Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-08 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» про стягнення страхового відшкодування, в якому просять стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс - Україна» на користь [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 20 100,00 грн., що становить 50% невідшкодованої частки моральної шкоди та 25 025,00 грн., що становить 50% невідшкодованих витрат на поховання. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс - Україна» на користь [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 20 100,00 грн., що становить 50% невідшкодованої частки моральної шкоди. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс -Україна» на користь позивачів 8 000,00грн. витрат на професійну правничу допомогу. Позов обґрунтований наступними обставинами. 18 серпня 2023 року приблизно о 20 год. 50 хв., водій [PERSON] , керуючи автомобілем «БАЗ А079.04» д. р. н. [NUMBER] , рухаючись в м. Одеса по вул. Довга на перехресті з пров. Тепличним, здійснив наїзд на [PERSON] , [INFO] , що рухався в попутному напрямку. Внаслідок ДТП велосипедист [PERSON] , батьками якого є позивачі, загинув на місці пригоди від отриманих травм. Внаслідок вказаної події позивачам було завдано непоправної моральної шкоди та тяжких глибоких душевних страждань внаслідок загибелі сина. Відомості про вказане кримінальне правопорушення були внесені до ЄДРДР за № 12023160000001141. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника наземних транспортного засобу автомобіля «БАЗ А079.04» д. р. н. [NUMBER] була забезпечена полісом № 214230518 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у Акціонерному Товаристві «Страхова компанія «Євроінс Україна». Страхова сума за полісом № 214230518 на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю - 320 000,00грн. 26.01.2024р., позивачі, [PERSON] та [PERSON] , звернулися до відповідача з заявами про страхову подію та заявами про виплату страхового відшкодування: моральної шкоди у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, встановлених на дату ДТП (мінімальна заробітна станом на 18.08.2023р., становила 6700,00грн.) 12*6700,00грн. - 80 400,00 грн. Крім того, [PERSON] , (мати [PERSON] ) також звернулась з заявою про сплату понесенні неї витрати на поховання в розмірі 50 050,00 грн. Загальний розмір страхового відшкодування, який підлягав до виплати позивачам становив: [PERSON] - 40 200,00 грн.,( моральна шкода) та 50 050,00 грн., (витрати на поховання), загалом 90 250,00 грн.; [PERSON] - 40 200,00 грн. - ( моральна шкода). В досудовому порядку відповідач визнав подію страховою та перерахував на рахунок позивачів страхове відшкодування, а саме: [PERSON] - 20 100,00 грн.( моральна шкода) та 25 050,00 грн.,( витрати на поховання); [PERSON] - 20 100,00 грн. - (моральна шкода). Відповідач в подальшому повідомив позивачів, що розрахунок страхового відшкодування становить 50% відповідальності водія ЗТЗ, пославшись на поділ страхового відшкодування навпіл, враховуючи відповідальність велосипедиста і відповідальність власника транспортного засобу. Позивачі категорично не погоджується з позицією відповідача та з розміром отриманого страхового відшкодування, в зв`язку із чим і звернулися до суду за захистом своїх прав та інтересів. Від відповідача до суду надійшов відзив на позов із запереченнями проти його задоволення, які обґрунтовані тим, що у відповідача відсутній обов`язок у доплаті страхового відшкодування, оскільки відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язковою умовою для виплати страхового відшкодування є наявність вини страхувальника, тобто [PERSON] , у вчинені ДТП. Однак станом на дату розгляду справи судом, [PERSON] до адміністративної або кримінальної відповідальності за вчинення ДТП у встановленому законом порядку притягнутий не був, а постановою про закриття кримінального провадження встановлено відсутність у діях [PERSON] складу кримінального правопорушення. Судом розглянуто справу в порядку спрощеного позовного провадження в порядку ч. 1 ст. 274 ЦПК України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги належить задовольнити з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, та підтверджено матеріалами справи такі фактичні обставини. 18.08.2023 року близько 20 год. 50 хв. водій [PERSON] , [INFO] , керуючи маршрутним таксі - автобусом марки «БАЗ А079.04» д.н.з. [NUMBER] , рухаючись по вул. Довга по напрямку від вул. Семена Яхненка до вул. Львівська в м. Одеса, на нерегульованому перехресті вулиці Довга та провулку 1-й Тепличний допустив наїзд на велосипедиста [PERSON] , [INFO] , який рухався з провулку 1-й Тепличний на головну дорогу вулицю Довга з права на ліво відносно напрямку руху автобуса «БАЗ А079.04» номерний знак [NUMBER] . Внаслідок ДТП велосипедист [PERSON] отримав тілесні ушкодження, від яких загинув на місці, що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] , виданого 21 серпня 2023 року, актовий запис № 8193 (а. с. 9), лікарським свідоцтвом про смерть № 2363 від 21 серпня 2023 року (а. с. 10), довідкою про причину смерті № 2363 (а. с. 11). Висновком судово-медичної експертизи трупа № 2363 від 12.09.2023 у [PERSON] виявлено наступні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма: відкрита черепно-мозкова травма та травма шиї: синець та садно лобової ділянки справа; масивне осаднення голови зліва; наскрізна забійна рана та осаднення лівої вушної раковини; крововиливи в м`які тканини голови; перелом кісток основи черепу; крововиливи під м`які мозкові оболонки лівої скроневої частки та обох лобових часток з переходом на праву тім`яну частку: забій правої лобової частки; розрив атланто-потиличного з`єднання з забоєм стовбуру головного мозку; крововилив під м`яку мозкову оболонку мозочка з забоєм підлягаючої тканини; закрита травма тулуба: переломи 1-2-го лівих ребер по середньо ключичній лінії; надриви легень біля коренів; крововилив в зв`язковий апарат печінки; розрив селезінки; крововиливи в ділянці судинних ніжок обох нирок; закрита травма кінцівок: садна лівої кисті; садна правого плеча; синець правої кисті; садно в ділянці правого колінного суглоба; садно правої гомілки; садно в ділянці зовнішньої кістки правої гомілки, садна в ділянці лівого колінного суглоба, забійна рана лівої гомілки, синець в ділянці верхніх квадрантів правої сідниці, садно правого стегна. Всі ушкодження, які зазначені у п.1 (а, б, в) даного висновку, утворилися від дії тупого (тупих) твердого (твердих) предмета (предметів), індивідуальні особливості якого (яких) в ушкодженнях не відобразилися. Враховуючи масивність, множинність, різноманітність, характер і локалізацію ушкоджень можна припустити, що вони могли утворилися внаслідок дорожньої транспортної травми, зокрема, від контакту з частинами транспортного засобу/засобів та дорожнього покриття. Смерть [PERSON] настала від поєднаної травми голови, шиї та тулуба в умовах ДТП. Всі тілесні ушкодження, виявлені при судово-медичній експертизі трупа [PERSON] та зазначені у п. 1 (а; б, в) даного висновку, заподіяні одночасно за одним механізмом, складають єдиний комплекс поєднаної травми і оцінюються у сукупності, за критерієм небезпеки для життя, згідно з п. 2.1.2. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, по відношенню до живих осіб, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень. При судово-токсикологічному дослідженні крові від трупа [PERSON] , 2002 року народження, в крові виявлений етиловий спирт в концентрації 0,72/0. Зазначена концентрація етилового спирту в крові за життя могла відповідати алкогольному сп`янінню легкого ступеню. Висновком експерта автотехнічної експертизи № 23-4389 від 27.09.2023 до моменту ДТП рульове керування автобусом марки «БАЗ А079.04» д.н.з: [NUMBER] , його ходова частина дозволяли водієві керувати автомобілем, не мали несправностей, які б приводили до раптової для водія відмови, відведення автомобіля убік, або до раптової втрати керованості транспортним засобом. До момент ДТП робоча гальмова система автомобіля дозволяла знижувати швидкість засобу з відомої водію ефективністю, не мала несправностей що приводять до раптової, для водія відмови, раптового відведення автомобіля убік при русі й гальмуванні. Висновком експерта автотехнічної експертизи № 23-4388 від 27.09.2023 до моменту ДТП рульове керування велосипеду «AZIMUT HF» чорного кольору перебувало в технічно працездатному стані, не мало технічних несправностей, гальмівна система та ходова частина велосипеда на момент експертного дослідження знаходилась в технічно не справному стані внаслідок отримання пошкоджень при ДТП. На момент