Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-22 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», інтереси якого представляє [PERSON] , звернулася 13.06.2024 до Кіцманського районного суду Чернівецької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. У позові представник позивача зазначає, що 18.09.2022 року між ТзОВ "ФК «1безпечне агентство необхідних кредитів" та [PERSON] було укладено Договір позики №72242865 у вигляді електронних документів шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційної телекомунікаційної системи із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «Про електронну комерцію». Згідно з п.24 Договору позики, договір укладений на взаємовигідних умовах, на принципах ст.ст.6, 627 ЦК України. Посилається на те, що 14.06.2021 року між ТзОВ "ФК «1безпечне агентство необхідних кредитів" та ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №14/06/21, у відповідності до умов якого ТзОВ "ФК «1безпечне агентство необхідних кредитів" передає (відступає) за плату, а ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТзОВ "ФК «1безпечне агентство необхідних кредитів" права вимоги до боржників, зазначені у реєстрі боржників. Зазначає, що відповідно до витягу з реєстру боржників №7 від 21.04.2023 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] в сумі 25687,5 грн., з яких: 7500 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 18187,5 грн. - сума заборгованості за відсотками. Згідно п.1.3 Договору факторингу з відповідними змінами внесеними Додатковою угодою №2 від 28.07.2021 ТзОВ "ФК «1безпечне агентство необхідних кредитів" зобов`язується протягом 10 робочих днів з дати відступлення права вимоги за Кредитним договором ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», повідомити боржників про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», у спосіб, передбачений договором про споживчий кредит та вимогами чинного законодавства. Таким чином, в разі сплати відповідачем коштів на рахунок первісного кредитора, вони були б перераховані на рахунки ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та зараховані на погашення кредитної заборгованості. Всупереч умовам договору позики, та незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання, а саме після відступлення позивачу права грошової вимоги, він не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», ні на рахунки попереднього кредитора. З моменту права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, відповідач [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за кредитним договором №72242865 в розмірі 25687,50 грн. З посиланням на відповідні правові норми та докази, позивач вказує на те, що відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язання і заборгованість за кредитними договорами не погашає, що є порушенням законних прав ТОВ ФК «ЄАПБ», яка становить 25687,50\~ грн.. Крім того, просить стягнути з відповідача і понесені судові витрати у справі. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 18.06.2024, після отримання судом інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи відповідача по справі, було прийнято зазначену вище позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Представник відповідача [PERSON] , адвокат Маковійчук П.В., скерував на адресу суду відзив на позовну заяву, у якому вказує, що позовні вимоги відповідачка не визнає, кредитний договір нею укладався, грошових коштів [PERSON] не отримувала. Зазначає, що 06.08.2024 року відповідачка звернулася до ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» із заявою про те, що вона кредитний договір не укладала та грошових коштів від позивача не отримувала. Крім того, просила надати їй інформацію про те, на який банківський рахунок було перераховано грошові кошти отримані в кредит за договором позики №72242865 від 18.09.2022 року, однак станом на 16.08.2024 року відповіді не отримала. Також посилається на те, що 06.08.2024 року ним подано до ВП №2 (м. Кіцмань) ЧРУП ГУ НП в Чернівецькій області заяву про вчинення кримінального провадження за ч.4 ст.190 КК України. Так, ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 14.08.2024 року по справі №718/2666/24 зобов`язано уповноважену особу ВП №2 (м. Кіцмань) ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області внести відомості до ЄРДР за заявою [PERSON] в інтересах [PERSON] від 06.08.2024 року про вчинення кримінального правопорушення, в якій було зазначено, що ймовірно кредитний договір було укладено колишнім співмешканцем дочки відповідачки, [PERSON] , [INFO] , останнє відоме місце проживання: [ADDRESS] . [PERSON] , проживаючи в господарстві відповідачки, маючи доступ до її документів, оформив на її ім`я кредитний договір за допомогою відповідних електронних сервісів, однак вказав реквізити банківського рахунку, який її не належить. Вказані дії [PERSON] місять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 КК України. Враховуючи наведене, просить відмовити у задоволенні позову. 27.08.2024 року представником ТОВ ФК «ЄАПБ» подано відповідь на відзив, у якій вказує, що електронні правочини оформляються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину, воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. З посиланням на норми закону просить відзив на позовну заяву залишити без задоволення, позовні вимоги задовольнити. 20.09.2024 року представник відповідачки [PERSON] , адвокат Маковійчук П.В., подав клопотання про зупинення провадження у справі, у якому вказує, що з приводу отримання кредитних коштів від імені [PERSON] іншими особами шахрайським шляхом відкрито кримінальне провадження №12024262110000232, що підтверджується Витягом з ЄРДР та ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 14.08.2024 року. Вважає, що об`єктивно неможливо розглядати дану справу до вирішення кримінальної справи, яка перебуває в провадженні слідчих ВП №2 (м. Кіцмань) ЧРУП ГУ НП в Чернівецькій області Враховуючи наведене, просить зупинити провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням (вироком) в кримінальному провадженні №12024262110000232. 