Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-22 00:00:00

У серпні 2023 року «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» звернулося в Кіровський районний суд м. Кіровограда з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 29.10.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 4992518. 18.04.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу № 18.04/23-Ф, у відповідності до умов якого, ТОВ «Авентус Україна» передає (відступає) ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ФІнтраст Україна» приймає належні ТОВ «Авентус Україна» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрах прав вимоги. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №18.04/23-Ф від 18.04.2023 року, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло права грошової вимоги до відповідача: за кредитним договором № 4992518 в розмірі 57\~887,57 грн. Посилаючись на норми чинного законодавства просить суд, стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» заборгованість за кредитним договором № 4992518 від 29.10.2021 року в розмірі 46\~287,74 грн. та судові витрати у розмірі 2\~147,20 грн. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06.08.2023 року матеріали цивільної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до [PERSON] про стягнення заборгованості передано за підсудністю на розгляд до Ленінського районного суду м. Кіровограда. 07.11.2023 року справа надійшла до Ленінського районного суду м. Кіровограда. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09.11.2023 року прийнято позовну заяву до провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін. 07.12.2023 року до суду від представника відповідача, адвоката Жеребенко О.В., надійшов відзив на позовну заяву в якому вказано, що позов є необґрунтованим, недоведеним належними та допустимими доказами з огляду на те, що позивач не надав доказів, а саме первинних бухгалтерських документів, на підтвердження руху коштів на банківський рахунок відповідача; не надано доказів повідомлення відповідача про відступлення права вимоги новому кредитору; не надано належного повного розрахунку заборгованості; невірно здійснено обрахунок відсотків за користування коштами, а тому просить відмовити у позові повністю. 15.02.2024 року представником позивача подано відповідь на відзив. Відповідач в судове засідання не з`явився, представник відповідача надав до суду заяву, де просить суд розглянути справу без його участі та відмовити у позові повністю. За таких обставин, суд вважає за можливе слухати справу за відсутності сторін. Вивчивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити за такими обставинами. В судовому засіданні встановлено, що 29.10.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 4992518. 18.04.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу № 18.04/23-Ф, у відповідності до умов якого, ТОВ «Авентус Україна» передає (відступає) ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ФІнтраст Україна» приймає належні ТОВ «Авентус Україна» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрах прав вимоги. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №18.04/23-Ф від 18.04.2023 року, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло права грошової вимоги до відповідача: за кредитним договором № 4992518 в розмірі 57\~887,57 грн. Стаття 263 ЦПК України\~регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями\~12,\~13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених\~ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі\~статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно відповіді ПАТ КБ «Приват банк» на виконання ухвали суду про витребування доказів, наявне зарахування коштів на картку відповідача в розмірі 20 000 грн. 29.10.2021 року, при цьому жодних підтверджень того, що вказані кошти надійшли від ТОВ «ФК\~«Авентус Україна»\~жодним чином не підтверджено, як і не підтверджено, що вказані кошти отримано в рахунок виконання умов договору від 29.10.2021 року № 4992518. Таким чином, в даному випадку позивачем належним чином не доведено зарахування відповідачу кредитних коштів. Відповідно до частини другої\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»\~первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені\~Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічні за змістом висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц, провадження №61-4685св19. При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит. Разом із тим, суд зауважує, що ні під час звернення до суду із даним позовом, ні під час розгляду справи по суті, ТОВ ФК «Фінтраст Україна», ні первісними кредиторами, не надало доказів на підтвердження перерахування чи отримання відповідачем кредитних коштів. Суд зазначає, що обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року, справа 755/18920/18, провадження 61-17205ск19. Суд зауважує, що розрахунок заборгованості за договором є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 13 травня 2020 року, справа №219/1704/17, провадження №61-1211св19. Частиною 3\~статті 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1\~статті 76 ЦПК України\~передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до\~статті 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України\~передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6\~статті 81 ЦПК України\~передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч.1\~ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, під час судового розгляду предметом доказування є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення. Об`єктом оцінки судом при ухваленні рішення є як докази (фактичні дані, відомості), так і процесуальні джерела, що їх містять (показання свідків, висновки експертів, тощо). Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наявний у матеріалах цивільної справи. Даючи правову оцінку дослідженим судом доказам, суд доходить до висновку, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, щодо отримання відповідачем кредитних коштів, що позбавляє суд можливості прийти до беззаперечного висновку щодо правової природи, суттєвих умов та дійсності договірних зобов`язань, у зв`язку з чим вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Оскільки позивачу відмовлено у задоволені його позовних вимог в повному обсязі, у відповідності до вимог\~ст.141 ЦПК України\~судові витрати на її користь не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed