Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого вказав, що він є власником 1/2 частини житлового будинку та земельної ділянки в цілому, кадастровий номер земельної ділянки 5323884905:05:001:0090, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, загальна площа 0,0456га, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Дана частина житлового будинку та земельна ділянка в цілому належить позивачу на підставі Договору дарування частки житлового будинку від 03 жовтня 2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Лубенського нотаріального округу Полтавської області Михайліченко Т.М. Другою частиною житлового будинку володіє відповідачка [PERSON] . Її частина домоволодіння розташовується на окремій земельній ділянці, кадастровий номер 5323884905:05:001:0077, яка належить відповідачці на праві приватної власності. На даний час у позивача постійно виникають суперечки з відповідачкою, оскільки остання абсолютно не бажає мирним шляхом узгоджувати будь-які питання, що стосуються спільного майна. Позивач без згоди співвласниці не може ні сам зареєструватися у своєму будинку, ані провести реєстрацію місця проживання своїх близьких. Відповідачка, в свою чергу, просто ігнорує всі прохання свого сусіда, позивача по справі. З цього приводу в сторін виникають конфлікти, які інколи переходять у сварки. Позивач використав всі можливі мирні шляхи урегулювання питань, проте результату не досяг. Відповідачка по справі здійснила приватизацію земельної ділянки під своєю частиною будинку, та приватизувала ділянку в цілому (кадастровий номер 5323884905:05:001:0077, загальна площа 0,1511 га). Позивач, в свою чергу, не має можливості приватизувати свою земельну ділянку з кадастровим номером 5323884905:05:001:0090, загальною площею 0,0456га, так як він володіє часткою в будинку, тож і земельна ділянка, на якій розташована саме частка будинку позивача, повинна бути поділена між співвласниками. Тож через існуючі розбіжності в частках землі та будинковолодіння позивач станом на сьогодні позбавлений права приватизувати землю під своїм житловим будинком. Вирішувати питання мирним шляхом, таким як укладання нотаріально завіреного договору поділу та виділу майна в натурі, відповідачка категорично відмовляється. Таким чином позивач змушений звернутися до суду за захистом свої прав. З огляду на зазначене позивач просить: припинити право спільної часткової власності, розмір частки 1/2, номер запису про право власності 51970319, власник [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , на частку в житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] (загальна площа 60,6 кв.м, житлова площа 25,5 кв.м), шляхом поділу спільного майна; визнати за позивачем право власності на новостворений об`єкт нерухомого майна, а саме: будинок зблокованого типу з господарськими будівлями і спорудами (загальна площа будинку 30,6 кв.м, житлова площа 13,0 кв.м), який складасться з: кухні 12,4, кв.м, кімнати 13 кв.м, коридора 3,6 кв.м, кладови 1,6 кв.м, а також господарські будівлі та споруди: «Ж» - погріб, №2 - водогін, №1 - огорожа, що утворився в результаті поділу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Представник позивача подав письмове клопотання, згідно якого позовні вимоги підтримує повністю, просить задовольнити, та просить суд розглянути справу без його та позивача участі, вказавши, що позивач відмовився від вимоги щодо стягнення судових витрат. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, подала заяву, згідно якої позовні вимоги визнає, проте заперечує проти стягнення з неї судових витрат, справу просить розглядати без її участі. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що відповідно до копії договору дарування частки житлового будинку від 03 жовтня 2023 року, [PERSON] приймає від [PERSON] як подарунок: 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами під номером [ADDRESS] , відчужувана 1/2 частка житлового будинку розташована на неприватизованій земельній ділянці, загальною площею 0,0456га, у тому числі за земельними угіддями, га: 35.1 капітальна 0,0038; 35.3 прибудинкова територія 0,0418; кадастровий номер 5323884905:05:001:0090, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами складається в цілому з: житлового будинку «А-1», загальною площею 60,6кв.м., житлова площа становить 25,5 кв.м, погріб «Ж», сарай «Б», сарай «З», вбиральня «И», огорожа - №1, 3, водогін - №2 (а.с.6). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав №348949744 від 03 жовтня 2023 року 1/2 частки житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] (а.с. 7). 12 травня 2023 року ФОП [PERSON] було виготовлено технічний паспорт будинку садибного типу за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 60,6 кв. м, житловою площею 25,5 кв м. (а.с. 11-13). Згідно Довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 24.01.2024 оціночна вартість об`єкта оцінки житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 30,60 кв.м, житловою площею 13 кв.м, кадастровий номер земельної ділянки 5323884905:05:001:0090, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) 221967,64грн (а.с. 23). Відповідно до довідки КП «Лубенське МБТІ» № 119 від 25 січня 2024 року станом на 29.12.2012 житловий будинок за адресою: [ADDRESS] в КП «Лубенське МБТІ» зареєстровано в книзі № 11 за реєстровим № 3367 за: [PERSON] 1/2 частина згідно Свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого виконавчим комітетом Сасинівської сільської ради 28 січня 2003 року; 1/2 частина житлового будинку не зареєстровано (а.с. 14). Згідно Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку з кадастровим номером 5323884905:05:001:0090 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0456га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , інформація щодо форми власності відсутня (а.с. 17). Як вбачається з копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-9910722052024 від 24.01.2024 інформація щодо власника (користувача) земельної ділянки з кадастровим № 5323884905:05:001:0090 також відсутня (а.с. 18). Згідно Інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 20.12.2023, земельна ділянка з кадастровим номером 5323884905:05:001:0077 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1511, яка розташована в с.Першотравневе Пирятинського району Полтавської області, форма власності приватна, суб`єкт права власності на земельну ділянку [PERSON] (а.с. 22). Зі встановлених судом обставин вбачається, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS] перебуває у спільній частковій власності. У статті 41 Конституції України\~ закріплено одне із основоположних прав людини і громадянина - непорушність права власності, відповідно до якого кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтями\~316,\~317,\~319,\~321,\~328 ЦК України\~визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майно, які ним здійснюються на власний розсуд. Право власності є непорушним та ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За загальним правом власник самостійно розпоряджається своїм майном. Розпорядження об`єктом спільної власності має свої особливості. Відповідно до частини першої\~статті 355 ЦК України\~майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. За вимогами частин першої та другої\~статті 369 ЦК України\~співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майно, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій\~статті 356 ЦК України\~ як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Згідно із частиною третьою\~статті 358 ЦК України\~кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. За змістом наведених норм виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частці в праві спільної власності та припинення права спільної часткової власності на відповідне майно. Шляхом виділу частки у майні припиняється спільна часткова власність, і особа стає власником виокремленого майна. Юридичне значення виділу частки полягає у тому, що учасник отримує в натурі майно, яке відповідає його частці, як самостійний об`єкт. Отже, виділ частки передбачає виокремлення частини об`єкта у самостійний об`єкт. Частка, яка виділяється, повинна бути саме окремим об`єктом нерухомого майна, як і частка, яка залишається в іншого власника (власників), у розумінні статті 181 ЦК України. Внаслідок виділу частки з нерухомого майна, утворюється два самостійних об`єкта майна. Відповідно до\~статті 183 ЦК України\~подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Подільну річ можна поділити на частини, кожна з яких може бути використана для тих же цілей, для яких річ призначалась до її поділу. Тобто житловий будинок може бути поділений на дві частини або більше. При цьому повинна бути збережена можливість використання кожної із частин будинку як житло. Неподільна річ у разі її поділу втрачає своє цільове призначення. Згідно\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом положень частини 1\~статті 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Враховуючи те, що позивач, інакше, як в судовому порядку не може вирішити питання про виділ йому у натурі його частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, та обраний ними спосіб захисту є належним, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. При цьому судом також враховано, що для виділу частки із спільного нерухомого майна існує реальна технічна можливість, оскільки згідно довідки, виданої ФОП « [PERSON] » від 01.08.2024, можливо здійснити поділ житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , на два окремих об`єкта (а.с. 43), тому вони є окремими самостійними об`єктами нерухомого майна в розумінні ст. 181, 183 ЦК України. Отже, з огляду на викладене, зважаючсуд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved