Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-18 00:00:00

02 серпня 2024 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років. Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви, позивач зазначає, що з 29 вересня 2018 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі. У шлюбі у сторін народилося двоє дітей син [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] . Сторони проживають окремо з липня 2022 року, діти проживають з позивачем і перебувають на її утриманні. Відповідач є працездатним, є військовослужбовцем, отримує сталий дохід. Відповідач є фізично здоровим і спроможним надавати матеріальну допомогу позивачу. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання позивача у розмірі 5000,00 грн щомісячно з моменту звернення до суду до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] трьох років (а.с. 1-5). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 серпня 2024 року дану цивільну справу передано для розгляду головуючому судді Мелещенко Л.В. (а.с. 16-17). Ухвалою суду від 06 серпня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 18-19). Позивач у судове засідання не з`явилася, попередньо представник позивача подала до суду заяву, в якій просила позов задовольнити у повному обсязі та слухати справу у відсутності сторони позивача. Відповідач у судове засідання не прибув, але подав до суду заяву, в якій позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини визнав. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно частини шостої статті 259 Цивільного процесуального кодексу України, у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи. Оскільки учасники справи у судове засідання, призначене на 17 вересня 2024 року, не з`явилися, суд, з дотриманням положень статті 259 Цивільного процесуального кодексу України, відклав складення повного рішення суду на строк не більше п`яти днів та зазначив датою ухвалення рішення дату його складання, підписав судове рішення без його проголошення. Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 29 вересня 2016 року в Івано-Франківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області області був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу [PERSON] (а.с. 11). Як вбачається з копій свідоцтв про народження, батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є батько [PERSON] та мати [PERSON] (а.с. 12-13). Згідно довідки ФОП [PERSON] , [PERSON] з 15 січня 2023 року по [INFO] перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с.15). [PERSON] призваний на військову службу за призовом під час мобілізації з 05 березня 2022 року по даний час, що підтверджується довідкою від 14 квітня 2023 року № 222 (а.с.27). Одним із різновидів майнових прав та обов`язків батька та дружини є права та обов`язки, пов`язані із взаємним утриманням, тобто матеріальною підтримкою один одного. Право дружини за наявності певних обставин на утримання за рахунок батька дітей визначено на законодавчому рівні, а саме: в нормах Сімейного кодексу України. Згідно з вимогами частини другої статті 84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Часиною четвертою статті 84 Сімейного кодексу України визначено, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік (батько дитини) може надавати матеріальну допомогу. Аналіз вказаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання матері дитини виникають за одночасної наявності таких обов`язкових умов: проживання з нею дитини, яка не досягла трирічного віку; походження дитини від чоловіка, з яким жінка перебуває/перебувала в офіційно зареєстрованому шлюбі чи фактичних шлюбних стосунках (стаття 94 Сімейного кодексу України) - кровного споріднення, чи наявність іншого зв`язку (усиновлення); можливість другої сторони надавати матеріальну допомогу. Під час судового розгляду встановлено, що позивач, будучи дружиною та матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] , має право на її утримання батьком дитини, відповідачем до досягнення дитиною трирічного віку, оскільки обсягом наданих позивачем доказів доведені факти перебування сторін у шлюбних стосунках, народження у них спільної дитини, батьківство якої відповідачем не оспорювалось. Судом встановлено, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу позивачу, що також підтверджено заявою відповідача про визнання позову. Суд зауважує, що відповідно до статті 85 Сімейного кодексу України, право матері дружини на утримання може бути припинене раніше у випадку передання дитини на виховання іншій особі, виключення відомостей про чоловіка як батька з актового запису про народження дитини та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до частини четвертої статті 206 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі пункту 1 частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України, рішення суду підлягає негайному виконанню по справам про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до частини першої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. З частини шостої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України вбачається, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Враховуючи те, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви, в якій містяться вимоги про стягнення аліментів, тому суд дійшов висновку про стягнення судового збору у розмірі 1211,20 грн з відповідача в дохід держави. На підставі вищевикладеного, відповідно до статті 51 Конституції України, статей 84, 85 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved