Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-10 00:00:00

31 липня 2024 року через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» звернулося до суду з позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики в сумі 73450,00 грн. На обґрунтування своїх вимог вказує про те, що відповідно до укладеного електронного договору про надання споживчого кредиту від 28 січня 2022 року № 5454703 укладеного між [PERSON] та ТОВ «Авентус Україна» відповідач отримав кредит в сумі 25000,00 грн строком на 30 днів з можливістю автопролонгації не більше 90 календарних днів з 28 січня 2022 року та зі сплатою відсотків за користування кредитом. У зв`язку з невиконанням узятих на себе зобов`язань перед первісним кредитором утворилась заборгованість в сумі 73450,00 грн, яку ТОВ «Авентус Україна» за договором факторингу № 26.09/23-Ф від 26 вересня 2023 року відступило для ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс». Право вимоги на указану суму позивач набув 26 вересня 2023 року. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем узятих на себе зобов`язань у встановленому договором порядку та строки, станом на день звернення до суду [PERSON] має заборгованість в сумі 73450,00 грн, яку позивач просив стягнути з відповідача. Ухвалою Зарічненського районного суду Рівненської області від 05 серпня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. Заперечуючи проти позову представник відповідача адвокат Войтович Л.В. подала до суду відзив. Суть заперечень зводиться до того, що позивачем не підтверджено факт укладення електронного договору, відповідачем не надано первинних бухгалтерських документів щодо видачі 25000,00 грн кредиту відповідачу, проценти нараховані поза строком дії договору, такі проценти є кабальними, та нарахованими з використанням нечесної підприємницької практики та є недійсними, а тому й відступлення права вимоги є також незаконним. Просить в задоволенні позову відмовити та стягнути з позивача 10000,00 грн витрат на правничу допомогу. Відповіді на відзив від позивача не надійшло. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, виходячи з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 28 січня 2022 року між фінансовою установою ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем [PERSON] було укладено договір № 5454703 про надання споживчого кредиту, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит в сумі 25000,00 грн на платіжну картку зі сплатою відсотків за процентною ставкою 1,90 % в день строком на 30 днів з можливістю його продовження не більше ніж на 90 днів (п.1.3, 1.5.1., 4.3.1. цього договору). Цей договір укладено та підписано сторонами в електронній формі, зокрема відповідачем договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором С 658245 28.01.2022 17:24:25 (а.с.43-47). Такі дії сторін повністю узгоджуються з вимогами ст. 6, 627 ЦК України та ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Підписавши 28 січня 2022 року договір № 5454703 про надання споживчого кредиту [PERSON] взяв на себе зобов`язання у встановлений договором строк повернути кредит, сплатити проценти, штрафи та пені (п. 5.4. договору). Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. 26 вересня 2023 року між ТОВ «Авентус України» та позивачем укладено договір факторингу № 26.09/23-Ф у відповідності до умов якого, ТОВ «Авентус України» за плату відступає для ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у Реєстрі Боржників. З розрахунку заборгованості, виконаного ТОВ «Авентус Україна» видно, що заборгованість відповідача розрахована у проміжок часу з 28 січня 2022 року по 25 вересня 2023 року і становить 73450,00 грн. Проте за змістом пунктів 1.4. та 1.5.1. Договору, строк кредиту складає 30 днів за стандартною процентною ставкою 1,90 % в день. У п. 4.3.1. сторони домовились про можливість пролонгації договору не більше як на 90 днів. Тобто сумарно строк договору складає 120 днів (30+90=120). Відповідно останнім днем строку договору (строку кредиту) було 28 травня 2022 року. У п. 4.3.2. Договору записано, що споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою споживача, у порядку передбаченому у п. 4.2. Договору. В матеріалах справи відсутні і позивачем не надано докази будь-яких правочинів споживача про ініціювання продовження строку кредиту, а відтак нарахування процентів поза межами 120 денного строку договору є порушенням ст. 526 ЦК України та існуючої домовленості сторін. Відповідно до правової позиці Верховного Суду, висловленої в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється. З розрахунку заборгованості, виконаного ТОВ «Авентус Україна» (а.с.24) борг [PERSON] станом на 28 травня 2022 року складає 40200,00 грн, з яких 25000,00 грн сума основного боргу. Саме такий розмір заборгованості на переконання суду відповідає існуючій домовленості сторін. Доказів погашення указаної заборгованості ні позивачу ні попередньому кредитору відповідачем не надано, а тому позов у цій частині слід задовольнити. Заперечення представника відповідача про відсутність первинних бухгалтерських документів на підтвердження видачі 25000,00 грн кредитних коштів відповідачу судом не приймаюся, з огляду на отримані судом відомості АТ КБ «Приватбанк» від 12 серпня 2024 року № 20.1.0.0.0/7-240805/34515, за якими на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] (IBAN [NUMBER] ) на яку 28 січня 2024 року здійснено переказ коштів на суму 25000,00 грн. Номер телефону на який відправлялася інформація про підтвердження операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № [NUMBER] за період з 28 січня 2022 року по 08 лютого 2022 року: [NUMBER] (а.с.127). Саме цей номер телефону вказував відповідач підписуючи 28 січня 2022 року електронним підписом одноразовим ідентифікатором кредитний договір (а.с. 47). Інші викладені у відзиві доводи та заперечення судом не приймаються, оскільки не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду. Пред`являючи позов, позивач поніс 2422,40 грн витрат по сплаті судового збору (а.с. 67) та 5000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу (а.с.50, 64, 95-96). Захищаючись від позову відповідач поніс 10000,00 грн (а.с. 119-124). Судовий збір слід розподілити за правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, а саме пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позов майнового характеру задоволений на 54,73 % відтак з відповідача на користь позивача слід стягнути 4062,28 грн судового збору (7422,40 * 54,73% = 4062,28), а з позивача на користь відповідача слід стягнути 4527,00 грн судового збору (10000 * 45,27% = 4527).

Outcome: partial