Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-09 00:00:00

Адвокат, [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] , звернувся в суд з даним позовом, в якому просить ухвалити рішення суду, яким позбавити відповідачку батьківських прав щодо [PERSON] та [PERSON] .. В обгрунтування поданого позову зазначає, що 23.10.2005 року між сторонами було укладено шлюб, який рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 10.02.2009 року розірвано. [INFO] у них народилася дочка - [PERSON] та [INFO] дочка [PERSON] .. Згаданим рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 10.02.2009 року встановлено, що позивач та відповідач проживають окремо. Діти проживають з відповідачкою. Підставою для порушення перед судом питання позбавлення батьківських прав відповідача є його ухилення від виконання батьківських обов`язків, а саме те, що відповідачка залишає дітей без догляду, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не забезпечує відвідування дітьми навчання, не забезпечує належного харчування, медичного огляду, лікування, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не створює умов для отримання ними освіти. Вказані факти свідчать, що відповідач наражає дітей на небезпеку. Батько дітей перебуває на службі у лавах ЗС України та виконує свій конституційний обов`язок та вбачає, що не може покластися на належне виконання відповідачкою батьківських обов`язків, оскільки серед іншого відповідачка не має постійного законного джерела доходів. Позивач стверджує, що відповідачка систематично залишає дітей без належного догляду у тому числі їжі під час того, як виїжджає на декілька днів за межі міста Бершадь, Так під час нетривалої відпустки, позивач прибувши до місця проживання дітей виявив відсутність продуктів харчування. На запитання до своєї доньки [PERSON] чому так, дитина бажаючи відвести претензії до матері відповіла що вона ( [PERSON] )на дієті... На запитання де перебуває [PERSON] з`ясувалося що вона була вигнана з дому відповідачкою та проживає на квартирі у друзів вже протягом тривалого часу. Підтвердженням непоодиноких фактів невиконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків є зокрема нижченаведені рішення суду. Постановою Бершадського районного суду Вінницької області від 6 червня 2022 року у справі № 126/552/22 відповідачку визнано винною у вчиненні адмінправопорушень передбачених ч. 1 статті 184 КУПАП, ч.3 ст. 184 КУПАП. Постановою від 23 лютого 2023 року у справі № 126/261/23 відповідачку визнано винною у вчиненні адмінправопорушення передбаченого ч. 2 статті 184 КУПАП. На розгляді у Бершадському районному суді перебуває адміністративна справа №126/684/23 про керування відповідачкою транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. При чому за повідомленням позивача ця подія сталася на його очах та відповідач сіла за кермо у стані сп`яніння взявши з собою доньку [PERSON] , чим наразила її на смертельну небезпеку. На зауваження і прохання батька (позивача) відповідач не реагує. КУ «Центр соціальних служб Бершадської міської ради» від 23.03.2023 року № 113 обстежено умови проживання дітей сторін. За результатом встановлено що відповідачці з 27.12.2022 по 03.03.2023 надавалися соціальні послуги, які спрямовані на покращення взаємостосунків між матір`ю та старшою донькою, відвідування нею навчального закладу, проводилися профілактичні бесіди щодо шкідливості вживання алкоголю та тютюнопаління, ведення здорового способу життя. Встановлено недотримання санітарно-гігієнічних норм проживання та температурного режиму. В будинку було холодно, брудно, Продукти харчування були відсутні. їх відсутність відповідачкою було пояснено відсутністю холодильника. Зі слів відповідачки вона з молодшою донькою [PERSON] ночують в одній з кімнат, яку обігрівають електрообігрівачем так як з її слів обігрівати увесь будинок немає сенсу. Місцезнаходження доньки [PERSON] відповідачці невідоме. Повідомила, що поліція відібрала у неї автомобіль при цьому заперечивши перебування у стані сп`яніння. Невиконання батьківських обов`язків у Конституції України вказано, що повна середня освіта є обов`язковою. На зауваження позивача щодо необхідності участі у вихованні дитини відповідач не відреагувала, змінити її ставлення до дітей не вдається. Вказані обставини стали причиною звернення позивача до суду з даним позовом. Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 10.05.2023 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 08.08.2023 закрито підготовче судове засідання, справу призначено до удового розгляду. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Денисюк О.С., в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити з підстав, викладених у ньому. Відповідач, [PERSON] , позовні вимоги не визнала, просила в задоволенні позові відмовити. Представник Служби у справах дітей Бершадської міської ради, [PERSON] , проти задоволення позову заперечує. Заслухавши думку сторін, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши та оцінивши в судовому засіданні письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Виконавчим комітетом Сумівської сільської ради та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Бершадським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький). Згідно листа директора КУ "Центр соціальних служб Бершадської міської ради" [PERSON] сім`ї [PERSON] , яка проживає за адресою [ADDRESS] , з 27.12.2022 по 03.03.2023 сім`ї надавалася соціальна послуга консультування. В сім`ї [PERSON] виховується двоє неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , учениця професійно-технічного ліцею м.Бершадь та [PERSON] , [INFO] , учениця 2 класу Бершадського ЗЗСО №3 І-ІІІ ступенів. Сім`ї [PERSON] надавались соціальні послуги спрямовані на покращення взаємостосунків між матір`ю та старшою донькою, відвідування [PERSON] навчального закладу; проводились профілактичні бесіди щодо шкідливості вживання алкоголю та тютюнопаління, ведення здорового способу життя. У матері [PERSON] покращилися стосунки зі старшою донькою [PERSON] . Дівчина почала відвідувати навчальний заклад - професійно- технічний ліцей і пообіцяла розпочати здачу заборгованостей. 22.03.2023 року працівниками ЦСС Бершадської міської ради було відвідано сім`ю [PERSON] та розпочато оцінку потреб. На момент відвідування в помешканні було не дотримано санітарно- гігієнічних норм проживання та температурного режиму. В будинку було холодно, брудно, розстелені ліжка, розкидані дитячі речі, залишки їжі, розбиті вхідні двері, на підлозі лежали залишки скла та були помітні сліди крові по всьому будинку. Продукти харчування відсутні. Свіжоприготовленої їжі не було, бо її немає де зберігати (холодильника немає в наявності). Зі слів матері, вони з молодшою донькою [PERSON] ночували в даній кімнат та обігрівалися електрообігрівачем, так як з її слів опалювати весь будинок немає сенсу, бо розбиті вхідні двері. Місцезнаходження старшої доньки [PERSON] , матері невідомо. 21 березня [PERSON] приходила додому з біологічним батьком, щоб забрати деякі свої особисті речі. Також мати повідомила, що [PERSON] з 16.03.2023 не відвідує навчальний заклад -- Бершадський професійний ліцей. Молодша донька [PERSON] на час відвідування була в школі. Мати відводить доньку до школи та забирає зі школи. Також водить дівчинку на танцювальний гурток. Зі слів [PERSON] , раніше вона возила дитину до школи, але напередодні поліція відібрала в неї автомобіль. Хоча жінка заперечує, що вона була в стані алкогольного сп`яніння. Зі слів [PERSON] вона стверджує, що коли вона з молодшою донькою залишала будинок, уникаючи сімейної сварки з колишнім чоловіком при молодшій донці, там було чисто. [PERSON] не прибирала в будинку, бо чекала на слідчо-оперативну групу, так як в неї, з її слів, з сейфу зникла велика сума коштів. Також, до матеріалів позовної заяви долучено постанови Бершадського районного суду Вінницької області №126/552/22 (провадження №3/126/617/2022) та 126/261/23 (провадження 3/126/311/2023). Згідно висновку органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] та малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування вважає за недоцільне позбавляти батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно її неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та малолітньої [PERSON] , [INFO] . Крім дослідження письмових доказів, в судовому засіданні було з`ясовано думку дітей сторін [PERSON] та [PERSON] щодо предмету спору. [PERSON] , повідомила суду, що проживає разом з батьком, з матір`ю не бажає спілкуватися, так як за час її проживання з нею, остання не виконувала свої батьківські обов`язки, вживала алкогольні напої. В будинку де вони спільно проживали було холодно, умов для комфортного її проживання не було. Мати не готувала їсти, проводила час зі своєї подружкою, яка проживає по сусідству, де вживала алкогольні напої. Також, [PERSON] повідомила суд, що вона змушена була здійснювати догляд за своєю молодшою сестрою. [PERSON] , повідомила суду, що проживає разом з матір`ю та бажає і надалі проживати з нею. До батька вона ходить в гості. Щодо матеріального свого забезпечення, дитини зазначила, що обоє батьків купують необхідні їй речі. До школи її возить матір та у разі хвороби до лікарні відводить також матір. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Частиною першою статті 155 СК України встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з частиною першою статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Тлумачення змісту частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до частини першої статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 рок (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки) (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 25 грудня 2023 року у справі № 168/297/23 (провадження № 61-12782св23) зроблено висновок, що: «ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зроблено висновок, що: «позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. У постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц (провадження № 61-29266св18) зроблено висновок, що: «звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтована підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. За положенням частини шостої статті 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини». Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, указаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18 (провадження № 61-21461св19), від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20 (провадження № 61-6807св21). Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що вона систематично не виконує свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. Крім того, у справі відсутні докази застосування до відповідачки заходів впливу у вигляді попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування чи поліції. Долучені в якості доказів неналежної виконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків постанови Бершадського районного суду Вінницької області у вигляді роздруківок з ЄДРСР, суд не приймає до уваги, оскільки такі копії не містять прізвища, ім`я по батькові особи, яка притягувалася до відповідальності. Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно дітей є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, а не збіг життєвих обставин, які склалися навколо неї. Також, [PERSON] не доведено та не надано суду доказів, в чому полягає захист інтересів дітей шляхом позбавлення матері по відношенню до дітей батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків відносно дітей. Суд переконаний, що позбавлення батьківських прав відповідачки стосовно своїх неповнолітніх дітей не буде сприяти захисту інтересів останніх, як і не буде стимулювати відповідачку до належного виконання своїх обов`язків. Таким чином, беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов`язками відповідачем, які б свідчили про злісне ухилення нею від виховання своїх дітей і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав, у матеріалах справи відсутні. Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, враховуючи якнайкращі інтереси дітей, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed