Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-15 00:00:00

Адвокат Зольнікова В.О., яка діє в інтересах [PERSON] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] про припинення права відповідача на частину житлового будинку [ADDRESS] , з виплатою позивачу грошової компенсації вартості цієї частки у розмірі 102057,00 грн та визнати за [PERSON] право власності на частину даного житлового будинку, яка належить відповідачу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником 3/4 частин житлового будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.12.2018 та договору дарування частки житлового будинку від 19.11.2019, і постійно проживає у спірному житловому будинку ще задовго до дня смерті матері, оскільки доглядала за нею, утримує нерухоме майно у належному санітарному та технічному стані, проводить поточний ремонт, утримує прибудинкову територію, двір та город, сплачує комунальні послуги. Відповідач є власником 1/4 частини цього житлового будинку в порядку спадкування за законом після смерті матері, однак у спірному житловому будинку не проживає, належне їй на праві власності нерухоме майно не утримує, не дбає про його технічний та санітарний стан, не сплачує комунальні послуги. За період проживання позивача у спірному житловому будинку, завдяки тому, що вона дбала про нерухомість, за власний рахунок відремонтувала покрівлю, яка протікала, встановила огорожу та ворота, облаштувала ганок та навіс, погріб, замінила труби і крани, вартість житлового будинку збільшилась. Згідно висновку ТОВ «Міжрегіональне БТІ», виходячи з конструктивних особливостей та планування житлового будинку, провести реальний розподіл будинку між двома співвласниками відповідно до чинних вимог ДБН неможливо, такий розподіл є можливим лише з відхиленням від чинних будівельних норм і вимог і з подальшою перебудовою будинку, добудовою співвласниками необхідних приміщень. Позивач неодноразово зверталась до відповідача із проханням приймати участь в оплаті комунальних послуг, у витратах на ремонт будинку, у витратах на поліпшення житла, однак відповідач уникає розмов та ухиляється від свого обов`язку щодо утримання своєї частки у спільній власності. Також позивач неодноразово пропонувала відповідачу вирішити питання щодо викупу її частки, оскільки вона є незначною та за житловими нормами не відповідає вимогам для проживання. Крім того, у будинку проживає родина позивача, що унеможливлює спільне проживання, а відповідач забезпечена іншим житлом, придатним для проживання. При цьому відповідач не заперечувала щодо продажу своєї частки, однак за три останні роки вона не визначила свої умови, сторони не дійшли згоди з цього питання у позасудовому порядку, тому позивач вимушена звернутися до суду з цим позовом. Від представника позивача за довіреністю [PERSON] надійшла заява про підтримання позовних вимог та клопотання про стягнення судових витрат, в якій просила розглядати справу без її участі. Відповідач у судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, про дату та час розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток. Від представника відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи. Перевіривши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Частиною 1 ст.\~4\~ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивач [PERSON] є власником 3/4 частин житлового будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.12.2018 та договору дарування частки житлового будинку від 19.11.2019. Позивач постійно проживає у спірному житловому будинку ще задовго до дня смерті матері, оскільки доглядала за нею, утримує нерухоме майно у належному санітарному та технічному стані, проводить поточний ремонт, утримує прибудинкову територію, двір та город, сплачує комунальні послуги. Відповідач [PERSON] є власником 1/4 частини житлового будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.12.2018. Відповідач у спірному житловому будинку не проживає, належне їй на праві власності нерухоме майно не утримує, не дбає про його технічний та санітарний стан, не сплачує комунальні послуги. Як зазначено у позові, за період проживання позивача у спірному житловому будинку, завдяки тому, що вона дбала про нерухомість, за власний рахунок відремонтувала покрівлю, яка протікала, встановила огорожу та ворота, облаштувала ганок та навіс, погріб, замінила труби і крани, вартість житлового будинку збільшилась. Згідно довідки ТОВ «Міжрегіональне БТІ» від 02.12.2020, враховуючи вимоги ЖК України, технічну характеристику будинку частка є незначною та не може бути виділена в натурі, що робить спільне володіння та користування неможливим; окремий вхід до будинку, враховуючи конструктивні характеристики облаштувати вважається неможливим. Позивач зазначає, що вона неодноразово зверталась до відповідача із проханням приймати участь в оплаті комунальних послуг, у витратах на необхідні поточні ремонті роботи, у витратах на поліпшення житла, однак відповідач уникає розмов та ухиляється від свого обов`язку щодо утримання своєї частки у спільній власності. Також неодноразово пропонувала відповідачу вирішити питання щодо викупу її частки, оскільки вона є незначною та за житловими нормами не відповідає вимогам для проживання. Крім того позивач зазначає, що у будинку проживає родина позивача, що унеможливлює спільне проживання, а відповідач забезпечена іншим житлом, придатним для проживання. Відповідач не заперечувала щодо продажу своєї частки, однак за три останні роки вона не визначила свої умови, сторони не дійшли згоди з цього питання у позасудовому порядку. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечується рівні умови здійснення своїх прав. У частині першій статті 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Встановлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень в натурі, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них. У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток в праві власності на будинок. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13. Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до статті 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Визначальним для поділу будинку в натурі, що перебуває у спільній частковій власності є не порядок користування ним, а розмір часток та технічна можливість такого поділу відповідно до часток співвласників (ВССУ, справа № 664/859/15-ц, 06.06.16) ВСУ при розгляді справи № 6-68цс14 прийшов до висновку, що визначальною підставою для припинення права власності на частку у спільному майні (навіть на частку у 50% ) є умова, що шкода заподіяна внаслідок цього не буде істотною. Якщо шкода не істотна, то право власності на частку і спільному майні може бути припинена за умови попереднього внесення вартості цієї частки іншим співвласником на депозитний рахунок суду. Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За приписами ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб , прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст. ст. 11-16, 20 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право на захист особа здійснює на свій розсуд. Нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ст. 4, ч. 1 ст. 26, ст. 19, ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягає право власності. Записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. До документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності на нерухоме майно, віднесено також рішення суду. Згідно ст. ст. 76-77, 80-81, 83 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно наданого Звіту про визначення ринкової вартості нерухомого майна частки спірного будинку, вартість цієї частки становить 102057,00 грн. Позивачем надана копія квитанції від 13.05.2024 про перерахунок коштів на депозитний рахунок для зарахування коштів, внесених у вигляді застави (частки майна, попередньо визначеної суми судових витрат тощо) у розмірі 102057,00 грн. Таким чином, оскільки частка власності відповідача у спірному житловому будинку є незначною і не може бути виділена в натурі; житловий будинок поділити без здійснення перебудови та прибудови інших житлових та нежитлових приміщень і окремого входу неможливо; спільне володіння і користування майном співвласниками є неможливим; припинення права власності відповідачу на частку у спільному майні і виплата їй грошової компенсації у розмірі дійсної вартості її частки не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, відповідач забезпечена іншим житлом, має у власності інше житло, позивач постійно проживає у спірному житловому будинку за власний рахунок утримує його та сплачує необхідні платежі, проводить необхідні ремонті роботи та поліпшення у ньому, тому суд вважає за можливе припинити право власності відповідача на частину спірного житлового будинку за умови внесення на депозитний рахунок вартості цієї частки, що здійснено позивачем. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. ст. 141 та 142 ЦПК України. За частиною першою вищевказаної ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Сплачений судовий збір позивачем при пред`явленні позову підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі, оскільки позов задоволено у повному обсязі. Також позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн. та оплату виготовлення звіту про оцінку і технічного паспорту у розмірі 15000,00 грн., на підтвердження чого надані копії квитанцій. Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. Згідно з ч. 1-6 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими жестами. За таких обставин, з урахуванням вимог ст. 137 ЦПК України, суд вважає, що витрати на правничу допомогу, понесені позивачем, пов`язані з даною справою, є співмірними зі складністю та об`ємом виконаної роботи, підтверджені належними та допустимими доказами, яких в сукупності достатньо для підтвердження витрат на правову допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved