Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого вказав, що 29.07.2019 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк», відповідачкою [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс» був укладений договір кредиту та страхування №Z76.0011.005532798. Одночасно з укладенням кредитного договору позичальник уклав з ПрАТ "Страхова компанія "Уніка життя" договір добровільного страхування життя від 29.07.2019 року. Розмір страхового внеску за цим договором страхування становить 1696,55 гривень. Банк надав Позичальнику кредит (грошові кошти) на власні потреби в сумі 12 300,00 гривень, які перерахував на банківський поточний рахунок позичальника, включаючи витрати на страховий платіж в сумі 1 696,55 грн., а позивальник відповідно до п. 9.9. та п. 9.14.2. ДКБОФО зобов`язався повернути кредит разом з процентами до дня/числа кожного місяця, згідно з Графіком. Строк кредитування становить 12 місяців і датою повернення кредиту є 29.07.2020 року. 16.11.2023 року між АТ «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОНАТІ» був укладений договір факторингу №16/11 -23. За весь строк з моменту укладення кредитного договору і до моменту звернення з цим позовом позичальник сплатив банку лише 2060,23 гривень. Останній платіж проведено 21.12.2019 року. Строк на який було надано кредит за договором сплив 29.07.2020 року. Після закінчення строку кредиту кредитор не здійснював нарахування процентів за користування кредитними коштами, не нараховував штрафні санкції та комісії. Станом на 20.05.2023 року сформувалася наступна заборгованість позичальника перед банком за вказаним договором: заборгованість за основним боргом в сумі 11 337, 30 гривень; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками в сумі 3 530,72 гривень, що разом становить 14 868, 02 гривень. Станом на 16.11.2023 року розмір заборгованості за основним боргом і відсотками не змінився. Позивач просить суд стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 18 132 грн. 16 коп., (що складається з 11337,30 грн. заборгованості за основним боргом, 3530,72 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими відстотками, 2563,21 грн. інфляційних витрат та 700,93 грн. три проценти річних), понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422 грн. 40 коп. та витрати на на професійну правничу допомогу в розмірі 7 200 грн. 00 коп. Ухвалою від 02.08.2024 року було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просить розглядати справу за відсутності представника банку. Відповідачка в судове засідання повторно не з`явилась та не повідомила про причини своєї неявки, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, заяви про розгляд справи у її відсутності чи відзиву на позов суду не подала. Крім того, оскільки інформація про судові засідання, яка розміщена на веб-порталі «Судова влада України», є відкритою, то суд вважає, що сторони є належним чином повідомлені про судовий розгляд. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому відповідно до положень ч. 4 ст. 223 та ч.1 ст.280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач надала згоду на такий порядок розгляду справи. В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд встановив таке: Положеннями ст. 4 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом, належними доказами по справі встановлено, що29.07.2019 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк», відповідачкою [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс» був укладений договір кредиту та страхування № Z76.0011.005532798, що є змішаним договором відповідно до ст. 62 України та поєднує в собі елементи кредитного договору та договору страхування. Відповідно до пунктів 3.2, 3.4 вказаного договору позичальник акцептував Публічну пропозицію Банку про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (далі - ДКБОФО), що з моменту його акцептування є невід`ємною складовою Договору кредиту та страхування. Таким чином обидва дані договори у сукупності визначають правове регулювання та регламентують взаємовідносини Банку та Позичальника в рамках кредитних правовідносин про шо зазначено у п.6 Кредитного договору. Згідно п.9.1. ДКБОФО Банк в Позичальнику споживчий кредит на підставі цього Договору та Договору кредиту, укладене Позичальником. Умови Договору кредиту в сукупності з умовами цього Договору визначають цілісні умови кредитування Позичальника, передбаченіЗаконом України «Про споживче кредитування». У разі виявлення суперечностей між нормами Договору кредиту та цього Договору застосовуються норми Договору кредиту. Відповідно до 9.27. ДКБОФО цей Договір в частині Споживчого кредиту є укладеним з прийняття Позичальником пропозиції щодо укладення даного Договору, підписав Позичальником Договору кредиту та діє протягом строку кредитування, але в будь-якому виш до повного виконання сторонами своїх обов`язків за Договором кредиту та даним Договором. Договір кредиту та страхування був підписаний позичальником власноручно. Від імені Банку договір був підписний з використанням аналогу власноручного підпису уповноваженої особи Банку та відтиску печатки банку, відтворених за допомогою технічного пристрою відлові п.13.3. Публічної пропозиції АТ «ІДЕЯ БАНК» про приєднання до ДКБОФО в редакції, що діяла з 15.07.19 по 30.09.2019 року. Страховий агент, підписуючи Договір кредиту та страхування, діяв імені ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна Страхування життя" (далі - Страховик) також ж з використанням аналогу власноручного підпису уповноваженої особи та відтиску печатки, відтворених за допомогою технічного пристрою. Відповідно до п.1.7. Кредитного договору банк надає Позичальнику кредит (грошові кошти) на власні потреби в сумі 12 300,00 гривень, включаючи витрати на страховий платіж в сумі 1 696,55 грн., а позивальник відповідно до п. 9.9. та п. 9.14.2. ДКБОФО зобов`язується повернути кредит, разом з процентами до дня/числа кожного місяця, згідно з Графіком. У пунктах 1.4. та 1.6. Кредитного договору сторони погодили, що строк кредитування становить 12 місяців і датою повернення кредиту є 29.07.2024 року. Згідно п.1.3. Кредитного договору позичальник за користування кредитом сплачує Банку річну змінювану процентну ставку, яка на день укладення кредитного договору становила 9,99% річних і в подальшому не змінювалась. Згідно до п.9.12, 9.13 ДКБОФО нарахування процентів здійснюється два рази на місяць методом «факт/факт». Базою для нарахування процентів є неповернена сума кредиту. Відповідно до п.1.6 Кредитного договору повернення заборгованості за договорі здійснюється відповідно до Графіку, що міститься у Додатку №1 до Кредитного договору. Як було зазначено вище Договір кредиту та страхування є змішаним і у розділі 2 містять умови щодо страхування, відповідно до яких позичальник уклав з ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна Страхування життя» договір добровільного страхування життя. Розмір страхового внеску за цим договором страхування становить 1 696,55 гривень. Вигодонабувачем за цим договоре страхування є Банк. За умовами Кредитного договору, а саме п.1.7., та відповідно до п.9.31 ДКБОФ Позивальник доручає, а Банк бере на себе зобов`язання сплатити за рахунок наданого кредиту і від імені Позичальника страховий платіж за таким договором страхування в день надання Кредиту. У пункті 3.12. Кредитного договору сторони погодили, що банк відкриває позивальнику банківський поточний рахунок. У відповідності до приписів Закону України «Про споживче кредитування» при укладенні Кредитного договору Банком була доведена до відома Позивальника інформація про умови кредитування, розмір реальної річної процентної ставки, орієнтовну загальну вартість кредиту, що підтверджується власноручним підписом Позичальника під текстом Договору, а також під текстом Паспорту споживчого кредиту (додаток №1 до Кредитного договору). Після укладення Кредитного договору Банк свої зобов`язання виконав і перерахував на банківський поточний рахунок Позичальника грошові кошти в сумі 12 300,00 гривень, з яких також за рахунок суми кредиту сплатив на користь ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна Страхування життя" страховий платіж від імені Позичальника в сумі 1 696,55 гривень, що підтверджується випискою з транзитного рахунку Позичальника, а також відповідними ордерами-розпорядженнями на перерахування коштів. У подальшому позичальник виконав свої зобов`язання з повернення суми кредиту разом з процентними платежами лише частково. Згідно виписки по рахунку позичальника за весь строк з моменту укладення Кредитного договору і до моменту звернення з цим позовом позичальник сплатив банку лише 2 060,23 гривень. Останній платіж проведено 21.12.2019 року. Строк на який було надано кредит за договором сплив 29.07.2020 року. Після закінчення строку кредиту кредитор не здійснював нарахування процентів за користування кредитними коштами, не нараховував штрафні санкції та комісії. У зв`язку із зазначеним, станом на 29.07.2020 року сформувалася наступна заборгованість позичальника перед банком за договором: заборгованість за основним боргом в сумі 11 337,30 гривень; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками в сумі 3 530,72 гривень, що разом становить 14 868,02 гривень. Станом на 16.11.2023 року року розмір заборгованості за основним боргом і відсотками не змінився. 16.11.2023 року між АТ «ІдеяБанк» (Клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОНАТІ» (Фактор) був укладений договір факторингу№16/11-23. Пунктом 5.4.договору факторингу №16/11-23 передбачено, що Фактор може відступити або передати всі або будь-які права та /або зобов`язання за цим Договором третім особам, які згідно із Законодавством мають на це право. Користуючись даним правом Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОНАТІ» (Клієнт) 29.12.2023 року уклало з Товариством з обмеженою відповідальністю «САНФОРД КАПІТАЛ» (Фактор) договір факторингу№ 29/12-23. Згідно п.2.1. цього договору Клієнт відступає Фактору, а Фактор приймає Права Вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених цим Договором. Відповідно до Додатку №2 «Друкований Реєстр Боржників» до вказаного договору факторингу серед інших, до ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» перейшло і право вимоги до відповідачки за кредитним договором №Z76.0011.005532798 від 29.07.2019 року. Згідно до Довідки-розрахунку заборгованості відповідачка за кредитним договором № №Z76.0011.005532798 від 29.07.2019 року, сформованої Первісним Кредитором (АТ «Ідея Банк») станом на 16.11.2023 року заборгованість Боржника/Позичальника становить: заборгованість за основним боргом в сумі 11 337,30 гривень; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками в сумі 3530,72 гривень, що разом становить 14 868,02 гривень. Всі нарахування, що відбувались до дати отримання ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» права грошової вимоги, здійснювались безпосередньо AT «Ідея Банк» станом на день відступлення права вимоги 16.11.2023 року. ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» та ТОВ «Фінансова компанія «СОНАТІ» не здійснювали жодних додаткових нарахувань, умови кредитного договору в односторонньому порядку не змінювали. Стаття 513 ЦК України передбачає, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з положеннями ст.14 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Статтею 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Згідно ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК України визначає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача - спростувати факт укладення договору чи розмір існуючої заборгованості. За положеннями ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Статтею 625 ЦК унормовано, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах N 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. Відповідно до розрахунку, поданого представником позивача (за період з 30.07.2020 року по 23.02.2022 року), 3 % річних від простроченої суми складає 700,93 грн., а інфляційні втрати - 2 563,21 грн. Суд приймає до уваги наданий представником позивача розрахунок як належний доказ по справі, оскільки такий відповідає нормі закону та жодним чином не спростований відповідачем. Оскільки взятих на себе зобов`язань по поверненню кредитних коштів у розмірі 11 337,30 грн. та 3530,72 грн. - відсотків за користування кредитом відповідачка не виконує, то вказану заборгованість слід стягнути примусово. Крім того, з останньої підлягають стягненню 3 % річних, що становить 700,93 грн. та інфляційних витрат 2 563,21 грн., за період з 30.07.2020 року по 23.02.2022 року. Враховуючи вищевикладене, судом встановлено що відповідачка прострочила погашення поточних платежів кредиту та нарахованих відсотків, належним чином не повертає отриманий кредит, не виконує взятих на себе за договором зобов`язань, не надала суду жодних доказів на спростування вимог позивача. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивачем було сплачено судовий збір у сумі 2422,40 грн., а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача, відповідно до ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7 200,00 грн., суд враховує наступне. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України). У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьоїстатті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставістатті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України №10 від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Крім того, діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту. Підтверджуючи понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано наступні докази, а саме: договір про надання правничої допомоги № 1/04 від 01.04.2024 року; опис послуг та вартість таких від 01.04.2024 року; акт приймання - передачі послуг з правничої допомоги №2 від 10.05.2024 року; копію ордера про право на надання правничої (правової) допомоги. Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. При цьому слід зазначити, що чинний ЦПК встановлює такі критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, необхідність, розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Враховуючи вищенаведене, дослідивши надані представником позивача документи та доводи на обґрунтування суми заявлених витрат, пов`язаних із розглядом справи, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору (справи), суд дійшов висновку про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7200 грн. не є цілком співмірним із складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Отже, з врахуванням складності справи, обсягу виконаних адвокатом робіт, часу витраченого адвокатом на виконання таких робіт, враховуючи принципи розумності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved