Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-16 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект центр»\~звернулося до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором про споживчий кредит №4979282. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, 01 червня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та [PERSON] укладено Договір про надання фінансових послуг №2106254797548. Відповідно до укладеного договору, [PERSON] отримала кредит на умовах поворотності, строковості та платності. Однак позичальник [PERSON] порушувала умови укладеного договору щодо своєчасності повернення кредиту та сплати відсотків, комісії, у зв`язку з чим у неї перед Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» утворилась заборгованість у розмірі 34102,53 грн. Вказаний договір укладено в електронній формі, шляхом підписання електронним підписом відповідача, вчиненим одноразовим ідентифікатором. 15.12.2021\~між ТОВ\~«МІЛОАН» та Товариством\~з обмеженою\~відповідальністю «Вердикт\~Капітал» (надалі\~ТОВ «Вердикт\~Капітал»)\~було укладено\~договір №\~15-12-2021-22,\~відповідно до\~якого ТОВ\~«МІЛОАН» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги за договором про надання фінансових послуг №2106254797548, укладеним з відповідачем. ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги за договором про надання фінансових послуг ТОВ "Коллект Центр" згідно договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.03.2023 року №10-03/2023/01. Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, однак не виконував умови договору, тому у нього виникла прострочена заборгованість в сумі 34102,53 грн., що складається із заборгованості за кредитом (за тілом кредиту) 4792 грн 00 коп., заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 27790,53 грн.; заборгованості за комісіями 1520, 00 грн.. У добровільному порядку сплатити наявну заборгованість позичальник відмовляється. Тому ТОВ "Коллект Центр" просить стягнути на його користь з [PERSON] вказану заборгованість та судові витрати по справі. Вказаний позов надійшов до Володимирецького районного суду Рівненської області 29.07.2024. Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 16.08.2024 відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву про розгляд справи у їх відсутності . Не заперечують щодо ухвалення заочного рішення. Належним чином повідомлена відповідачка в судове засідання не з"явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнає частково, не заперечує щодо стягнення з неї заборгованості по тілу кредиту, заборгованості по відсоткам в межах строку, на який надано кредит. Просить зменшити витрати на правничу допомогу, оскільки останні завищені. Розгляд справи здійснюється за відсутності сторін, без фіксування судового засідання технічними засобами, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що 01 червня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та [PERSON] було укладено Договір про надання фінансових послуг №2106254797548 . Відповідно до\~положень пункту\~1.1,\~договору ТОВ\~«МІЛОАН»зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2. договору (далі кредит), а позичальник зобов`язався повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений п. 1.4 договору термін. та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Згідно п.1.2 договору, сума (загальний розмір) кредиту становить 8000 грн. А як зазначено в п.1.3, п.1.4, кредит надається строком на 15 днів з 01.06.2021. Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредиту (дата платежу): 16.06.2021. Відповідно до п.п.1.5.1 Комісія за надання кредиту: 1520 грн, яка нараховується за ставкою 19,00 відсотків від суми кредиту одноразово. 01.06.2021 на підставі укладеного договору ТОВ «Мілоан» надало [PERSON] грошові кошти в сумі 8000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням 47689611 від 01.06.2021. 15.12.2021\~між ТОВ\~«МІЛОАН» та Товариством\~з обмеженою\~відповідальністю «Вердикт\~Капітал» (надалі\~ТОВ «Вердикт\~Капітал»)\~було укладено\~договір №\~15-12-2021-22,\~відповідно до\~якого ТОВ\~«МІЛОАН» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги за договором про надання фінансових послуг №2106254797548, укладеним з відповідачем. Згідно реєстру\~боржників до\~договору факторингу\~№ 15/12-2021-22\~від 15.12.2021,\~ТОВ ТОВ\~«МІЛОАН» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги за договором про надання фінансових послуг №2106254797548, укладений з [PERSON] , заборгованість у розмірі 17090,93 грн., що складається з заборгованості за кредитом (за тілом кредиту) 4792,00 грн 00 коп., заборгованості за відсотками 10778,93 грн, заборгованість по комісії 1520 грн. Згідно розрахунку заборгованості [PERSON] перед ТОВ «Вердикт Капітал», станом на 10.03.2024, загальна сума заборгованості становить - 34102,53 грн., з яких заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 4792,00 грн 00 коп., заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги - 10778,93 грн, заборгованість по комісії 1520 грн, заборгованість по відсоткам згідно кредитного договору 17011,60 грн. ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги за договором про надання фінансових послуг ТОВ "Коллект Центр" згідно договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.03.2023 року №10-03/2023/01. Згідно реєстру боржників до договору №10-03/2023/01 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.03.2023 ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ "Коллект Центр" право вимоги за договором про споживчий кредит №4979282, укладений з [PERSON] , в сумі 34102,53 грн, що складається із заборгованості за кредитом (за тілом кредиту) 4792 грн 00 коп., заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 27790,53 грн.; заборгованості за комісіями 1520, 00 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, станом на 10.07.2023 виникла заборгованість за даним кредитом в сумі 34102,53 грн, що складається із заборгованості за кредитом (за тілом кредиту) 4792 грн 00 коп., заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 27790,53 грн.; заборгованості за комісіями 1520, 00 грн. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у т.ч. електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За правилами ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Загальні правила щодо форми договору визначено у ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Із прийняттям Закону України "Про електронну комерцію" № 675-VIII (далі - Закон № 675-VIII) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ст.ст. 11, 12 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону № 675-VIII). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (ч. 6 ст. 11 Закону № 675-VIII). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону № 675-VIII). Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. При вирішенні спору судом взято до уваги, що відповідачка в порушення взятих на себе зобов`язань своєчасно не здійснила погашення основної суми заборгованості та не в повній мірі повернула грошові кошти, отримані в кредит. З огляду на те, що [PERSON] згідно укладеного з ТОВ «Мілоан» договору взяла на себе зобов`язання погашати кредит у визначений договором строк, та вказаний обов`язок нею був порушений, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором, а відтак у позивача виникло право вимагати повернення заборгованості за споживчим кредитом. Водночас, суд критично оцінює розмір заборгованості, яку позивач просить стягнути з відповідача по вищезазначеному договору в частині нарахованих відсотків за користування кредитом. Відповідно до\~ст.1048 ЦК України\~встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Суд враховує, що договором про споживчий кредит №4979282\~від 01.06.2021,визначено, що кредит надано строком на 15 днів - з 01.06.2021 до 16.06.2021, розмір відсотків згідно п.1.5.2 договору та додатку №1 до цього договору встановлено в розмірі 2.5 % за кожен день строку користування кредитом, в сумі 3000,00 грн., та розмір комісії за надання кредиту становить 1520 грн., яка нараховується згідно п.1.5.1 договору одноразово за ставкою 19 % від суми кредиту, а відтак саме у вказаному розмірі підлягають до стягнення відсотки за користування кредитом та комісія. При цьому суд враховує, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів щодо пролонгації строку кредитування відповідно до умов кредитного договору та доказів складання та доведення до відповідача оновлених графіків платежів, передбачених п.п.4.1., 4.2. договору, та в матеріалах справи такі докази, подані в порядку ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, відсутні. Отже, позивачем здійснювалось нарахування процентів за користування кредитними коштами після закінчення 15-денного строку кредитування, передбаченого договором про споживчий кредит №4979282 від 01.06.2021. Відповідно до ч.8 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Отже, при вирішенні спірних правовідносин суд зауважує на необхідності застосування положення contra proferentem. В постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 352/1950/15-ц (провадження № 61-2973св22) зроблено висновок, що договір, як приватноправова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). Потреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів. Згідно з частиною першою ст. 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст. 213 цього Кодексу. Висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, висловленому у постанові від 14 травня 2022 року у справі № 944/3046/20 (провадження № 61-19719св21), стверджується, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч.ч. 3, 4 ст. 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення "contra proferentem". "Contra proferentem" (лат. "verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem") - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" ("no individually negotiated"), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін". Тобто contra proferentem має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що: contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність; contra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань); contra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Тому при стягненні заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, якими визначено тіло кредиту, строк кредитування і розмір відсотків та комісія, а саме: у 8000 гривень (тіло кредиту), 15 днів (строк кредиту) та 3000 гривень (проценти) та 1520 гривень (комісія) відповідно, а не завуальованими умовами, які дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно великі суми грошових коштів за користування кредитом. Це не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Такий правовий висновок підтверджено і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. У постанові об`єднаної палати КГС ВС від 02.10.2020 в справі № 911/19/19 Верховний Суд зазначив, що суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Отже, враховуючи узгоджений сторонами строк кредитування, а також враховуючи відсутність належних та допустимих доказів щодо пролонгації строку кредитування, позовні вимоги про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами підлягають частковому задоволенню, в межах строку дії кредитного договору, а саме в розмірі 3000 грн. (8000 грн. х 2.5 % х 15 днів = 3000 грн.). Позивачем у своїй позовній заяві зазначено, що [PERSON] на момент відступлення права вимоги мала заборгованість за тілом кредиту в розмірі 4792 грн. З врахуванням наведеного, сума заборгованості за кредитним договором, що підлягає стягненню з відповідача становить 9312 грн., з яких: 4792,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 3000,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками за користування кредитом, 1520,00 грн. заборгованість за комісією. При вирішенні вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до положень\~статті 214 ЦПК України\~суд, під час ухвалення рішення вирішує, у тому числі, і питання щодо розподілу між сторонами судових витрат Відповідно до ч.1, ч.2, п.3 ч.3\~ст.133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані з витребуванням доказів, проведення огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів. Доказів, понесених витрат, пов`язаних з розглядом справи, пов`язаних з витребуванням доказів, проведення огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів, суду не надано, а тому в цій частині стягнення судових витрат, слід відмовити. Згідно з п.3) ч.2 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 3028 грн та заявлено позовні вимоги про стягнення заборгованості в сумі 34102,53 грн. Судом задоволено позовні вимоги на суму 9312,00 грн., що становить 27,31 % від ціни позову, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 826,95 грн., що складає 27,31 % від 3028 грн. Частиною 2\~ст.137 ЦПК\~встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У ч.4 ст.137 ЦПК України зазначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Як встановлено ч.8\~ст.141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Так, на підтвердження здійснених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано: копію договору № 07-06/2024 про надання правової допомоги від 07 червня 2024 року, копію прайсл листа про вид та вартість послуг, затверджений адвокатським\~об`єднаннямвід\~01.11.2023;\~копію платіжної\~інструкції №0446750000\~від 12\~липня 2024\~року на суму 200 000 грн, витяг з Акту №1 про надання юридичної допомоги від 05.07.2024, заявка про надання юридичної допомоги №218 від 01липня 2024 року, з яких вбачається, що позивачу надані послуги з правничої допомоги у даній справі в загальній сумі 9 000 гривень 00 копійок. Верховний Суд неодноразово звертав увагу на необхідності дотримання принципу співмірності при розрахунку судових витрат. Так, Велика Палата Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц наголосила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Щодо співмірності витрат на правову допомогу слід ураховувати позицію ВС від 01.09.2020 у справі № 640/6209/19, відповідно до якої розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Проаналізувавши матеріали справи, вирішуючи питання про відшкодування витрат на правничу правову допомогу при розгляді даної справи в суді враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, суд приймає до уваги обставини справи, умови укладеного договору про надання правової допомоги від 07.06.2024 року, також суд враховує, що справа є типовою та нескладною, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значення справи для сторони, та вважає, що вимоги про стягнення витрат за надання професійної правничої допомоги адвоката, які позивач поніс підлягають до часткового задоволення, а саме: з відповідача слід стягнути 3000 гривень витрат на правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: partial