [PERSON] , інтересів та прав якої безпосередньо стосується спір, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог з огляду на таке. Судом встановлено, що 18.06.2016 між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) було укладено шлюб, зареєстрований Довгинцівським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №176, що слідує зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 18.06.2016 (а.с.17). Від шлюбу сторони мають спільну малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 06.04.2017 (а.с.18). Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.03.2024 у справі №214/1468/24, яке набрало законної сили 23.04.2024, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.19-20). Ухвалою суду від 28.03.2024 виправлено описку у судовому рішенні (а.с.21-22). Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.01.2024 у справі №214/9537/23, за позовом [PERSON] присуджено стягнення з [PERSON] на його користь аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від всіх видів її заробітку (доходу), але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, щомісячно, починаючи стягнення з 01.12.2023. У ході розгляду справи [PERSON] повністю визнала пред`явлені до неї вимоги. Разом з тим, за інформацією Автоматизованої системи виконавчих проваджень за актуальними даними в мережі Інтернет за посиланням https://asvpweb.minjust.gov.ua/#/search-debtors слідує, що рішення суду про стягнення аліментів на утримання малолітньої [PERSON] позивача до примусового виконання не пред`являв. За відомостями реєстру Криворізької міської територіальної громади, [PERSON] та [PERSON] мають зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] . Згідно з актом від 27.11.2023, посвідченим мешканцями квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] та [ADDRESS] , засвідченого майстром ТОВ «Житлосервіс-КР», [PERSON] проживає разом з донькою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Мати з ними не мешкає (а.с.27). Відомості про дійсне місце проживання відповідача у матеріалах справи відсутні. Позивач такої інформації суду не надав, відповідач у всіх поданих до суду заявах про визнання позову таку інформацію також не вказала, обмежившись фразою «фактичне місце проживання невідомо». Встановити інформацію про дійсне місце проживання відповідача органові опіки та піклування в ході підготовки висновку також не виявилось можливим, зв`язок з відповідачем не встановлено. Акт обстеження умов проживання за адресою мешкання позивача та дитини органом опіки суду не надано. Звертаючись до суду з позовом з приводу визначення місця проживання малолітньої [PERSON] з позивачем [PERSON] як батьком, останній посилався на те, що сторони не можуть досягти згоди щодо визначення місця проживання дитини самостійно. Згідно з висновком органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради від 12.09.2024 №10/02.2.01-18-4460, встановити наявність або відсутність спору між батьками щодо визначення місця проживання [PERSON] не виявилось можливим у зв`язку з невідомим фактичним місцем проживання відповідача (матері) та вимкнутим телефоном останньої. При цьому, встановлено, що [PERSON] дійсно проживає разом з донькою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , умови проживання для дитини створені належні. Частинами 6, 8 ст.7 Сімейного кодексу України визначено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті (ч.1 ст.157 СК України). Відповідно до ч.1 ст.160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Частиною 1 ст. 161 Сімейного кодексу України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Одним із проявів принципу диспозитивності у цивільному судочинстві є те, що\~сторони вільно розпоряджаються наданими їм процесуальними правами, за допомогою яких вони можуть впливати на хід процесу. Зокрема, відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно із ст.49 ЦПК України, право на збільшення або зменшення розміру позовних вимог, відмови від позову, зміни підстав або предмета позову належить виключно позивачеві. Згідно зі ст.175 ЦПК України підставами позову, які відповідно до ст.ст. 49, 265 ЦПК України суд не може змінити без згоди позивача, є обставини, якими останній обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону. Як слідує з обставин, якими позивач обґрунтував свій позов, після припинення шлюбно-сімейних стосунків, мати малолітньої [PERSON] [PERSON] почала мешкати окремо, дитина залишилась мешкати з батьком [PERSON] та перебуває на його утриманні. На підставі судового рішення з матері присуджено стягнення аліментів на утримання дитини на користь батька. На даний час (з позовом позивач звернувся до суду у травні 2024 року) донька [PERSON] постійно проживає з позивачем, на підтвердження чому до позову долучено копію акта з місця мешкання від 27.11.2023. Батько забезпечує дитині\~належне виховання, утримання і розвиток, що підтверджується доданими до позову довідками.\~Позивач має змогу забезпечити утримання доньки, має постійний дохід достатнього розміру, офіційно працевлаштований. Мати дитини проживає окремо, з дитиною не спілкується, не цікавиться її життям, побутом, не підтримує з нею жодних стосунків, дійсне її місце проживання не відоме. Заслухана в судовому засіданні в присутності законного представника [PERSON] малолітня [PERSON] пояснила, що вона мешкає з батьком; мама з ними не мешкає, жодної уваги до неї не проявляє, з нею не спілкується. За мамою вона не сумує. Згідно з ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Відповідно до абз.2 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №18 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити,\~чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. За результатами розгляду судом даної справи встановлено, що фактично спір щодо місця проживання дитини був ініційований батьком дитини, з яким дитина і так фактично проживала як станом на листопад 2023 року, на момент звернення до суду з позовом у травні 2024 року, так і на момент ухвалення рішення у вересні 2024 року, і від якого мати дитини не вимагала та не вимагає зміни її місця проживання. Свідченням цьому є беззаперечне визнання відповідачем позову та відсутність наміру брати участь в розгляді справи судом. Після звернення батька дитини до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, відповідач не подала до суду відзив на позовну заяву, у встановленому порядку з самостійним позовом до суду або із зустрічним позовом в межах розгляду даної справи про визначення місця проживання дитини разом з собою, не зверталася, будь-яких належних доказів, які б свідчили про її бажання і волю щодо визначення місця проживання дитини із мамою суду не надала. Поведінка та позиція відповідача в сукупності із встановленими судом обставинами, позицією малолітньої [PERSON] , дають суду підстави для висновку про те, що фактично відповідач не заперечує, щоб суд ухвалив рішення про визначення місця проживання дитини з батьком, оскільки будь-яких належних доказів, які б свідчили про її бажання і волю щодо визначення місця проживання дитини із мамою суду не надала. Також суд бере до уваги висновок виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради як органу опіки та піклування, яким встановлено відсутність між сторонами спору щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON] . За встановлених обставин, у суду відсутні підстави вважати, що на час звернення [PERSON] до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, яка фактично проживала і проживає разом з ним, між батьками дитини виник спір саме щодо її місця проживання, оскільки мати дитини [PERSON] не вимагала від батька дитини змінити її місце проживання, не порушувала в судовому порядку питання щодо відібрання дитини у позивача, не зверталася до суду з позовом про визначення місця проживання дитини разом з собою, при вирішенні органом опіки та піклування питання про визначення місця проживання дитини відповідач участі не приймала. Саме по собі звернення батька дитини до суду з позовом про визначення місця проживання дитини та відсутність заперечень матері дитини по факту вже заявлених до неї вимог в судовому порядку, їх беззаперечне визнання, наведеного висновку суду не спростовують. Зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має передувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання. При цьому, той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір, на чому акцентує увагу Верховний Суд у постанові від 10.07.2024 у справі №127/16211/23. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] про визначення місця проживання дитини заявлені передчасно, оскільки зверненню до суду з відповідним позовом має передувати спір між батьками щодо місця проживання дитини та принаймні існувати на час вирішення справи в суді, що в ході розгляду справи доведено не було. Фактично цей спір щодо місця проживання дитини був штучно ініційований батьком дитини, з яким дитина і так фактично проживала і продовжує проживати. Мати дитини не вимагала та не вимагає зміни її місця проживання, а у справі відсутні докази того, що батько дитини забороняє матері бачитися з дочкою. Позаяк, зазначення судом фрази «між батьками відсутній спір щодо місця проживання дитини» у цьому випадку свідчить про те, що права позивача не порушені, а не як підстава для закриття провадження у справі. Приходячи до такого висновку, суд зауважує, що здебільшого потреба у втручанні держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо визначення місце проживання дітей або участі одного з батьків у їх вихованні повинна бути зумовлена поведінкою самих батьків та їх небажанням віднайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах дітей, на що звертає увагу Верховний Суд у постанові від 23.03.2023 у справі\~\~ №759/4616/19-ц. У рамках даної справи позивачем не доведено необхідність втручання суду в стосунки між сторонами у відношенні їх малолітньої дитини шляхом постановлення судового рішення, адже за відсутності доведеності порушення прав позивача правове значення рішення у цьому випадку зводитиметься нанівець. Оскільки суд дійшов висновку про відмову в позові, тому судові витрати слід залишити за позивачем. Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат суду не надано.

Outcome: dismissed