20.09.2024 року представником ТОВ ФК «ЄАПБ» подано заперечення на клопотання, у якому зазначає, що ч.1 ст.252 ЦПК України містить вичерпний перелік підстав зупинення провадження у справі. Враховуючи наведене, просить відмовити в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі. Суд, дослідивши клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі, враховуючи положення п.6 ч.1 ст.252 ЦПК України, вважає, що воно задоволенню не підлягає, оскільки доказів того, що на розгляді суду перебуває будь яка інша справа, вирішення якої створює об`єктивну неможливість розгляду вказаної цивільної справи, стороною відповідачів не надано, а зібрані у даній справі докази дозволяють встановити та оцінити обставини, які є предметом судового розгляду. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Судом установлено,\~що 18.09.2022 року між ТзОВ "ФК «1безпечне агентство необхідних кредитів" та [PERSON] було укладено Договір позики №72242865 у вигляді електронних документів шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційної телекомунікаційної системи із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до п.1 вказаного договору визначено, зокрема, що позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника. (а.с.5-6). 14.06.2021 року між ТзОВ "ФК «1безпечне агентство необхідних кредитів" та ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №14/06/21, у відповідності до умов якого ТзОВ "ФК «1безпечне агентство необхідних кредитів" передає (відступає) за плату, а ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТзОВ "ФК «1безпечне агентство необхідних кредитів" права вимоги до боржників, зазначені у реєстрі боржників (а.с.8-9). Відповідно до Акта прийому-передачі Реєстру боржників №7 від 21.04.2023 року за договором факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року та витягу з реєстру боржників №7 від 21.04.2023 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] в сумі 25687,5 грн., з яких: 7500 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 18187,5 грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с.11, 12). Із розрахунку заборгованості за Договором позики №72242865 від 18.09.2022 року встановлено, що відповідачка [PERSON] за період з 21.04.2023 року по 30.04.2024 року має заборгованість в сумі 25687,50 грн., з яких: 7500 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 18187,50 грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с.13). Норми права, які застосував суд та мотиви з яких виходив суд. Відповідно до вимог статті 263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За правилом частини першої статті 205\~Цивільного кодексу\~України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до статті 6\~ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639\~ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів\~України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). У статті 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054\~ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Щодо укладення кредитних договорів в електронному вигляді Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини третьої статті 11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із частиною шостою статті 11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З матеріалів справи встановлено, що кредитний договір №72242865 від 18.09.2022 року підписаний відповідачкою електронним підписом. Відповідачка через особистий кабінет на веб-сайті кредиторів подала заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту, після чого кредитори надіслали відповідачці за допомогою засобів зв`язку на вказаний нею номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідачка використала для підтвердження підписання кредитного договору. Без здійснення зазначених вище дій відповідачкою кредитний договір не був би укладений сторонами. Відповідно до Закону України\~«Про електронну\~комерцію» оспорювані кредитні договори вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цих договорів у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачкою таких не надано, що в силу положень статей 12, 81\~ЦПК України є її процесуальним обов`язком. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18; від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19; від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 , від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19 і від 16 грудня 2020 року у справі 561/77/19. Щодо виконання умов кредитних договорів. Так, судом встановлено, що представником позивача не надано належних доказів на підтвердження того, що відповідачка [PERSON] отримала кредитні кошти, і в подальшому порушила обов`язок із їх повернення, тобто не виконувала, або неналежним чином виконувала умови кредитного договору №72242865 від 18.09.2022 року. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України). Відповідно до статті 77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Статтею 80\~ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з частиною першою статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 2 статті 83\~ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Однак матеріали справи не містять первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», які підтверджують наявність заборгованості відповідача за кредитними договорами. Розрахунок заборгованості не є належним доказом наявності заборгованості та її розміру та не є первинним документом у розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». З урахуванням того, що на підтвердження позовних вимог позивач не надав належних та допустимих доказів, які підтверджують надання відповідачці [PERSON] кредитних коштів у розмірі, який був передбачений кредитним договором, наявність заборгованості за тілом кредиту та процентами, суд доходить висновку про те, що позивач не довів наявність заборгованості у розмірі, вказаному у наданому ним розрахунку за кредитним договором №72242865 від 18.09.2022 року. До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі №204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі №209/3046/20, від 26 жовтня 2022 року у справі №686/6783/21. Зважаючи на вищенаведене, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити. На підставі ст.ст. 6, 206, 526, 628, 628, 638, 639, 1054 ЦК України, ст.ст. Закону України «Про електронну комерцію», ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність»,

Outcome: dismissed