Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-08 00:00:00

06.11.2023 року [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10.09.2020 року між [PERSON] та [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] було укладено попередній договір про укладення договору купівлі-продажу квартири, який посвідчено нотаріально, приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Квінкадзе О.Б. Відповідно до п. 1 договору Продавець (відповідач) у строк до 30.05.2021 року зобов`язувався передати у власність Покупцеві (позивачеві) з укладенням договору купівлі-продажу квартиру [ADDRESS] та підключеному до центральних комунікацій (водопостачання, водовідведення, електроенергії), у порядку та на умовах передбачених відповідно цим та основним договором. Пунктом 3 Договору визначено, що ціна продажу складає 384336,00 грн., що на день укладення цього договору еквівалентно 13830,00 Доларів США. У відповідності до п. 4 договору, при укладенні цього договору позивач передав, а відповідач прийняв предоплату у вигляді авансу у розмірі 384236,00 гривень, що на день укладення договору еквівалентно 13826,00 доларів США. Залишок суми у розмірі 180180,00 гривень позивач повинен був сплатити під час підписання основного договору. Сторони домовилися, що у випадку відмови (ухилення) продавця від продажу квартири у строк, передбачений цим договором, або наявної заборони на продаж майна продавцем, або визнання об`єкту будівництва незаконною забудовою, або наявності підстав для визнання забудови об`єкту будівництва, побудованого з порушенням чинних норм, що не дає можливості ввести його в експлуатацію, продавець повинен повернути покупцю одержану від нього всю суму платежу протягом одного місяця. На теперішній час [PERSON] багатоповерховий будинок на земельній ділянці площею 0,1038 га, кадастровий номер 3222486200:03:006:0030, що знаходиться у [ADDRESS] (сто два) не побудував, підключення до центральних комунікацій (водопостачання та водовідведення, електроенергії, газопостачання) не здійснив. Згідно інформації, яка міститься в Інтернеті на сторінці [PERSON] ( [PERSON] ) будівельні роботи по [ADDRESS] призупинені. Таким чином відповідач ( [PERSON] ) не виконав у строк до 30.05.2021 року взяті на себе зобов`язання, що визначені у п. п. 1, 3 попереднього договору від 10.09.2020 року. Відповідно до п. 5 договору від 10.09.2020 року у випадку відмови (ухилення) продавця від продажу квартири у строк передбачений договором або наявної заборони на продаж майна продавцем, або визнання об`єкту незаконною забудовою, або наявність підстав для визнання забудови, як об`єкту експлуатації, продавець повинен повернути покупцю одержану від нього всю суму авансових платежів протягом одного місяця. Однак, позивач вказує, що продавцем умови договору не виконанні належним чином, а саме станом на момент подання позову, останнім не передано покупцеві у власність обумовлену попереднім договором квартиру, та не укладено договору купівлі-продажу квартири. З огляду на вище зазначене, з урахуванням тих обставин, що відповідач ухилявся від укладення основного договору у строки визначені у п. п. 1, 3 попереднього Договору від 10.09.2020 року, станом на даний час Попередній Договір від 10.09.2020 року припинений (ч. 3 статті 635 ЦК України), під час дії Попереднього Договору від 10.09.2020 року відповідач пропозиції укласти основний договір (Позивачці) не направляв, тай як (позивачка) зрозуміла, наміру укладати Основний Договір відповідач не мав, оскільки як було вище зазначено - будівництво зупинено, тому і вимушена звертатись до суду з проханням стягнути з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) суму коштів, сплачених за попереднім договором від 10.09.2020 року, в розмірі 384236,00 грн. основного боргу, інфляційні втрати та 3 (три) відсотки за прострочене виконання грошового зобов`язання, а саме за період з 31.05.2021 року по день ухвалення судового рішення. 16.02.2024 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі. 20.05.2024 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області закрито підготовче провадження у справі. Справу призначено до розгляду по суті. 09.09.2024 року сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином. Проте, в матеріалах справи міститься заява представника позивача від 14.06.2024 року, у якій останній просив суд здійснювати розгляд справи у його та позивача відсутності, вказував, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив позов задовольнити. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі\~неявки всіх\~учасників справи\~у судове\~засідання,\~яким завершується\~розгляд справи,\~або розгляду\~справи без\~повідомлення (виклику)\~учасників справи,\~суд підписує\~рішення без\~його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. ч. 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України). У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити із таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 10.09.2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено попередній договір про укладення договору купівлі-продажу квартири, який посвідчено нотаріально, приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Квінкадзе О.Б. Відповідно до п. 1 договору Продавець (відповідач) у строк до 30.05.2021 року зобов`язувався передати у власність Покупцеві (позивачеві) з укладенням договору купівлі-продажу квартиру [ADDRESS] та підключеному до центральних комунікацій (водопостачання, водовідведення, електроенергії), у порядку та на умовах передбачених відповідно цим та основним договором. Пунктом 3 Договору визначено, що ціна продажу складає 384336,00 грн, що на день укладення цього договору еквівалентно 13830,00 Доларів США. У відповідності до п. 4 договору, при укладенні цього договору позивач передав, а відповідач прийняв предоплату у вигляді авансу у розмірі 384236,00 гривень, що на день укладення договору еквівалентно 13826,00 доларів США. Залишок суми у розмірі 180180,00 гривень позивач повинен був сплатити під час підписання основного договору. На момент розгляду справи [PERSON] багатоповерховий будинок на земельній ділянці площею 0,1038 га, кадастровий номер 3222486200:03:006:0030, що знаходиться у [ADDRESS] (сто два) не побудував, підключення до центральних комунікацій (водопостачання та водовідведення, електроенергії, газопостачання) не здійснив. Таким чином відповідач ( [PERSON] ) не виконав у строк до 30.05.2021 року взяті на себе зобов`язання, що визначені у п. п. 1, 3 попереднього договору від 10.09.2020 року не виконав. Відповідно до п. 5 договору від 10.09.2020 року у випадку відмови (ухилення) продавця від продажу квартири у строк передбачений договором або наявної заборони на продаж майна продавцем, або визнання об`єкту незаконною забудовою, або наявність підстав для визнання забудови, як об`єкту експлуатації, продавець повинен повернути покупцю одержану від нього всю суму авансових платежів протягом одного місяця. Однак, продавцем умови договору не виконанні належним чином, а саме станом на момент розгляду справи по суті, останнім не передано покупцеві у власність обумовлену попереднім договором квартиру, та не укладено договору купівлі-продажу квартири, не повернуто кошти. За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі. За вимогами ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно зі ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. В силу положень статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до п. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, відповідно умовами Договору визначено термін укладення основного договору 30.05.2021 року. Принцип належного виконання зобов`язання, визначений чинним законодавством України, полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмету; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку ( у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Статтею 26 Віденської конвенції про право міжнародних договорів закріплено принцип pacta sunt servanda, відповідно до якого кожен чинний договір є обов`язковим для його учасників і повинен добросовісно виконуватися. Встановлено, що основний договір між сторонами не був укладений, будинок не збудований. Відповідач знав про порушення ним умов договору, оскільки будинок не було побудовано та введено в експлуатацію, і починаючи з 01.01.2020 року мав повернути грошові кошти прийняті в вигляді авансу в сумі 384236,00 грн. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на викладене правовідносини, які виникли між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з повернення грошових коштів кредитору. Крім того, обов`язок відповідача повернути позивачу грошові кошти випливає також з положення частини першої статті 11 ЦК України про те, що цивільні права та обов`язки випливають із дій осіб, що передбачені актом цивільного законодавства. Що стосується стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст.\~625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 1 договору Продавець (відповідач) у строк до 30.05.2021 року зобов`язувався передати у власність Покупцеві (позивачеві) з укладенням договору купівлі-продажу квартиру [ADDRESS] та підключеному до центральних комунікацій (водопостачання, водовідведення, електроенергії), у порядку та на умовах передбачених відповідно цим та основним договором. Таким чином, прострочення виконання зобов`язання розпочалось з 01.07.2021 року. Враховуючи те, що правовідносини, які склалися між сторонами є грошовими та містять зобов`язальний характер, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних витрат та 3% річних з моменту прострочення зобов`язання (01.07.2021\~року) по день ухвалення рішення суду (09.09.2024 рік). Розрахунок 3 % річних у зв`язку з простроченням сплати зобов`язання. 384236,00 гривень (сума заборгованості) Х 3 % : 365 (кількість днів у році) Х 1117 (кількість днів прострочення виконання зобов`язання з 01.07.2021 року по 09.09.2024 рік) = 36833,24 гривень. На підставі належним чином оцінених доказів поданих позивачем, встановивши наявність у відповідача [PERSON] перед позивачем боргу у розмірі 384236,00 гривень, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 36833,24 гривень 3 % річних. Розрахунок інфляційних втрат у зв`язку із простроченням сплати зобов`язання. Період розрахунку з 01.07.2021 року по 01.07.2024 рік. Сукупний індекс інфляції за липень 2021 року - липень 2024 року - 143,480%. Сума боргу - 384236,00 грн. Інфляційні нарахування -167067,55 грн. Період розрахунку 02.07.2024 року - 09.09.2024 року. Сукупний індекс інфляції за липень 2024 року - вересень 2024 року - 100,00 %. Сума боргу - 384236,00 грн. Інфляційні нарахування 00,00 грн. Всього інфляційних\~нарахувань за\~прострочення виконання\~зобов`язання становить\~167067,55 гривень. На підставі належним чином оцінених доказів поданих позивачем, встановивши наявність у відповідача [PERSON] перед позивачем боргу у розмірі 384236,00 гривень, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 167067,55 гривень інфляційних втрат. Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним «сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються судом на відповідача.

Outcome: approved