Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-22 00:00:00

Представниця позивача\~звернулась до\~суду з\~позовною заявою\~до відповідачів\~про визнання\~відповідачів такими,\~що втратили\~право користування\~житловим приміщенням,\~а саме\~квартирою [ADDRESS] .\~Свої позовні\~вимоги представниця\~позивача обґрунтовує\~тим,\~що 22\~липня 1992\~року [PERSON] \~та членам\~його родини\~(дружині,\~сину та\~дочці)\~виконавчим комітетом\~Арцизької міської\~ради Одеської\~області було\~видано ордер\~на вищевказане\~житлове приміщення. Після видачі ордеру відповідачі не проживають більше п`ятнадцяти років, квартира занедбана, непридатна для проживання та потребує ремонту, тому позивач вважає, що відповідачі втратили право користування житловим приміщенням у зв`язку з чим звернувся до суду з зазначеним позовом. Представниця позивача про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, однак в судове засідання не з`явилась, але до суду від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Проти заочного рішення у справі не заперечувала. Відповідачі у судове засідання повторно не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлялись належним чином. Так, судом, відповідно до частини 6 статі 128 ЦПК України, надсилалися судові повістки про виклик до суду за адресою місця проживання відповідачів, зареєстрованою у встановленому законом порядку, однак, згідно з поштовими конвертами з судовими повістками, що повернулися до суду з довідкою відділення «Укрпошти» де є позначка «адресат відсутній за вказаною адресою», що свідчить про неможливість вручення відповідачам судових повісток, та відповідно до частини 8 статті 128 ЦПК України, в такому випадку вважається, що судовий виклик вручений відповідачам належним чином. Клопотання про розгляд справи за їх відсутності до суду не подали, про причини неявки у судове засідання суд не повідомили, а також не подали до суду відзив на позов. Суд, також, враховує, що складовим елементом права на справедливе судочинство є судовий розгляд справи упродовж розумного строку (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) від 04 листопада 1950 року та рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Світлана Науменко проти України» від 09 листопада 2004 року, пункт 86; «Странніков проти України» від 03 травня 2005 року, пункт 40; «Лещенко і Толюпа проти України» та «Смирнова проти України» від 08 листопада 2005 року, пункт 54, «Антоненков та інші проти України» від 22 листопада 2005 року, пункт 41). Суд, також, враховує, що складовим елементом права на справедливе судочинство є судовий розгляд справи упродовж розумного строку (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) від 04 листопада 1950 року та рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Світлана Науменко проти України» від 09 листопада 2004 року, пункт 86; «Странніков проти України» від 03 травня 2005 року, пункт 40; «Лещенко і Толюпа проти України» та «Смирнова проти України» від 08 листопада 2005 року, пункт 54, «Антоненков та інші проти України» від 22 листопада 2005 року, пункт 41). Суд зазначає, що відповідно до вимог ч. 1 ст. ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Також, у рішенні ЄСПЛ у справі «Тойшлер проти Германії» від 04 жовтня 2001 року наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів. Отже відповідачі зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. З матеріалів справи не вбачається, що відповідачі не надавали суду доказів неможливості прибути в судове засідання. Суд враховує строки розгляду справи, передбачені законом, неодноразові неявки відповідачів в судове засідання без поважних причин, а також не встановлення наявності поважних причин для неявки. Також, судом вжито всіх можливих заходів для повідомлення відповідачів про розгляд справи, забезпечено всі процесуальні права у спосіб, передбачений ЦПК України. Виходячи з вищезазначеної практики ЄСПЛ, враховуючи зазначені обставини неявки відповідачів до суду, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутність відповідачів, які з 21 лютого 2022 року, тобто з моменту прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі до ухвалення даного рішення, жодного разу в судове засідання не з`явились, станом розгляду справи не цікавились, тим самим своїм процесуальним обов`язком з`явитись в судове засідання за викликом, знехтували. Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Враховуючи вказані факти, згоду представниці позивачки, що викладена у її письмовій заяві, суд вважає за можливе, відповідно до часини 4 статті 223 ЦПК України, ухвалити рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, судом, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, суд вважає позовну заяву позивачки обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із житлового законодавства, пов`язані з правом особи користуватися житловим приміщенням, в якому зареєстроване її місце проживання, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Житловим Кодексом України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Як вбачається з ордеру на житлове приміщення № 31 від 22 липня 1992р., він виданий [PERSON] , відповідачу у справі, на квартиру [ADDRESS] (а. с. 5). Згідно з рішенням Арцизької міської ради № 288-VIII від 16 квітня 2021 року вищезазначена квартира належить до житлового фонду комунальної власності територіальної громади м.Арциз (а.с. 11-13). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 26830788 від 30 липня 2021 року відомості щодо кв. [ADDRESS] у реєстрах відсутні (а. с. 14). З довідки № 06-03-03/261 від 15 грудня 2021 року, виданої Арцизькою міською радою, [PERSON] , та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що також підтверджується наявною в матеріалах справи відповіддю з відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області (а. с. 29-30). Факт не проживання [PERSON] , та [PERSON] відповідачів у справі, за адресою: [ADDRESS] , підтверджується актами обстеження квартири від 31 січня 2010 року, від 27 червня 2013 року (а.с. 8, 9). Згідно з довідкою КП «Житловик» № 152 від 16 грудня 2021 року за адресою: [ADDRESS] квартиронаймачами [PERSON] , та [PERSON] плата за управління будинком та прибудинковою територією не сплачувалась з моменту отримання ордера на житлове приміщення (а. с. 7). В судовому засіданні встановлено, що у вищевказаній квартирі, яка належить до комунальної власності територіальної громади м. Арциз, відповідачі не проживають більше 15 років, що підтверджується вищезазначеними дослідженими доказами. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частиною 1 статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд першої інстанції при вирішенні справи виносить рішення на підставі належних та допустимих доказів, досліджених в судовому засіданні відповідно до глави 3 ЦПК України. Стаття 81 ЦПК України зобов`язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами згідно статті 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази мають відповідати вимогам, зазначеним у статтях 77-80 ЦПК України. Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до статті 4 ЖК України жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд. Житловий фонд включає жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їх об`єднанням, профспілковим та іншим громадським організаціям (громадський житловий фонд). Права власника житлового будинку визначені статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно частиною 1 статті 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до статті 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Статтею 29 ЦК України встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 24 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади також на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житлом. Відповідно до пункту 50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування) затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 265 від 7 лютого 2022 року зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється також на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житлом. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідачка не проживає за вказаною адресою у будинку, який належить позивачці, більше шести місяців без поважних причин, також її відсутність понад шість місяців не відповідає випадкам, передбаченим пунктами 1-7 частини 3 статті 71 ЖК України, які передбачають, що право користування житловим приміщенням зберігається за відсутніми впродовж шести місяців з дня закінчення строку, вказаного у відповідному пункті. Враховуючи вищевикладене, суд, оцінивши в сукупності всі добуті в судовому засіданні докази, дійшов висновку про можливість визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] , у зв`язку з чим позовні вимоги позивачки є обґрунтованими і підлягають задоволенню. На підставі статей 4, 71, 72, 150 ЖК України, ст. 29 ЦК України,

Outcome: approved