Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-18 00:00:00

Позивач звернула ся до суду із зазначеним позовом, який уточнила та просила суд позбавити відповідача батьківських прав відносно його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування уточнених позовних вимог зазначила, що з 12 лютого 2007 року перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який 07 квітня 2011 року рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області розірвано. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідач, з моменту розлучення і до теперішнього часу бачив сина лише один раз, в житті сина участі не приймає, не спілкується з ним, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не дбає про його нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, ніколи не дарував сину жодного подарунку, матеріальної допомоги на утримання сина не надає, аліменти стягнуті рішенням суду жодного разу не платив. Таким чином, відповідач повністю ухиляється від виконання свої батьківських обов`язків по вихованню дитини, тому позивач вимушена звернутися до суду. Ухвалою судді від 26 травня 2024 року відкрито провадження по справі, постановлено справу розглядати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (а.с 28). 20 серпня 2024 року підготовче провадження закрите та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 49). Присутня в судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку (а.с. 57). Заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, відзиву не подано. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку (а.с 54). Зі згоди позивача, яка не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на місці постановив ухвалити по справі заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вислухавши позивача, дослідивши письмові матеріали справи, давши їм належну оцінку, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони з 12.02.2007 перебували в зареєстрованому шлюбі, який 07 квітня 2011 року рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області розірвано (а.с. 11). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , батьком якого є відповідач по справі [PERSON] , що підтверджуються свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого виконкомом Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області 10 листопада 2008 року (а.с. 5). 25 березня 2011 року Криворізьким районним судом Дніпропетровської області видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття (а.с. 17). Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 03.04.2024 Криворізького відділу державної виконавчої служби у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) станом на 03.04.2024 заборгованість по сплаті аліментів стягнутих з [PERSON] на утримання сина [PERSON] становить 280371,80 грн. (а.с. 8). Згідно довідки Лозуватського ліцею імені Т.Г. Шевченка Лозуватської сільської ради від 15.04.2024 № 180, [PERSON] сама виховує сина учня 9-Б класу [PERSON] , [INFO] , батько дитини [PERSON] участі у вихованні сина не бере, батьківські збори не відвідує, не цікавиться шкільним життям хлопчика (а.с. 9). З характеристики [PERSON] , наданої 17.04.2024Лозуватським ліцеєм імені Т.Г. Шевченка Лозуватської сільської ради, видно, що [PERSON] навчається в Лозуватському ліцеї імені Т.Г. Шевченка з п`ятого класу, навчається не в повну міру своїх можливостей, має добрий загальний розвиток. [PERSON] проживає в неповній родині, мати приділяє належу увагу вихованню сина, цікавиться його навчанням та поведінкою, постійно відвідує класні та загальні батьківські збори (а.с. 10). В своїй позовній заяві позивач зазначила та підтвердила в судовому засіданні, що на теперішній час відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню сина, не цікавиться його життям, станом його здоров`я, не приймає участі в його забезпеченні, не спілкується з ним, про що також в судовому засіданні вказував неповнолітній [PERSON] , та не спростовано відповідачем, який в судове засідання не з`явився, заперечень щодо позовних вимог не надав, що також підтверджується матеріалами справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141, ст. 150 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний, моральний стан. За приписами ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України, у випадку ухилення матері, батька дитини від виконання своїх обов`язків по її вихованню, вони можуть бути позбавленні судом батьківських прав. При цьому, в розумінні п. 16 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 №3, який узгоджується з нормами ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей, про що зазначено в п. 15 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 №3. Таким чином, з аналізу зазначених вище положень закону та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України слідує, що позбавлення батьківських прав можливе лише у разі винної поведінки відповідачів, свідомого нехтування ними своїми обов`язками, при цьому докази, які б свідчили про ухилення відповідачів від виконання обов`язків щодо виховання дитини мають бути безспірними. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні №39948/06 від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України» зазначив, що розірвання сімейних зв`язків між батьками та дитиною означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин, у зв`язку з чим рішення національних органів має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання…». Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України, Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №866 від 24.09.2008, при розгляді спорів, що виникають із сімейних відносин та стосуються, зокрема, позбавлення батьківських прав, орган опіки та піклування надає письмовий висновок. Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, затвердженого рішенням № 174 від 25 липня 2024 року Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області (а.с. 40,41), є доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав, відносно його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . У контексті приписів ч. 6 ст. 19 СК України, рішення органу опіки та піклування не є для суду обов`язковим, а підлягає оцінці поряд з іншими доказами. Отже, беручи до уваги особу [PERSON] , який вихованням та утриманням сина не займається, не цікавиться його станом здоров`я, навчанням та дозвіллям, також, беручи до уваги думку неповнолітнього [PERSON] , який вважає необхідним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно нього, оскільки останній з ним ніякого зв`язку не підтримує та не піклується про нього, тому суд погоджується із висновком Органу опіки та піклування Лозуватської сільської ради Дніпропетровської області від 25.07.2025 про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки в ході судового розгляду знайшов підтвердження факт неналежного виконання ним батьківських обов`язків, яке виражається у відсутності з його боку піклування про фізичний і духовний розвиток неповнолітньої дитини, неприйняття участі в її вихованні, безвідповідальне ставлення до неї загалом. При цьому, така поведінка відповідача є свідомою. Байдуже ставлення відповідача до дитини, є безпосереднім свідченням самоусунення від виконання ним батьківських обов`язків та відсутності інтересу до життя та майбутнього доньки. На підставі викладеного суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: approved