Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-17 00:00:00

В січні 2024 року [PERSON] звернувся з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради, про зняття арешту з майна. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що майже все своє життя він прожив та продовжує жити у будинку своїх батьків, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Власником будинку була його покійна мати - [PERSON] , яка померла [INFO] . Після її смерті він звернувся до Першої Кам`янської державної нотаріальної контори, однак 15.12.2023 року постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії йому було відмовлено, у зв`язку з тим, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, було виявлено обтяження №4138106 арешт нерухомого майна житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , зареєстрованого реєстратором Другої Кам`янської державної нотаріальної контори 29 листопада 2006 року за №4138106 на підставі ухвали б\\н Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 13 лютого 1997 року (архівний запис №4900-42 від 13 лютого 1997 року). Наявність даного обтяження унеможливлює вчинення з даним нерухомим майном жодної нотаріальної дії. На теперішній час жодна законна підстава для збереження вище зазначеного обтяження на будинок, відсутня, так як не існує спору в забезпечення якого воно було накладене, а тому існують законні підстави для його скасування. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги повністю та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] не заперечував проти задоволення позовних вимог, згодом надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Представник третьої особи - Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради в судовому засіданні просила вирішити питання згідно вимог діючого законодавства. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах, заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 263\~ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України). Судом встановлено, що позивач [PERSON] є рідним сином [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.8-9). [PERSON] на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.05.1996 року виданого державним нотаріусом Державного нотаріального архіву, на підставі Договору дарування від 20.12.1963 року посвідченого нотаріусом 2-ї Дніпродзержинської державної нотаріальної контори, та на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.05.1981 року виданого державним нотаріусом 2-ї Дніпродзержинської державної нотаріальної контори, належав будинок [ADDRESS] (а.с. 68-70). Згідно постанови Першої Кам`янської державної нотаріальної контори від 15 грудня 2023 року, позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після [PERSON] , померлої [INFO] , через наявність обтяження №4138106 - арешту нерухомого майна - житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , зареєстрованого реєстратором Другої Кам`янської державної нотаріальної контори 29 листопада 2006 року за № 4138106 на підставі ухвали б/н Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 13 лютого 1997 року (а.с.11). Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №388554200 від 15.12.2023 року вбачається, що існує обтяження у виді арешту нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 4138106, зареєстровано 29.11.2006 за №4138106 реєстратором Другою Кам`янською державною нотаріальною конторою, на підставі ухвали б/н від 13.02.1997 року Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська; об`єкт обтяження: будинок, адреса: [ADDRESS] ; архівний запис №4900-42 від 13.02.1997 Дніпропетровська область (а.с.12). Як вбачається з копії ухвали Дніпропетровського обласного суду від 05 травня 1997 року; копії ухвали Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 13.02.1997 року та копії ухвали Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 04.03.1997 року, ухвала б/н про накладення арешту на майно в архіві суду відсутня. Аналіз наданих судом архівних копій рішень свідчить, що між [PERSON] та [PERSON] був наявний судовий спір стосовно прийняття останньою спадщини, яка складалася з частини домоволодіння [ADDRESS] , де відповідачем за первісним позовом і заінтересованою особою за зустрічним позовом, приймав участь і [PERSON] . Як вбачається з наданих документів, справа була закрита. Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власнику майна належить право володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном за власним розсудом, та вчиняти по відношенню до свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391\~ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до п.2 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до п.п.5.1 п.5 гл.15 Розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення: кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, після припинення договору іпотеки у зв`язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; про припинення, розірвання, визнання недійсним договору ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору; органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини; про скасування рішення суду про оголошення фізичної особи померлою або закінчення п`ятирічного строку з часу відкриття спадщини на майно особи, оголошеної померлою; про смерть другого з подружжя, що склали спільний заповіт; про скасування рішення суду про позбавлення батьків дитини батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав; про смерть відчужувача за спадковим договором або про смерть другого з подружжя, що уклали спадковий договір; про відчуження майна, переданого під виплату ренти; за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом. Відповідачами в справі є боржник, особи, в інтересах яких накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-VI) (далі Закон про виконавче провадження). Виходячи з вищевикладеного, на час звернення із заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. На підставі наведеного, аналізуючи докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про звільнення майна з-під арешту є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Задовольняючи позовні вимоги, суд вважає, що понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору необхідно покласти на позивача.

Outcome: approved