Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-11 00:00:00

18.01.2024 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначено, що відповідач [PERSON] є журналістом, членом національної спілки журналістів України та адміністратором групи «Наш Західний» у соцмережі Facebook. З 2020 року відповідач поширює неправдиву інформацію, що принижує честь, гідність та ділову репутацію щодо директора ПО «Ліцей сучасної освіти» [PERSON] . 25.10.2023 року [PERSON] на своїй сторінці в соціальній мережі Facebook розмістив публікацію щодо позивача та її сім`ї: «У приватному ліцеї збирають гроші в сімейний фонд директорки. Ліцей сучасної освіти декларує, що допомогає ЗСУ та ТРО Дніпра. Але гроші чомусь перераховуються у БФ «Взаємодія Дніпра», власниками якого є очільниця закладу та її чоловік. Той водночас був засновником ліцею. вніс у його статутний фонд аж 100 грн. Зараз він працює фізкерівником, хоча спеціальної освіти немає. На його сторінці у Facebook написано, що він вивчав «облик и аудит» (орфографія оригінала) в University of Love.Назва у перекладі Університет кохання. «Взаємодія Дніпра» - непрозорий фонд, постійно виникають гучні скандали, фінансові звіти не публікуються, скільки пожертв поступило, і куди вони направлені, невідомо. Ще багато дивного коїться у цьому приватному закладі. Щоб отримати приміщення для ліцею (перший поверх гуртожитку вишу), директорка-благодійниця зі скандалом виселила відтіля волонтерів і стала використовувати кімнати для власного бізнесу. І це під час війни, коли місто відчуває гострий дефіцит помешкань для вимушених переселенців.». Поширена відповідачем інформація є недостовірною, оскільки не відповідає дійсності, містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі, а саме про те, що : - позивач як директор приватного ліцею привласнює зібрані на допомогу кошти, - благодійний фонд «Взаємодія Дніпра» є непрозорим, учасником гучних скандалів, не публікує фінансові звіти, - позивач зі скандалом виселила волонтерів і стала використовувати кімнати гуртожитку для власного бізнесу. Відповідач не розмістив на своїй сторінці у соціальній мережі жодного доказу на підтвердження вищезазначеного. При цьому законодавством не закріплений обов`язок публікування інформації та звітів про використання коштів, зібраних шляхом публічного збору благодійних пожертв. Проте позивач публікувала на сторінці благодійного фонду у Facebook звіти про надходження та надання допомоги. ПО «Ліцей сучасної освіти» дійсно розташовано в приміщенні гуртожитку, що перебуває на баланчі ДВНЗ «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури», однак, жодного скандалу з виселенням волонтерів у позивача не було, дане приміщення законно орендується ПО «Ліцей сучасної освіти» третій рік поспіль. Поширення недостовірної інформації щодо позивача та її чоловіка порушує особисті немайнові права, принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача чи директора ПО «Ліцей сучасної освіти» та засновника благодійного фонду «Взаємодія Дніпра». Позивач є активним громадським діячем, керівником Благодійного фонду «Взаємодія Дніпра», засновником і директором ПО «Ліцей сучасної освіти», у якому навчаються 260 учнів. Систематичне поширення відповідачем на своїй сторінці в соціальній мережі Facebook недостовірної інформації відносно позивача порочить престиж та репутацію ПО «Ліцей сучасної освіти», що може призвести до незадоволення батьків учнів, розірванню договорів з ними, зменшенню кількості охочих навчатися у даному закладі. Також своїм дописом відповідач породжує недовіру до благодійного фонду «Взаємодія Дніпра» та до його публічних зборів допомоги, чим завдає шкоди ЗСУ, переселенцям та хворим людям. Також приниженням честі, гідності та ділової репутації позивача призвело до її моральних страждань, а враховуючи, що права [PERSON] порушувалися неодноразово, сума відшкодування душевних та моральних страждань позивача в розмірі 200\~000 грн. є розумною та справедливою. На підставі викладеного просить: - зобов`язати відповідача видалити запис про позивача від 25.10.2023 року із заголовком «У приватному ліцеї збирають гроші в сімейний фонд директорки» з власної сторінки в соціальній мережі Facebook та спростувати інформацію про позивача шляхом поширення через мережу Інтернет, а саме на своїй сторінці в соціальній мережі Facebook інформацію такого змісту: «Спростування! Я, [PERSON] , спростовую недостовірну інформацію, поширену на власній сторінці в соціальній мережі Facebook щодо того, що [PERSON] збирає гроші в свій сімейний фонд й зі скандалом виселила волонтерів і стала використовувати кімнати гуртожитку для власного бізнесу, а також про те, що Благодійний фонд «Взаємодія Дніпра» є непрозорим, учасником гучних скандалів, не опубліковує фінансові звіти», визнавши вказану інформацію про позивача недостовірною та такою, що порушує її особисті немайнові права, принижує честь, гідність та ділову репутацію; - зобов`язати відповідача публічно вибачитись за розміщення неправдивої інформації про [PERSON] шляхом письмового запису в мережі Інтернет на своїй сторінці в соціальній мережі Facebook; - стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 200\~000 грн. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10.04.2024 року, після усунення недоліків, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі в порядку загального позовного провадження. 13.05.2024 року від [PERSON] надійшов відзив на позов, у якому заперечував проти позовних вимог. Заперечення обґрунтовані тим, що інформація щодо публікації «У приватному ліцеї збирають гроші в сімейний фонд директорки» взята з особистої сторінки [PERSON] у Facebook, інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також з витягу з ЄДР від 25.10.2023 року про БФ «Взаємодія Дніпра». Про збір грошей у сімейний фонд директорки ліцею свідчить сайт навчального закладу, де розміщена вкладка «Допомагаємо ЗСУ та ТРО Дніпра». Для перерахування грошей указані картка та рахунок благодійного фонду «Взаємодія Дніпра», головою якого є позивач, а заступником її чоловік, тобто цей фонд є сімейним фондом подружжя [PERSON] . Відповідно до інформації з сайту ліцею чоловік позивача [PERSON] викладає технології, але вищої освіти не має. Те, що БФ «Взаємодія Дніпра» - непрозорий фонд витікає з того, що за вісім років існування фінансова звітність була оприлюднена один раз у червні 2022 року. При цьому це не звіт, а виписка ПриватБанка, що не може бути звітом, оскільки про надходження грошей, але не вказує кому була надана допомога і для яких цілей. У своєму пості від 02.07.2022 року [PERSON] зазначила: «Витрати були переважно на паливо. Інші кошти на закупівлю провізії», але не вказала які суми та кому надійшли. Окрім того, у переказах [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] вказано, що їх внески призначені на фонтан, що значить, що позивач не мала права використовувати їх на паливо чи на продукти. Представник посилається, що законодавством не закріплений обов`язок публікування інформації та звітів про використання коштів, зібраних шляхом публічного збору благодійних пожертв, але публічна звітність є одним з методів підтвердження прозорості діяльності фонду, його порядності та формує довіру до нього. Суспільство має право знати наскільки чесно та ефективно ці ресурси використовуються. При цьому позивач обіцяла саме фінансові звіти щодня, але їх не надавала. Позивач посилається на подяки, звіти надходжень та надання допомоги, копії актів приймання-передачу майна, гуманітарної допомоги, подяк, вітальних листів, але вони не є фінансовою звітністю. У 2021 році [PERSON] оголошувала збір грошей на ремонт фонтану, потім проінформувала, що зібрано 3\~000 грн., які на окремому рахунку та чекають використання за узгодженням з КП. З відповіді Департаменту благоустрою та інфраструктури на журналістський запит відповідач дізнався, що фонтан ремонту не потребував, перебував на гарантії, а КП «Адміністративне архітектурно-будівельне управління» повідомило, що жодних коштів, які б могли бути скеровані на утримання фонтану, від БФ «Західний» на рахунки підприємства не надходило. Також відповідач у відзиві на позов зазначив, що весною 2022 року позивач як голова фонду уклала договір про співпрацю з Придніпровською державною академією будівництва та архітектури та отримала приміщення в гуртожитку вишу, куди запросила волонтерів. У подальшому позивач