Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-10 00:00:00

02 січня 2023 року [PERSON] (далі позивач, [PERSON] ) звернулася в суд з позовом до [PERSON] (далі відповідач, [PERSON] ,) про припинення права власності на частку у спільному майні. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником 21/32 частки квартири за адресою [ADDRESS] , а відповідач є власником 11/32 часток у цій квартирі. Також відповідачу належить на праві власності квартира [ADDRESS] у цьому ж будинку. Позивач вказує, що з моменту набуття частки у квартирі відповідач не цікавиться своїм майном, не приймає участі в його утриманні, створює конфлікті ситуації. Позивач вказує, що частка відповідача у квартирі є незначною, саму квартиру поділити неможливо, а також неможливо користуватися нею. Вказує, що припинення права на частку відповідача не завдасть їй істотної школи, оскільки вона забезпечена іншим житлом. З наведених вище підстав та з посиланням на приписи ст.365 ЦК України позивач просить суд припинити спільну часткову власність відповідача на 11/32 частки квартири [ADDRESS] , з виплатою їй компенсації вартості частки у розмірі 168\~528,60 грн. та визнати за позивачем право власності на цю квартиру. Відповідач у письмовому відзиві позовні вимоги заперечила. Узагальнені доводи відповідача зводяться до того, що її частка у квартирі є істотною, сама вона зареєстрована там у 3 неповнолітніми дітьми, а квартира [ADDRESS] у цьому ж будинку дійсно належить їй, але не придатна для проживання. Просить суд відмовити у задоволенні позову. Інших заяв по суті первісного позову не надходило. 17 березня 2023 року відповідач [PERSON] подала зустрічний позов до [PERSON] про поділ спільного майна в натурі. Зустрічний позов мотивований тим, що спірна квартира може бути поділена в натурі згідно висновку судового експерта. З врахуванням заяви про уточненні позовних вимог, відповідач просить суд: 1)провести поділ квартири за адресою [ADDRESS] та надвірних будівель і споруд; 2)виділити в натурі [PERSON] 11/32 частини квартири за адресою [ADDRESS] , а саме коридор (1) площею 7,8 кв.м., кухню (2) площею 8,4 кв.м. кімнату (7) площею 16,8 кв.м.; 3)виділити в натурі [PERSON] 21/32 частини квартири за адресою [ADDRESS] , а саме коридор (3) площею 8,2 кв.м. санвузол (4) площею 2,8 кв.м., коридор (5) площею 2,6 кв.м., кімнату (6) площею 16,6 кв.м.; 4)залишити в спільному користуванні [PERSON] та [PERSON] сарай (літ. Г-1) та сарай 1/2 частка (літ. Б-1); 5)припинити право спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] на квартиру за адресою [ADDRESS] ; 6)стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 189\~284,00 грн. компенсації за відступлення від ідеальної частки. Відзиву та інших заяв по суті зустрічного позову до суду не надходило. У судовому засіданні позивач та її представник первісний позов підтримала та просили суд відмовити у задоволенні зустрічного позову. Представник відповідача у судовому засіданні зустрічний позов підтримала та просила суд відмовити у задоволенні первісного позову. Заслухавши присутніх учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні як первісного, так і зустрічного позовів слід відмовити, з таких мотивів. Судом встановлено та сторонами не заперечується, що сторони є співвласниками квартири за адресою [ADDRESS] . Позивач [PERSON] є власником 21/32 часток у цій квартирі, як спадкоємець за законом після смерті її батька [PERSON] (а.с.13-15). Відповідач [PERSON] є власником 11/32 часток у цій квартирі. Згідно висновку судового експерта Волинського відділення Львівського НДІ судових експертиз від 25 квітня 2024 року №1578 за результатами судової будівельно-технічної експертизи: 1)поділ квартири [ADDRESS] , на два ізольовані об`єкти відповідно до ідеальних часток співвласником вказаної квартири технічно неможливий; 2)варіантів поділу нерухомого майна відповідно до ідеальних часток немає; 3)враховуючи архітектурно-планувальні рішення досліджуваної квартири [ADDRESS] , а саме розташування кухні, кімнат, санвузла, та коридорів, поділ з відхиленням від ідеальних часток технічно можливий. На розгляд суду експерт виносить наступний варіант поділу: Експерт вважає, що це єдиний варіант поділу досліджуваної квартири, при якому можливий поділ об`єкта дослідження на дві ізольовані квартири з відхиленням від ідеальних часток, проте без проведення добудови. Співвласнику 21/32 частки пропонується виділити коридор (3) площею 8,2 кв.м. санвузол (4) площею 2,8 кв.м., коридор (5) площею 2,6 кв.м., кімнату (6) площею 16,6 кв.м., всього по квартирі 30,2 кв.м. Співвласнику 13/32 частки пропонується виділити коридор (1) площею 7,8 кв.м., кухню (2) площею 8,4 кв.м. кімнату (7) площею 16,8 кв.м., всього по квартирі 33,0 кв.м. Сарай (літ. Г-1) та сарай 1/2 частка (літ. Б-1) пропонується надати у спільне користування. Надаючи свою правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке. Статтею 365 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Аналіз цієї норми свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Такий самий підхід у правозастосуванні ст.365 ЦК України викладений у постанові Верховного Суду від 18 липня 2018 року №303/2585/16-ц, а також постанові Верховного Суду України від 23 листопада 2016 року №357/11232/14-ц. Надаючи оцінку кожній з підстав для припинення частки у спільному майні, яка визначена у ст.365 ЦК України, суд зазначає наступне. Так, як встановлено судом, частка відповідача у спірному майні становить по 11/32, що, на переконання суду, є істотною в розумінні п.1 ч.1 ст.365 ЦК України, оскільки загальна площа досліджуваного майна становить 63,2 кв. м, а 11/32 становить 21,725 кв.м, що є значною площею для житлової нерухомості. Доводи позивача, чому вона вважає частку у 11/32 незначною, нічим необґрунтовані. Сама по собі неможливість поділити спільне майно, відповідно до ідеальних часток, не є правовою підставою для припинення права власності співвласника істотної частки у ній. Також позивач не обґрунтувала суду чому спільне володіння і користування майном є неможливим, з огляду на те, що квартира має дві окремі кімнати. Доводи позивача про те, що вона самостійно сплачує житлово-комунальні послуги, не є підставою для припинення права власності відповідача у ньому, а є підставою для ініціювання нею позову про стягнення з відповідача відповідних витрат в порядку регресу. Фактично всі доводи позивача про те, що спільне користування майном є неможливим зводяться до її суб`єктивного негативного ставлення до відповідача, що не може бути підставою для застосування п.3 ч.1 ст.365 ЦК України та припинення частки співвласника. Крім того позивач не довела суду, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача, яка зареєстрована у спірній квартирі разом з 3 її неповнолітніми дітьми. Сама по собі наявність іншого нерухомого майна у відповідача не вказує про відсутність істотної шкоди її інтересам, зокрема правом користуватися своєї істотною часткою у спірній квартирі. Отже, відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин п.4 ч.1 ст.365 ЦК України. Підсумовуючи вищевикладене, оскільки позивачем не доведено суду наявність виключних обставин для припинення частки відповідача у спірному майні, які передбачені у ст.365 ЦК України, суд дійшов висновку, що у задоволенні первісного позову слід відмовити. Що стосується вимог зустрічного позову, суд зазначає таке. Зі змісту зустрічного позову слідує, що відповідач просить суд відступити від ідеальних часток сторін у спільному майні та виділити позивачу, яка має 21/32 частки, 30,3 кв.м., а відповідачу, яка володіє часткою 11/32 33 кв.м. Вказаний варіант поділу, на якому наполягає відповідач, не відповідає засадам розумності, справедливості, є недоречним та фактично зводиться до неправомірного збагачення сторони відповідача за рахунок позивача, яка має більшу частку у квартирі і не може отримати в натурі частку, яка на 2,7 кв.м. менша ніж у відповідача. Суд підкреслює, що запропонований експертом варіант поділу зроблений з істотним відступом від ідеальних часток співвласників, а саме розмір такого відступу становить близько 11 кв.м. При загальній площі житла 60 кв.м. такий варіант поділу неможливо вважати обґрунтованим, адже у відступ у 11 кв.м. є істотним та несправедливим. Крім того, наполягаючи на такому варіанті поділу, відповідач, всупереч прямим вимогам ч.2 ст.365 ЦК України, не внесла на депозитний рахунок суду ринкову вартість відступу від ідеальних часток сторін, що є самостійною підставою для відмови у позові. Також відповідач не надала суду будь-яку оцінку ринкової вартості такого відступу. З яких саме розрахунків виходила відповідач зазначаючи, що розмір компенсації за відступ від ідеальної частки має становити саме 189\~284,00 кв.м суду невідомо, з врахуванням, що експерту таке питання не ставилося, а оціночно-будівельна експертиза, до завдань якої і входить визначення ринкової вартості нерухомого майна (його частини), в даній справі не проводилася. Підсумовуючи вищевикладене, оскільки відповідач наполягає на варіанті поділу спільного майна сторін, який не є справедливим, не відповідає засадам розумності та який зроблений з істотним та непропорційним відхиленням від ідеальних часток сторін, враховуючи, що відповідач не виконала приписи ч.2 ст.365 ЦК України, а саме не внесла на депозитний рахунок суду грошову компенсацію за відступ від ідеальної частки, а також не замовила оціночно-будівельну експертизу для визначення ринкової вартості такого відступу, суд дійшов висновку, що у задоволенні зустрічного позову слід відмовити. Суд зазначає, що сторони не позбавлені права вирішити наявний між ними спір шляхом встановлення порядку користування спільним майном, за відповідним рішенням суду. У зв`язку з відмовою у задоволенні обох позовів, всі судові витрати сторін залишаються за ними.

Outcome: dismissed