Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-12 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просить встановити факт її проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з грудня 2007 по 15.07.2009 з [PERSON] і визнати за нею право власності на частину квартири [ADDRESS] (далі за текстом - спірна квартира). Заявлені вимоги мотивовані тим, що з червня 2007 року сторони почали проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу в квартирі, що належить матері відповідача за адресою: [ADDRESS] . Шлюб між ними було зареєстровано 15.07.2009 і [INFO] у них народилась донька [PERSON] . До моменту реєстрації шлюбу сторони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, придбавали майно в інтересах сім`ї. В цей період, а саме 30.04.2009 відповідач зареєстрував за собою право власності на спірну квартиру, яку набув за договором купівлі-продажу. Відповідач заперечує щодо поділу майна добровільно, у зв`язку з чим позивачка звернулась за захистом своїх прав до суду. Відповідач подав відзив на позов, в якому проти його задоволення заперечує. Зазначає, що до моменту реєстрації шлюбу з позивачкою їх відносини не носили сімейного характеру. Спірну квартиру придбано за його особисті кошти і вона не підлягає поділу між ним та позивачкою. В судовому засіданні позивачка і її представник заявлені вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Відповідач та його представник проти позову заперечували з підстав, зазначених у відзиві. Заслухавши учасників справи, свідків, дослідивши зібрані у справі письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстрований 15.07.2009 і розірвано рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 23.11.2015. [INFO] у сторін народилась донька [PERSON] , а [INFO] - син [PERSON]. 30.04.2009 [PERSON] за договором купівлі-продажу придбав спірну квартиру за ціною 442 750 гривень. Позивачка посилається на те, що відносини, які притаманні подружжю вони з відповідачем вели з грудня 2007 року і проживали спільно як сім`я у квартирі матері відповідача за адресою: [ADDRESS] , на підтвердження чого надала суду довідку Київського міського клінічного ендокринологічного центру від 06.03.2008 року, де зазначена вищевказана адреса проживання [PERSON] ; копію виписки з історії хвороби НІІ Ендокринології і обміну речовин за період 12.12.2007 року по 02.01.2008 року, де також зазначена вищевказана адреса проживання [PERSON] і копію поштового конверту на ім?я [PERSON] з датою відправки згідно штемпеля 30.06.2009 року на адресу [ADDRESS] . Допитані у суді свідки дали наступні покази. Свідок [PERSON] суду показала, що є матір`ю відповідача. Її син зустрічався з позивачкою, однак до червня 2009 вони спільно не проживали. Вона допомогла сину придбати квартиру на [ADDRESS] , оскільки вона мала власні заощадження від дивідендів, отриманих від акцій Будинку Побуту «Оболонь» і додатково брала кредит у профспілці за місцем роботи. Скільки коштів вона надала не пам`ятає. Про стосунки сина з [PERSON] вона нічого не знала. В квартирі по [ADDRESS] вони проживали з сином, донькою і її сином. Відповідач проживав у одній кімнаті з племінником. Свідок [PERSON] суду показав, що з відповідачем вони дружать з дитинства. Про те, що він проживає з позивачкою в квартирі по [ADDRESS] йому відомо не було, хоча він неодноразово навідував там друга. В 2008 році сторони були парою. Свідок [PERSON] суду показав, що є дядьком відповідача. З 2000 року часто проживав в квартирі, що належить його матері по [ADDRESS] , оскільки цього потребувала його робота, а сам він проживає у м.Біла Церква. З 2005 по 2009 рік відповідач часто приїжджав до нього у м.Біла Церква, в тому числі з різними дівчатами. Коли дізнався, що [PERSON] вагітна рекомендував племіннику одружитись на ній. Знає, що мати відповідача продала акції Будинку Побуту «Оболонь», поклала їх у банк, а згодом зайняла їх [PERSON] для придбання квартири. Свідок [PERSON] суду показала, що в 2008 році працювала з позивачкою в одній компанії. На свято до себе запросила колег з парами і [PERSON] прийшла з [PERSON] . Вона знає, що вони проживали разом в квартирі зі свекрухою, сестрою [PERSON] і її сином. Вони спільно збирали гроші на квартиру і зустрічались з 2007 року. Про це їй відомо зі слів [PERSON] . Після придбання квартири [PERSON] народила дитину. Свідок [PERSON] суду показала, що їй відомо, що позивач і відповідач разом з 2007 року і спільно проживали у матері [PERSON] . З [PERSON] вони знайомі з січня 2009 року і їй відомо, що вона відкладала гроші з заробітної плати для внеску в придбання квартири. Відповідно до п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно зі ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Виходячи з аналізу вказаної норми СК України, сім`єю є соціальна група, яка складається з людей, які зазвичай перебувають у шлюбі, їхніх дітей (власних або прийомних) та інших осіб, поєднаних родинними зв`язками з подружжям, кровних родичів, і здійснює свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності, виховання дітей. Відповідно до рішення КСУ у справі N 1-8/99 за конституційними поданнями Служби безпеки України та ін. про офіційне тлумачення терміна "член сім`ї", визначено, що до кола членів сім`ї належать дружина (чоловік), їх діти і батьки, проте членами сім`ї можуть бути визнані й інші особи за умов постійного проживання і ведення з спільного господарства, тобто не лише близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід, баба), але й інші родичі або особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Згідно з положенням частини 1, 2 ст. 21 Сімейного Кодексу шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (ст.ст. 3, 74 СК України). Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 цього Кодексу. При застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактично шлюбних відносинах, необхідно врахувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склались відносини, що притаманні подружжю (пункт 20 постанови № 11 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»). Таким чином, для визнання майна спільною сумісною власністю чоловіка та жінки, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі (далі - фактичне подружжя) за статтею 74 СК достатньо довести факт проживання сторін однією сім`єю без шлюбу та факт придбання спірного майна у цей період. У разі встановлення цих фактів майно буде вважатись таким, що є об`єктом спільної сумісної власності фактичного подружжя та підлягає поділу між ними за правилами поділу майна осіб, що перебувають у зареєстрованому шлюбі (глава 8 СК). При цьому презумпція набуття фактичним подружжям майна у спільну сумісну власність застосовується і у випадку, якщо один з фактичного подружжя не мав з поважних причин самостійного заробітку (стаття 60 СК). Але презумпція статусу спільного майна не позбавляє одного з фактичного подружжя (як і тих, хто перебуває у зареєстрованому шлюбі) доводити факт придбання спірного майна за рахунок інших джерел та віднесення його до особистої власності за правилами статті 57 СК. Таким чином із системного аналізу указаних норм слідує, що ст. 74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які перебувають у фактичних шлюбних відносинах і не перебувають у будь-якому іншому шлюбі, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї. Верховний Суд України звертає увагу на необхідність врахування цих обставин у постановах від 8 червня 2016 року (справа № 6-2253цс15), від 7 вересня 2016 року (справа № 6-801цс16). Згідно з ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування ( ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Належними доказами відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Даючи оцінку показам свідків зі сторони позивача на підтвердження того, що сторони проживали однією сім`єю у вказаний період, суд вважає їх не належними, оскільки їх показання носять узагальнений характер та стосуються здебільшого констатації факту сумісного проживання сторін, підтримання між ними відносин пари та не підтверджують наявності у них усталених відносин, які притаманні подружжю. Даючи оцінку письмовим доказам, представленим стороною позивача, суд також вважає їх неналежними, тобто такими, що не підтверджують наявності у позивача і відповідача відносин притаманних подружжю. Так дані щодо місця проживання [PERSON] , зазначені у довідці Київського міського клінічного ендокринологічного центру від 06.03.2008 року та у виписці з історії хвороби НІІ Ендокринології і обміну речовин за період 12.12.2007 року по 02.01.2008 року зазначено з її слів за нетривалий період з грудня 2007 по березень 2008 року. Поштовий конверт на ім?я [PERSON] на адресу [ADDRESS] датований 30.06.2009 року, тобто уже після придбання спірної квартири. Ці докази не вказують на те, що проживання [PERSON] спільно з [PERSON] до моменту реєстрації шлюбу носило постійний та системний характер, що вони мали спільні права і обов`язки і могли вважатись сім`єю у розумінні норм СК України. Крім того, суд, ухвалюючи рішення у цій справі, звертає увагу на пояснення самої [PERSON] , яка не могла пояснити яку суму коштів вкладено у спірну квартиру, які ще спільні витрати вони мали з [PERSON] . З цих підстав, суд вважає, що позивачем не доведено факт проживання однією сім`єю з відповідачем на момент придбання спірної квартири, а тому заявлені у справі вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed