Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-08 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. 1.1 Голова Дубенської міської ради Рівненської області [PERSON] звернувся до суду з позовом до депутата Дубенської міської ради Рівненської області [PERSON] про спростування недостовірної інформації, поширеної у соціальній мережі «Facebook» в мережі Інтернет. Свої вимоги мотивує тим, що 14.06.2024 відбулася сесія Дубенської міської ради, під час якої до залу засідань увійшли представники [INFO] для вручення депутатам міської ради повісток. Повістки були вручені депутатам [PERSON] , [PERSON] та не вручені депутатам [PERSON] , [PERSON] , у зв`язку із їх відсутністю на сесії міської ради. Цю подію було висвітлено 14.06.2024 о 13:57 год. в групі «Дубно це Європа» у соціальній мережі Facebook в мережі Інтернет користувачем [PERSON] . Коментуючи допис [PERSON] , 15.06.2024 депутат Дубенської міської ради [PERSON] дослівно зазначила: «А чи\~не дивно\~виглядає,\~що повістки\~отримали лише\~2\~з 19\~чоловіків депутатів?\~Замовнику цього\~заходу,\~ [PERSON] ,\~саме вони,\~депутати опозиціонери\~( [PERSON] та\~ [PERSON] )\~не потрібні.\~Та навіть\~більше,\~вони ж\~заважають.\~Головне,\~що своя\~ручна депутатська\~група «Єдність»\~вправно відвідує\~засідання та\~слухняно голосує.\~А щодо\~кількості депутатів,\~та нібито\~стурбованість з\~цього приводу\~ це\~спектакль,\~головним героєм\~якого є\~сам [PERSON] !\~Цей актор,\~якби міг,\~то ще\~й жінкам\~депутатам організував\~би повістки.\~Головна мета\~ дерибанити\~бюджет без\~абсолютних перешкод». Позивач вказує, що три скликання поспіль, з 2010 року, перебуває на посаді міського голови м. Дубно, а вищевказані висловлювання відповідачки це недостовірна інформація, яка принижує його честь, гідність та ділову репутацію. З посиланням на Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, що затверджене постановою КМУ №154 від 23.02.2022 вказує, що [INFO] є органом військового управління і підпорядковується воно [INFO] , і не перебуває у підпорядкуванні Дубенської міської ради. Тому, твердження відповідачки, що позивач є замовником заходу вручення депутатам повісток на сесії не відповідає дійсності. Щодо твердження відповідача, що головна мета вручення повісток це дерибан бюджету зазначає, що з огляду на значення цього слова в українській мові, то такий допис є просто наклепом. Вважає, що належним способом спростування поширеної відповідачем недостовірної інформації є опублікування в публічному доступі рішення суду на особистій сторінці [PERSON] у соціальній мережі Facebook та в групі « [INFO] » у п`ятиденний строк з дня ухвалення такого рішення шляхом його публікації. Просить позов задовольнити, а судові витрати покласти на відповідача. 1.2. Представник відповідача адвокат Альонова М.Б. подала відзив на позовну заяву, згідно якого [PERSON] із заявленими вимогами не згідна і просить відмовити в позові. У відзиві вказує, що відповідачка дійсно прокоментувала допис у соціальній мережі, виклавши у ньому власні роздуми та думки. Коментуючи допис відповідачка вказала «А чи не дивно виглядає, що повістки отримали лише 2 з 19 чоловіків депутатів?», маючи на увазі фактичне здивування, що представники ТЦК мали з собою лише чотири повістки при наявності 19 чоловіків, при цьому вручено було лише дві. «Замовнику цього заходу, [PERSON] » - мається на увазі замовнику, як голові міської ради, який уповноважений на скликання сесії міської ради. «… саме вони, депутати опозиціонери ( [PERSON] та [PERSON] ) не потрібні. Та навіть більше, вони ж заважають. Головне, що своя ручна депутатська група «Єдність» вправно відвідує засідання та слухняно голосує. А щодо кількості депутатів, та нібито стурбованість з цього приводу це спектакль, головним героєм якого є сам [PERSON] ! Цей актор, якби міг, то ще й жінкам депутатам організував би повістки» - це був виклад власних спостережень, припущень та суб`єктивної точки зору. «Головна мета дерибанити бюджет без абсолютних перешкод» - судження, яке відносилось до роботи міської ради в цілому, було сформовано після ознайомлення з Розділом ІІІ Висновку аудиту, зробленого у Звіті про результати державного фінансового аудиту бюджету Дубенської міської територіальної громади за період з 01.01.2021 до 30.09.2023, який було отримано на її звернення. Стосовно тверджень позивача про те, що відповідач звинувачує його у «дерибані» бюджету, це лише суб`єктивне сприйняття ним вислову. Також вважають недоречним застосування у позові поняття «недостовірна інформація», оскільки недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності, тобто містить відомості про події, яких не існувало. Сторона відповідача у відзиві стверджує, що у дописі відповідачки містяться лише оціночні судження, які відповідно до Закону не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться. 1.3. Позивачем було подано відповідь на відзив, вказуючи на його необґрунтованість. [PERSON] вириває слова із загального контексту здійсненого нею допису та стверджує, що позивач є замовником сесії. Однак, відповідачка з 2020 року є депутатом Дубенської міської ради з 2020 року, а до того ще 5 років входила до складу виконавчого комітету міської ради і їй достеменно відомо, що поняття «замовник сесії» ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» не містить, а з перших двох речень допису, які взаємопов`язані між собою, вбачається, що відповідачка чітко стверджує, що саме позивач є замовником заходу з вручення на сесії повісток двом депутатам. Це не відповідає дійсності, тому підлягає спростуванню як недостовірна інформація. Твердження відповідачки, що речення в дописі про дерибан бюджету виникло після того, як вона ознайомилась із висновками аудиту, отриманими на її звернення, також не відповідають дійсності: допис [PERSON] було здійснено 15.06.2024, водночас її депутатське звернення датоване 27.06.2024, а відповідь на нього від 04.07.2024. Отже, поширена відповідачкою інформація про «дерибан» бюджету, під яким слід розуміти його незаконний поділ та розкрадання, мала на меті звинуватити позивача у вчиненні злочину. Всі її заперечення проти доводів позовної заяви мають на меті лише уникнення відповідальності за поширення недостовірної інформації. Відповідачка свідомо зводить наклеп на позивача. 1.4. Представник відповідача адвокат Альонова М.Б. подала заперечення на відповідь на відзив, у якому вказує, що вислови відповідачки, які позивач піддає критиці, це роздуми автора, які не констатують певного окремого факту, що б вказував на якусь подію, що свідчила б про інформацію, яку в подальшому можна визнати правдивою чи ні. Щодо заперечення позивача щодо того, що відповідачці результати державного аудиту стали відомі після отримання відповіді на депутатський запит, це є лише припущення позивача, він не може знати достеменно, коли відповідачка дізналася про результати перевірки. У дописі відповідача мова взагалі не йде про поширення фактичних даних, так як автор не посилається ні на жоден факт, документ чи обставину, такі вирази є нічим іншим, як особистим оціночним судженням, що не підлягає спростуванню. ІІ.\~Заяви,\~клопотання та\~інші процесуальні\~дії у\~справі 2.1. 09.07.2024 ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 2.2. Згідно заяв позивача від 09.09.2024 та представника відповідача від 06.09.2024, сторони просять розглянути справу за їх відсутності, підтримуючи свої позиції. 2.3. Підстав для відкладення судового розгляду немає. Згідно ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. 2.1. Судом встановлено, що [PERSON] втретє обраний на посаду міського голови м. Дубно, що підтверджується рішенням, постановами Дубенської міської територіальної виборчої комісії Дубенського району Рівненської області від 07.11.2010, 29.10.2015 та 21.11.2020 (а.с.8-10). 2.2. Приватний підприємець [PERSON] згідно рішення №8 Дубенської міської ради від 20.11.2015 «Про утворення та затвердження складу виконавчого комітету Дубенської міської ради» входила до виконавчого комітету Дубенської міської ради (а.с. 45). 2.3. [PERSON] є депутатом Дубенської міської ради згідно рішення Дубенської міської ради №1 від 27.11.2020 «Про початок повноважень депутатів Дубенської міської ради» на місцевих виборах 25.10.2020. Загалом обрано до міської ради 26 депутатів, у яких з 27.11.2020 є депутатські повноваження. Також депутатами є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11-12). 2.4. Розпорядженням міського голови [PERSON] №73-р від 27.05.2024 «Про скликання та підготовку сесії Дубенської міської ради у червні 2024 року» скликано сесію Дубенської міської ради 14 червня 2024 року о 10:00 годині в залі засідань міської ради (а.с.7). 2.5. 14.06.2024 о 13:57 в групі Дубно це Європа у соціальній мережі Facebook в мережі Інтернет користувачем [PERSON] було опубліковано наступний текст з прикріпленим фото моменту події: «Сьогодні на сесії міської ради кільком депутатам вручили повістки для уточнення облікових даних, деякі з оголошених на сесію не прийшли, можливо не випадково, депутати жваво обговорюють непересічну подію... [PERSON] прокоментував так: «Я проти того, щоб чіпати депутатів, їх у нас і так не багато". Станом на\~03.07.2024\~79\~користувачів соціальної\~мережі відреагували\~на публікацію\~вподобайками,\~було здійснено\~3\~перепости і\~написано 49\~коментарів до\~тексу (а.с. 15). 2.6. [PERSON] 15.06.2024 0 09:40 год. написала коментар до допису з п.2.4. наступного змісту: «А чи не дивно виглядає, що повістки отримали лише 2 з 19 чоловіків депутатів? Замовнику цього заходу, [PERSON] , саме вони, депутати опозиціонери ( [PERSON] та [PERSON] ) не потрібні. Та навіть більше, вони ж заважають. Головне, що своя ручна депутатська група «Єдність» вправно відвідує засідання та слухняно голосує. А щодо кількості депутатів, та нібито стурбованість з цього приводу це спектакль, головним героєм якого є сам [PERSON] ! Цей актор, якби міг, то ще й жінкам депутатам організував би повістки. Головна мета дерибанити бюджет без абсолютних перешкод». Станом на 03.07.2024 цей коментар отримав 20 вподобайок, його також коментували інші користувачі (а.с.16). 2.7. 27.06.2024 згідно депутатського звернення за вихідним номером 75 депутат Дубенської міської ради Юлія Ткачук попросила міського голову м.Дубно [PERSON] надати результати державного фінансового аудиту бюджету міської ради (а.с. 46). 2.8. На депутатське звернення з п.2.7 в.о. міського голови [PERSON] 04.07.2024 за вихідним номером 2515/05-02-14/24 надіслав депутату міської ради [PERSON] копію Звіту від 02.02.2024 №13-17-20-09/10 про результати державного аудиту бюджету Дубенської міської територіальної громади Рівненської області за період з 01.01.2021 до 30.09.2023. Копія титульної сторінки і розділу ІІІ з висновками цього Звіту знаходиться в матеріалах справи, згідно тексту якого: «…бюджет Дубенської міської територіальної громади має достатній ресурсний потенціал та переважно спроможний самостійно забезпечити надання на належному рівні соціальних послуг жителям громади». Також у Звіті зауважено: «…виявлено окремі причини і фактори, які відобразились у низці втрат, недоотримань та упущених вигод бюджетом, а також окремі чинники, які не сприяють ефективному використанню коштів». Аудитором в подальшому конкретизовано зауваження до: - роботи Дубенської міської ради (не затвердження порядку відрахування до місцевого бюджету частини чистого прибутку, надання пільг зі сплати земельного податку, комунальним підприємствам, не перегляд в сторону підвищення ставок орендної плати за земельні ділянки для населення, застосування ставок орендної плати нижчих за максимально можливі для суб`єктів господарювання; - до ТзОВ «Житловик-Дубно», КП «Дубнокомуненергія», КНП «Пологовий будинок» ДМР, Школи мистецтв Дубенської міської ради за встановлення оплати за навчання для дітей нижчої, ніж гранична, до освітніх закладів через понаднормативні посади заступників директорів і не забезпечення відшкодування витрат на утримання в закладах освіти м. Дубно дітей з інших територіальних громад; - за оплату послуг з незалежної оцінки майна Управлінням економіки та власності Дубенської міської ради, що в подальшому не включалось до електронного аукціону, а безоплатно передано у державну власність; - до Відділу культури і туризму за не укладення договору на відшкодування комунальних послуг та включення при нарахуванні заробітної плати працівникам у розрахунок виплат одноразового характеру; - за прийняття неефектних управлінських рішень та не здійснення контролю за використанням бюджетних коштів Управлінням житлово-комунального господарства Дубенської міської ради (а.с. 33-37). IV. Норми права, які застосував суд. Відповідно ч. 1, 3 ст.\~34\~Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. Частиною другою статті 32\~Конституції України передбачено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. За ст.\~10\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. Свобода на вираження поглядів (свобода слова) не є безмежною, вона може обмежуватися законодавчими нормами для захисту загальних інтересів національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, а також прав, свобод та законних інтересів окремої людини. Відповідно ст. 297, 299\~ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі; гідність та честь фізичної особи є недоторканними; фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації; особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі, ділової репутації. Отже, право на поширення інформації про іншу особу пов`язується з обов`язком перевірити достовірність такої інформації, а також зустрічним правом особи, про яку поширюється інформація, вимагати поваги до її честі, гідності та ділової репутації. Згідно ст.\~275\~ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення. Захист права на недоторканність честі, гідності та ділової репутації може здійснюватися у загальний спосіб: відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України), та/або у спеціальний: спростування недостовірної інформації (ст. 277 ЦК України). Відповідно ч.1, 4, 6 ст.\~277\~ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Відповідно п. 4 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~27\~лютого 2009\~року №\~1\~«Про судову\~практику у\~справах про\~захист гідності\~та честі\~фізичної особи,\~а також\~ділової репутації\~фізичної та\~юридичної особи» чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. До відомостей, що порочать особу, слід відносити ті з них, які принижують честь і гідність громадянина або організації в громадській думці чи думці окремих громадян з точки зору додержання законів, загальновизнаних правил співжиття та принципів людської моралі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Як вказано у Постанові Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 січня 2019 року у справі № 461/9631/15-ц, тлумачення статті 277\~ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції та практики Європейського суду з прав людини (надалі за текстом - ЄСПЛ) щодо її застосування. Як роз`яснено у п. 15 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~27\~лютого 2009\~року №\~1\~«Про судову\~практику у\~справах про\~захист гідності\~та честі\~фізичної особи,\~а також\~ділової репутації\~фізичної та\~юридичної особи» (надалі за текстом - Постанова ВСУ № 1), при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Згідно зі ст.\~1\~Закону України\~«Про інформацію» інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Поширенням інформації вважається опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Відповідно до статті 277\~ЦК предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедент ній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (зокрема, пункту 46 рішення від 8 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії»). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Згідно із ч.2 ст.30\~Закону України\~«Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Таким чином, відповідно статті 277\~ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Свобода висловлювань не обмежується фактичними даними, які можна підтвердити. Вона включає також погляди, критику, припущення. Фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом. Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування. Крім цього, у разі якщо позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, повинен ураховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції №1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя (далі Резолюція). У Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3,4,6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку із цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. У п. п. 24, 25 постанови від 27 лютого 2009 року №1 "Про cудову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що суд, ухвалюючи рішення про спростування поширеної недостовірної інформації, у рішенні за необхідності може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо). У судовому рішенні також має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинна бути оприлюднена. Спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. V. Мотивована оцінка і висновки суду. 5.1. Суд робить висновок, що позивач та відповідачка у справі є політиками на місцевому рівні, тобто публічними особами, у зв`язку із цим межа їх допустимої критики значно ширша, ніж окремої не публічної людини. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків, вони повинні це усвідомлювати та бути готовими до такого. 5.2. Сторона відповідача визнає авторство тексту коментаря саме за [PERSON] , а також, що інформація була розповсюджена в соціальній мережі «Фейсбук», таким чином це не потребує доказування. Заперечення відповідачки в цій справі зводились лише до одного: все, що вона написала це її оціночні судження, а тому їх правдивість не доводиться та вони не підлягають спростуванню. 5.3. Суд вивчив усі докази і погоджується з цим запереченням лише частково. Дійсно, частина допису [PERSON] містить саме оціночні судження, які не є фактами і не підлягають спростуванню. Так, перше питальне речення є риторичним, що висловлює персональне здивування: «А чи не дивно виглядає, що повістки отримали лише 2 з 19 чоловіків депутатів?», воно не потребує відповіді і підводить читача до теми подальшого коментаря. 5.4. Однак друге речення: «Замовнику цього заходу, [PERSON] , саме вони, депутати опозиціонери ( [PERSON] та [PERSON] ) не потрібні» коментаря до посту саме про вручення повісток певним депутатам після першого риторичного питання не залишає сумніву, що йдеться про факт вручення повісток на сесії міської ради. Авторка ще й уточнює, що це депутати-опозиціонери не потрібні саме міському голові. Хоч відповідачка заперечує, вказуючи, що тут під «замовником цього заходу» мала на увазі «замовника сесії», однак нічого з тексту коментаря чи з контексту посту не підводить стороннього читача до цієї думки. [PERSON] з кінця 2015 року була членом виконавчого комітету Дубенської міської ради як приватний підприємець, а восени 2020 року обрана депутатом міської ради, тобто вона досвідчена людина і неодноразово приймала участь в діяльності сесій Дубенської міської ради та її виконавчого органу, знає, яким чином організовується робота сесій міської ради. Проте, вона не вжила адекватного словосполучення «скликав сесію», щоб було зрозуміло, що йдеться саме про організацію роботи сесії. Натомість, вказала позивача «замовником цього заходу, [PERSON] », вживши вказівний займенник «цього» по відношенню до першого речення, що співпадає з темою коментованого посту. А також одразу уточнила, що це стосувалось депутатів опозиціонерів як не потрібних, бо інші - це «це ручна депутатська група», що «слухняно голосує». Після чого в алегоричній формі, називаючи коментар голови міської ради м. Дубно про вручення повісток депутатам «спектаклем» і порівнюючи його самого з «актором», уточнила, що якби міг, «то ще й жінкам депутатам організував би повістки». 5.5. Слово «замовник» в український мові тлумачиться як той, хто замовляє що-небудь або кого-небудь, певну послугу. І авторка тексту виклала публічно свій коментар так, що в читача складається однозначне враження: міський голова - це замовник, організатор вручення повісток опозиційним депутатам, бо вони не потрібні. Однак, по-перше, хто уповноважив вручити повістки з викликом до [INFO] для уточнення облікових даних певним депутатам це не оціночне судження, а факт, який можна довести. Відповідно оскільки відповідачка публічно назвала «замовником цього заходу» вручення повісток конкретно міського голову м. Дубно, згадуючи його ім`я та прізвище, то це потребувало доказування суду з її боку цього факту. По-друге, процес вручення повісток військовозобов`язаним в умовах воєнного стану унормовано в чинному законодавстві і формально в міського голови відсутні повноваження вирішити кому та коли будуть вручені повістки з викликом до [INFO] . Тож в цій ситуації слово «замовник» по відношенню до міського голови означає, що він якимось чином неформально вжив заходів, щоб у [INFO] вирішили вручити повістки саме конкретним «незручним» депутатам. Враховуючи, що в Україні вже понад два з половиною роки введено воєнний стан і народ бореться з агресором, громадяни дають відсіч окупанту-російській федерації, як наслідок, серед населення вже є чимало вдів та сиріт, скалічених фізично і психо-емоційно людей, чимало учасників бойових дій, то таке вибіркове вручення повісток ще й за наслідками неформального впливу суперечить принципам моралі. 5.6. Інформація, поширена відповідачкою в другому реченні коментаря, враховуючи контекст допису, виражена у формі фактичного твердження, а не оціночного судження. У висловлюваннях йдеться про дії конкретної особи у певний період часу, що спричиняють конкретні наслідки, тобто, про фактичні обставини, достовірність яких може і мала бути перевірена. Також відсутні будь-які стилістичні конструкції або інші способи, які б вказували на те, що поширена інформація є суб`єктивною думкою та особистим поглядом на певні події і відображає особисту точку зору, тобто відсутні ті мовні засоби, які є характерними для оціночних суджень. 5.7. Зважаючи на вищенаведене, суд дійшов висновку, що друге речення коментаря [PERSON] містить недостовірну інформацію, оскільки міський голова [PERSON] не уповноважений визначати час, місце і суб`єктів вручення повісток з викликом до [INFO] , а протилежне відповідачкою не доведено. Також це негативна інформація, яка ганьбить честь, гідність і ділову репутацію людини, оскільки в ній йдеться про порушення [PERSON] норм принципів моралі. Тому в цій частині суд позов задовольняє. 5.8. В той же час, інша частина інформації, яку просить визнати недостовірною позивач та яка міститься у наступних твердженнях: «Головне, що своя ручна депутатська група «Єдність» вправно відвідує засідання та слухняно голосує. А щодо кількості депутатів, та нібито стурбованість з цього приводу це спектакль, головним героєм якого є сам [PERSON] ! Цей актор, якби міг, то ще й жінкам депутатам організував би повістки. Головна мета дерибанити бюджет без абсолютних перешкод» підпадає під\~категорію оціночних\~суджень.\~Позивач правильно\~вказує,\~що слово\~«дерибанити» в\~українській мові\~має негативне\~значення,\~бо розуміється\~як незаконний\~поділ чогось,\~а також,\~що відповідачка\~отримала копію\~Звіту аудитора\~за її\~депутатським зверненням\~вже після\~публікації спірного\~коментаря до\~посту від\~14.06.2024.\~Однак,\~словосполучення,\~що метою\~є «дерибанити\~бюджет без\~абсолютних перешкод»\~з вуст\~одного політика\~про іншого\~політика в\~українській дійсності\~сприймається як\~щось таке,\~що не\~потребує доказування,\~а як\~гострий вираз,\~що не\~міститься конкретних\~фактів,\~які можна\~було б\~довести.\~Друга половина\~коментаря виражає суб`єктивні припущення відповідачки про причини події, яка мала місце 14.06.2024. і навмисне перебільшення для посилення виразності написаного (гіперболізація). Зазначені у вказаній частині допису відомості не є недостовірною інформацією, що підлягає судовому захисту шляхом її спростування, оскільки його стилістика викладення та застосовані мовні обороти не мають стверджувального характеру з посиланням на конкретні фактичні дані. Тому в цій частині у задоволенні позовних вимог суд відмовляє 5.9. В підсумку суд задовольняє позовні вимоги частково. Також суд звертає увагу, що спростування недостовірної інформації, поширеної [PERSON] , повинно бути здійснено у спосіб її поширення шляхом публікації на її особистій сторінці у соціальній мережі Facebook та у групі «Дубно це Європа» соціальної мережі Facebook в мережі Інтернет. 5.10. Оскільки суд по суті задовольняє позов, бо частина інформації з оскаржуваного коментаря є недостовірною та такою, що ганьбить честь, гідність та ділову репутацію позивача, і зобов`язує відповідачку опублікувати спростування, то згідно ст. 141 ЦПК України з неї на користь позивача необхідно стягнути й понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211,20 грн.

Outcome: partial