опублікувала допис, у якому скаржилася на волонтерів, що важко було від них здихатися, з використанням слів, які їх погано характеризували. Відповідач зазначив, що йому розповіли, що насправді під діяльністю волонтерів [PERSON] збирала гроші на свій рахунок. використовувала їх фото звіти для показу своєї діяльності, волонтери побачили пропажу гуманітарної допомоги, яка перебувала на їх балансі. Після цього волонтерам довелося шукати інше місце, а позивач 25 волонтерських посвідчень своїм наказом визнала недійсними та розмістила у звільненому приміщенні свій приватний ліцей. Регіональне відділення Фонду держмайна України повідомило. що договір оренди приміщення став діяти з 14.10.2022 року, тобто з квітня до липня 2022 року фонд, а з серпня 2022 року по 14.10.2022 року користувалися державним майном безоплатно. У позові представник позивача стверджує, що відповідач принижує честь, гідність позивача. а також престиж та репутацію ліцею. Однак за три роки кількість учнів ліцею збільшилася в 20 разів з 13 у 2021 році до 257 у 2023 році, цифри зазначені позивачем у своїму пості від 07.10.2023 року. Також відповідач зазначив, що наявність моральної шкоди не доведена, фактів заподіяннія позивачу страждань і втрат немайнового характеру немає. Окрім того, у відзиві вказано, що примусове вибачення як спосіб судового захисту не передбачений законом. На підставі викладеного просить відмовити в задоволенні позову. 21.05.2024 року від представника [PERSON] адвоката Ключенкової Х.В. надійшла відповідь на відзив, у якій заперечувала проти аргументів відповідача, викладених у відзиві на позов. Заперечення обґрунтовано тим, що відповідач на своїй сторінці в соціальній мережі не розмістив жодного доказу на підтвердження вказаного в дописі. З наведено в відзиві на позов відповідача слідує, що він вважає, що оскільки позивач та її чоловік є засновниками фонду, то позивач як директор приватного ліцею привласнює зібрані на допомогу кошти, а БФ «Взаємодія Дніпра» є непрозорим, учасником гучних скандалів, не опубліковує фінансові звіти. Отже, доводи [PERSON] базуються на припущеннях, але це не завадило йому поширити недостовірну інформацію щодо позивача. Кошти, зібрані на фонтан перебували деякий час на окремому рахунку, оскільки планувалося отримання узгодження з КП «Адміністративне архітектурно-будівельне управління». У результаті позивач купила пластикові накладки й встановила їх на фонтан без узгодження з КП. Жодного скандалу з виселенням волонтерів не було. Відповідачем не надано доказів, що поширена ним інформація стосовно виселення зі скандалом волонтерів та використання кімнати для власного бізнесу є достовірною. Також представник позивача зазначила, що відповідачем не надано доказів, що пенсія є єдиним джерелом його доходів, а систематичне поширення [PERSON] недостовірної інформації відносно позивача принижує її честь, гідність, порочить престиж та репутацію ПО «Ліцей сучасної освіти», що призводить до розірвання договорів з батьками учнів ліцею, зменшенню кількості охочих навчатися в даному закладі. Кількість учнів за останні три роки зросла, попит на навчання у ліцеї дійсно є, але не такий як міг би бути через постійне паплюження з боку відповідача престижу та репутації ліцею. Поширенням недостовірної інформації були порушені права позивача, що призвело до моральних страждань, що вимагало додаткових зусиль для організації її життя та стосунків з соціумом. На підставі викладеного просить задовольнити позов. 23.05.2024 року від [PERSON] надійшли заперечення на відповідь на відзив. У запереченнях вказано, що позивач як директор ліцею збирє донати на рахунок фонду, який вона очолює, що становить конфлікт інтересів. При цьому обставини, зазначені відповідачем не потребують перевірки, бо вони є оціночними судженнями. Відповідач вважає фонд позивача непрозорим, оскільки він не публікує фінансові звіти, хоча суспільство має знати як використовуються зібрані ресурси. На рішення батьків про перевід дітей до інших закладів освіти вплинуло розташування ліцею та особисті причини. Оскільки відповідач вважає позовні вимоги [PERSON] безпідставними, просить у їх задоволенні відмовити. Ухвалою суду від 27.05.2024 року підготовче провадження закрито, призначено справу до розгляду по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали, просили задовольнити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] проти позовних вимог заперечував, просив у задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши за своїм\~внутрішнім переконанням докази, наявні в матеріалах справи, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з огляду на наступне. У судовому засіданні встановлено, що 25.10.2023 року на особистій сторінці у соціальній мережі «Facebook» [PERSON] опублікував допис наступного змісту: «У приватному ліцеї збирають гроші в сімейний фонд директорки. Ліцей сучасної освіти декларує, що допомогає ЗСУ та ТРО Дніпра. Але гроші чомусь перераховуються у БФ «Взаємодія Дніпра», власниками якого є очільниця закладу та її чоловік. Той водночас був засновником ліцею. вніс у його статутний фонд аж 100 грн. Зараз він працює фізкерівником, хоча спеціальної освіти немає. На його сторінці у Facebook написано, що він вивчав «облик и аудит» (орфографія оригінала) в University of Love. Назва у перекладі Університет кохання. «Взаємодія Дніпра» - непрозорий фонд, постійно виникають гучні скандали, фінансові звіти не публікуються, скільки пожертв поступило, і куди вони направлені, невідомо. Ще багато дивного коїться у цьому приватному закладі. Щоб отримати приміщення для ліцею (перший поверх гуртожитку вишу), директорка-благодійниця зі скандалом виселила відтіля волонтерів і стала використовувати кімнати для власного бізнесу. І це під час війни, коли місто відчуває гострий дефіцит помешкань для вимушених переселенців.» Позивач [PERSON] є директором приватної організації «Ліцей сучасної освіти» та керівником БО «Благодійний фонд «Взаємодія Дніпра», засновниками якої є позивач та її чоловік [PERSON] . 14.10.2022 року між Регіональним відділенням Фонду державного мана України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях та ПО «Ліцей сучасної освіти» укладено договір оренди нерухомого або іншого окремого індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності № 12/02-7625-ОД, а саме: частини гуртожитку № [NUMBER] загальною площею 278,1 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , що перебуває на балансі ДВНЗ «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» (а.с.47-54). Позивач зазначила, що вищевказаним дописом відповідач порушив її право на повагу до честі гідності та паплюжив її ділову репутацію, оскільки поширив недостовірну інформацію, а саме про те, що: - позивач як директор приватного ліцею привласнює зібрані на допомогу кошти, - благодійний фонд «Взаємодія Дніпра» є непрозорим, учасником гучних скандалів, не публікує фінансові звіти, - позивач зі скандалом виселила волонтерів і стала використовувати кімнати гуртожитку для власного бізнесу. Розглядаючи вимоги позивача щодо видалення вказаного допису та спростування такої інформації, визнавши її недостовірною та такою, що порушує її особисті немайнові права, принижує честь, гідність та ділову репутацію, а також зобов`язання відповідача публічно вибачитись за розміщення неправдивої інформації, суд виходив з такого. У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати, зокрема рекомендації, що містяться в Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність приватного життя. У зазначеній Резолюції визначено, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). Зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку з цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Хоча позивач у судовому засіданні заперечувала, що є публічною особою, судом встановлено, що [PERSON] є публічною фігурою, оскільки є директором закладу освіти та керівником благодійної організації, веде активну громадську діяльність, про що свідчать матеріали справи та пояснення позивача. Тому суд, розглядаючи дану справу, враховує, що [PERSON] є публічною фігурою та її діяльність викликає підвищений інтерес у спільноти. Згідно із\~Конституцією України\~кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Відповідно до ст. 32 Конституції України\~кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Разом з тим, відповідно до\~статті 68 Конституції України\~кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції\~та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Отже, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Відповідно до ст.ст.\~269,\~297,\~299 ЦК України\~кожен має право на повагу до його гідності та честі, недоторканість ділової репутації, що відносяться до особистих немайнових прав, які згідно зі\~ст. 275 ЦК України\~підлягають захисту способом адекватним порушенню з тим, що б такий спосіб правового захисту був ефективним. Серед іншого, за\~ст. 277 ЦК України\~таким способом захисту є спростування поширеної про особу недостовірної негативної інформації. В силу ст.ст. 13,\~81 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Стаття 10 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також\~ст. 34 Конституції України\~передбачають, що кожна людина має право на свободу вираження поглядів, змістом чого є свобода дотримуватися своїх поглядів, одержувати і поширювати інформацію та ідеї без втручання держави і незалежно від кордонів. Європейський Суд з прав людини відзначив, що таке право в демократичному суспільстві не може бути абсолютним, через що зазначені статті надають Державі певну свободу розсуду втручання у здійснення цього права задля захисту прав інших людей, зокрема, коли таке втручання здійснюється на підставі та в порядку визначеному законом. Згідно зі ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Так, ч. 2 ст. 30 зазначеного закону визначено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. При цьому, якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. З наведеного в сукупності вбачається, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, тобто чи містять спірні висловлювання фактичні дані, або чи можуть вони бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, або навпаки є оціночними судженнями автора. При цьому, оціночні судження говорять не про об`єкт, а про відношення суб`єкта до цього об`єкта. На відміну від твердження про факти, у думці висловлюється відповідність факту, який оцінюється, не об`єктивному світу, а суб`єктивним поняттям і уявленням окремої особи, яка висловлює таку оцінку. Обгрунтовуючи вимоги спростувати та визнати недостовірною інформацією «У приватному ліцеї збирають гроші в сімейний фонд директорки», позивач у судовому засіданні та відповіді на відзив зазначала, що фактично відповідач зазначив, що [PERSON] привласнює зібрані на допомогу кошти. Однак із зазначеним суд не погоджується з огляду та таке. У постанові від 23.07.2024 року по справі 361/3910/19 Верховний Суд зробив висновок, що недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію особи, може бути визнана лише саме така інформація, висловлена чи написана відповідачем у цій категорії справ. Тобто предметом спору у цій категорії справ є спірна інформація, що передається дослівним цитуванням (без редагування, корегування, власного розуміння позивача). Тобто якраз конкретно висловлена особою інформація (сказана, написана, надрукована в ЗМІ) повинна бути предметом дослідження та правового аналізу у справах про захист честі, гідності і ділової репутації. Саме сказані відповідачем висловлювання, тобто дослівні твердження, досліджуються на предмет оціночності суджень із урахуванням вживаних особою слів та виразів із використанням мовно-стилістичних засобів. У заголовку оскаржуваного допису відповідач дослівно зазначив: «У приватному ліцеї збирають гроші в сімейний фонд директорки.» та далі пояснив: «Ліцей сучасної освіти декларує, що допомогає ЗСУ та ТРО Дніпра. Але гроші чомусь перераховуються у БФ «Взаємодія Дніпра», власниками якого є очільниця закладу та її чоловік.» У судовому засіданні [PERSON] зазначила, що дійсно в ліцеї, директором якого вона є, було оголошено збір коштів для допомоги ЗСУ та ТРО, для перерахування коштів вказано реквізити рахунку БО «БФ «Взаємодія Дніпра». Також позивач не заперечувала, що [PERSON] є її чоловіком та співзасновником вищевказаного фонду. Отже, обидва засновника фонду є сім`ю чоловіком та дружиною. Враховуючи викладене, суд доходить висновку про відсутність в даній частині допису недостовірних фактів, які могли б бути спростовані. Окрім того, з цитати встановлено, що в ній не зазначено про привласнення коштів позивачем. Щодо вимоги\~про спростування\~та визнання\~недостовірною інформації,\~поширеною в\~оскаржуваному дописі: «Взаємодія Дніпра» - непрозорий фонд, постійно виникають гучні скандали, фінансові звіти не публікуються», суд зазначає таке. Згідно з ч. 2 ст. 30 ЗУ «Про інформацію» визначено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). У спірному дописі [PERSON] вжив художні засоби метафори: «непрозорий фонд», «гучні скандали», тобто висловив своє оціночне судження щодо благодійного фонду, тому зазначені висловлювання не можуть розцінюватися як фактичні дані та не можуть бути спростовані та визнані недостовірною інформацією. Висловлювання відповідача «фінансові звіти не публікуються» позивач у позові також заперечувала та просила спростувати та визнати цю інформацію недостовірною. Однак у судовому засіданні та письмових заявах [PERSON] підтвердила, що фінансові звіти щодо діяльності благодійного фонду нею не публікуються, оскільки законодавством України не висуваються такі вимоги до благодійних організацій під час публічних зборів благодійних пожертв. Отже, у суду відсутні правові підстави для визнання вказаної інформації недостовірної та спростування її. Розглядаючи вимогу щодо спростування та визнання недостовірною інформації, опублікованої відповідачем, що [PERSON] зі скандалом виселила волонтерів і стала використовувати кімнати гуртожитку для власного бізнесу, суд виходив з такого. У дописі зазначено «директорка-благодійниця зі скандалом виселила відтіля (перший\~поверх гуртожитку\~вишу) волонтерів і стала використовувати кімнати для власного бізнесу». У судовому засіданні позивач пояснила, що в приміщенні за адресою: [ADDRESS] , що перебуває на балансі ДВНЗ « [INFO] », дійсно здійснювали свою діяльність волонтери, які в подальшому залишили приміщення, та воно було орендовано ПО «Ліцей сучасної освіти». При цьому позивач зазначає, що жодних скандалів з виселенням волонтерів не було. На підтвердження джерела інформації, викладеної в дописі, відповідачем надано копію публікації [PERSON] в соціальній мережі Facebook (а.с.119). Відповідно до змісту допису [PERSON] повідомила публічно про те, що допомогла волонтерам знайти приміщення, але вони почали вести «зухвало та неадекватно», потім вони роз`їхалися, «важко було від них здихатися», «почали писати купу бруду» на неї, «викрали важливі документи по Ліцею. Бо при виїзді з приміщення не віддали ані ключі, ані посвідчення фонду», «Ці люди хитрі, зухвалі, що творять найжахливіші речі задля помсти, за те, що з ними не рахуються». Також у публікації позивач повідомила, що звернулася до поліції та просила спільноту зробити волонтерів «популярними волонтерами-крадівниками». Відповідач надав пояснення, що із вказаної публікації та розповіді [PERSON] дізнався про ситуацію між позивачем та волонтерами. З наведеного вбачається, що відповідач надав своє оціночне судження щодо публікації позивача, що не можна визнати недостовірною інформацією. Також позивач у судовому засіданні та письмових заявах підтвердила, що приміщення, де здійснювали діяльність волонтери, було орендовано на підставі договору ПО «Ліцей сучасної освіти», керівником якого є [PERSON] . Отже, приміщення використовується для надання платних освітніх послуг. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.02.2019 року в справі № 725/5585/16-ц (провадження № 61-34549св18), вказано, що: «тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування». Отже, судом встановлено, що відповідачем дійсно поширено інформацію щодо позивача, однак, допис в частині, яку оспорює [PERSON] не містить недостовірної інформації, а оціночні судження, висловлені [PERSON] не містять висловлювань у брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, з матеріалів справи не вбачається порушення особистих немайнових прав позивача публікацією в спірній частині, завдання спірними висловлюваннями відповідача в дописі моральної шкоди позивачу. Враховуючи викладене в сукупності, суд дійшов висновку про відсутність правових для задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати позивача покладаються на неї.

Outcome: dismissed