Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якому просив -визнати незаконним видачу Свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частини квартири розташовану за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] ; -скасувати в Спадковому реєстрі реєстрацію видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, на 1/3 частини квартири розташовану за адресою: [ADDRESS] ; -скасувати реєстрацію права власності [PERSON] на 1/3 частини квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] , в державному реєстрі прав власності на нерухоме майно. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на підставі реєстрації права на спадщину та видачі свідоцтва про право на спадщину 30.05.2016р реєстровий № 1-457, виданого нотаріусом Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області Ольховською Лідією Миколаївною, [PERSON] заволоділа 1/3 частиною квартири розташованою за адресою: [ADDRESS] , яка належить позивачу на підставі договору дарування частини квартири від 17 травня 2000 року посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Десятниченко О.В. Зазначеним договором дарування від 17.05.2000, мати позивача [PERSON] та бабуся позивача [PERSON] подарували частки квартири [PERSON] . Тобто, на момент смерті [PERSON] , [INFO] , вона не була власником частки, яку успадкувала [PERSON] . Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 28 липня 2023 р. позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. У вказаний в ухвалі строк позивач усунув зазначені в ухвалі недоліки. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 18 жовтня 2023 р. провадження у справі відкрито. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 10.01.2024 витребувано докази. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 11.01.2024 виправлено описку. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 04.03.2024 витребувано докази Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 06.06.2024 закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду. Учасники справи в судове засідання не з`явились, повідомлялись своєчасно і належним чином, надали заяви про розгляд спарив без їх участі, відповідач позовні вимоги визнала. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Відповідно до копії дублікату свідоцтва про право власності від 03.12.1999, виданого відділом приватизації Харківського міжміського бюро технічної інвентаризації, квартира за адресою: [ADDRESS] , на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] та членам її сім`ї [PERSON] , [PERSON] . За договором дарування від 17.05.2000 [PERSON] та [PERSON] подарували [PERSON] 2/3 частки квартири за адресою: [ADDRESS] . Договір посвідчено приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Десятниченко О.В. 13.05.2016 [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом, після смерті [PERSON] , як померла [INFO] , на 1/3 частку квартира за адресою: [ADDRESS] . Свідоцтво видано державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області Ольховською Л.М. Відповідно до рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №55527312 від 04.12.2020, державним реєстратором Департаменту реєстрації Харківської міської ради Харківської області Валєєвою А.О. відмовлено [PERSON] в державній реєстрації права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Підставою відмови слугувала та обставина, що 1/3 частка зазначеної квартири зареєстрована за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 13.05.2016. Реєстрацію 1/3 частки квартири за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] також підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 15.11.2023. Відповідно до інформації виробничого-комерційного підприємства «Служба замовника» від 28.03.2024 вих.№159, згідно архівних реєстраційних матеріалів КП «ХРБТ» станом на 31.12.2012р. власності на нерухоме майно за адресою [ADDRESS] , зареєстровано наступним чином: -на праві спільної сумісної власності за гр. [PERSON] , гр. [PERSON] та гр. [PERSON] на підставі дублікату свідоцтва про право власності, б/н., від 03.11.1999р., видане Відділом приватизації Харківського міжміського бюро технічної інвентаризації. Дублікат виданий відділом приватизації «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» 19.05.2004р., б/н. Про що зроблено запис в реєстрову книгу 54 під реєстровим номером 7850/19, дата реєстрації 19.05.2004р. Інформація щодо договору дарування 2/3 частин квартири, посвідченого [PERSON] приватним нотаріусом ХРНО від 17.05.2000р., в матеріалах архівної справи та в реєстровій книзі за вищевказаною адресою відсутня. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Як роз`яснено у пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", відповідно до статті 1301\~ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Під час розгляду справи було встановлено, що державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області Ольховською Л.М. видано свідоцтво про права на спадщину за законом [PERSON] , однак нотаріусом не було встановлено, що 1/3 частки спірної квартири належної спадкодавцю, вибула з її власності на підставі договору дарування від 17.05.2000, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Десятниченко О.В. та не входило до спадкової маси. Суд ураховує, що особливість визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину як спеціального способу захисту спадкових прав судом зумовлена сутністю свідоцтва про право на спадщину, яке за своєю правовою природою не є правочином. Як наголошено у постанові Верховного Суду від 15.10.2019 року № 916/780/18 свідоцтво про право власності на нерухоме майно лише посвідчує наявність відповідного права і не породжує, не змінює і не припиняє права та обов`язки, тобто не є правочином. Однак свідоцтво видається на підтвердження існування права, яке виникло внаслідок певного правочину, і такий посвідчуваний документ є чинним, якщо є дійсною правова підстава його видачі. На думку суду, позивачем доведено належними та допустимими доказами те, що видачею оспорюваного свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] були порушені його права. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі N 338/180/17 (провадження N 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі N 905/1926/16 (провадження N 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі N 569/17272/15-ц (провадження N 14-338цс18) та інших звернуто увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є правомірним та ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Згідно з п.3 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката. Отже, саме свідоцтво про право на спадщину є правовою підставою для набуття права власності та здійснення державної реєстрації права власності, тобто є правовстановлюючим документом,\~на підставі якого це право виникає, змінюється чи припиняється. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд вважає за необхідне виходити з принципу «jura novit curia» - «суд знає закони» (постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19), від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19) та інші), а тому належним способом захисту прав позивача, у даному випадку, є визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, що буде достатнім для подальшого скасування реєстрації права власності [PERSON] на 1/3 частини спірної квартири, тому в задоволенні інших позовних вимог, які є похідними, слід відмовити. На підставі викладеного і

Outcome: partial