дорожньо-транспортної пригоди гальмівна система та ходова частина перебували в технічно працездатному стані, не мали технічних несправностей. На момент експертного дослідження на велосипеді відсутні ліхтар (фара) та світловідбивачі як спереду, так і ззаду, або на колесах. Єдині оптичні ретрорефлектори виявлені в педалях в якості складових їхньої конструкції. Висновком експерта № 23-4390 від 29.09.2023 транспортно-трасологічної експертизи автобус "БАЗ А079.04 Еталон "р/н [NUMBER] передньою частиною справа ударно взаємодіяв з передньою частиною лівого борту велосипеда "Azimut Energy 29ER" під (приблизно до рівня заднього краю переднього колеса) під кутом близько 90°. Найбільш вірогідно, автобус рухався в правій за своїм ходом смузі на курсі, близькому до паралельного повздовжній осі дороги, велосипед перетинав дорогу поперечно автобусу, наїзд відбувся перед початком розсипу, в правій, за ходом руху автобуса, смузі. Висновком експерта № 23-4385 від 06.11.2023 комп`ютерно-технічної та автотехнічної експертизи, згідно якої дії водія автобуса "БАЗ А079.04 Еталон" р/н [NUMBER] в умовах пригоди регламентувалися вимогами пунктів 12.4 та 12.3 ПДР, у відповідності з якими водій не повинен був рухатися зі швидкістю понад 50 км/г, з моменту ж виявлення небезпечного виїзду велосипедиста на перехрестя, водій автобуса повинен був прийняти заходи по гальмуванню. Дії водія автобуса не відповідали вимогам пункту 12,4 ПДР, але враховуючи мінімальну величину перевищення близько 3-х км/г, дана невідповідність с формальною, що не впливало на розвиток пригоди. Невідповідності в діях водія автобуса вимогам пункту 12:3. ПДР експертом не вбачається. Виходячи з даних відеозапису у файлі «2023_08_18_125102 00.МР4» водій автобуса "БАЗ А079.04 Еталон" р/н [NUMBER] не мав технічної можливості належним виконанням вимог пункту 12.3 ПДР уникнути пригоди. Дії велосипедиста в умовах події регламентувалися вимогами дорожнього знаку 2.1 "Дати дорогу", та пункту 16.11 ПДР, згідно з якими йому було необхідно перед виїздом на перехрестя надати дорогу автобусу. Дії велосипедиста не відповідали наведеним вимогам вказаних дорожного знаку та пункту ПДР. Належним виконанням вимог дорожнього знаку 2.1 та пункту 16.11 ПДР велосипедист мав технічну можливість уникнути пригоди. Дії велосипедиста, які не відповідали вимогам ПДР, з експертної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з фактом ДТП. Постановою слідчого СУ Головного управління Національної поліції в Одеській області від 29 листопада 2023 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12023160000001141 від 19 серпня 2023 року, закрито у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України (а. с. 16-20). Відповідно до зібраних у кримінальному провадженні доказів встановлено, що причиною ДТП, яка призвела до спричинення смерті 18.08.2023 велосипедисту [PERSON] , [INFO] виявилися порушення самим велосипедистом вимог дорожного знаку 2.1 та пункту 16.11 «Правил дорожнього руху» України, які зобов`язують пішоходів: - знак 2.1 "Дати дорогу". Водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі; - п. 16.11. На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху. Порушення виразилися у тому, що в зазначений день та час велосипедист [PERSON] , керуючи велосипедом марки "Azimut Energy 29ER" в темний час доби, в умовах зовнішнього електроосвітлення, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (0,72 % спирту в крові), останній в той час уважним не був та в порушення вимог «Правил дорожнього руху» виїхав на вул. Довгу зі сторони 1-го Тепличного провулку, не надавши перевагу у русі автобусу "БАЗ А079.04 Еталон" р/н [NUMBER] , який рухався зі швидкістю 53 км/год по головній дорозі вул. Довга під керуванням водія [PERSON] зі сторони вул. Семена Яхненка в напрямку вул. Львівської в м. Одесі, велосипедист виїхав на смугу руху вищевказаного транспортного засобу перпендикулярно руху автобусу, де і трапилось зіткнення під кутом 90 градусів в смузі руху автобуса. Внаслідок чого водій вказаного автомобіля був позбавлений будь-якої об`єктивної можливості негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників об`їзду перешкоди та відбулось зіткнення передньою правою частиною керованого автобусу з передньою частиною лівого борту велосипеда "Azimut Energy 29ER", що призвело до дорожньо-транспортної пригоди та наслідків у вигляді смерті [PERSON] , [INFO] . На підставі викладеного, в діях водія [PERSON] відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки саме дії велосипедиста - [PERSON] перебувають у причинному зв`язку із дорожньо-транспортного пригодою. Судом встановлено, що загиблий [PERSON] є сином позивачів - [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , виданого 15 червня 2002 року, актовий запис № 70 (а. с. 11-об). На час ДТП цивільно-правова відповідальність власника наземних транспортного засобу автомобіля «БАЗ А079.04» д. р. н. [NUMBER] була забезпечена полісом № 214230518 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у Акціонерному Товаристві «Страхова компанія «Євроінс Україна». Страхова сума за полісом № 214230518 на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю - 320 000,00грн. Вказані обставини сторонами не заперечувались. Із матеріалів справи вбачається, що страхова компанія сплатила [PERSON] страхового відшкодування, з яких 20100 грн - на відшкодування моральної шкоди та 25050 грн. витрати на поховання (а. с. 24), та [PERSON] 20100 - на відшкодування моральної шкоди (а. с. 24-об). Відповідно до частини першої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Частиною першою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (частина перша статті 1187 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною п`ятою статті 1187 ЦК України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно зі статтею 1193 ЦК України зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки, яким завдано шкоди, та третіми особами, яким володілець джерела підвищеної небезпеки завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця цього джерела незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Відсутність обвинувального вироку чи наявність постанови слідчого про закриття кримінального провадження не звільняє відповідача від обов`язку доказування своєї невинуватості. Крім того, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено. Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. У пункті 1.3 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу. Згідно із статтею 6 цього Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, а відповідно до пункту 23.1 статті 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Статтею 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено порядок здійснення та розміри страхових виплат за шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого. Пунктом 27.1 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Пунктом 27.3 статті 27 Закону визначено, що страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Пунктом 27.4. Закону передбачено, що страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Отже, у відповідача, як у страховика виник обов`язок з виплати страхового відшкодування в повному обсязі, так як розмір завданої шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика, та з боку позивачів здійснені всі дії, передбачені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо отримання страхового відшкодування. В ході розгляду справи відповідачем не доведено умислу загиблого [PERSON] або наявності непереборної сили, тому суд, враховуючи моральні страждання і втрату сина позивачами, з дотриманням засад виваженості, розумності та доцільності вважає, що втрати майнового та немайнового характеру повністю не покриті виплаченим відповідачем страховим відшкодуванням, а тому суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог, які підлягають задоволенню у повному обсязі, та вважає, що з відповідача належить стягнути недоплаченого страхового відшкодування [PERSON] в розмірі 45125 грн., та [PERSON] в розмірі 20100 грн. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно п. 1) ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За приписами статті 133 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 10 березня 2024 року позивачі та адвокатське бюро «Синюк та партнери» уклали договори про надання правової допомоги № 19 та № 20 (а. с. 25-30). Згідно п. п. 4, 1, 4,2 та 4,5 договорів про надання правової допомоги вартість наданих юридичних послуг адвокатське бюро визначає самостійно після одержання від клієнта замовлення на надання юридичної допомоги, та виставляє клієнту відповідний рахунок. Оплата за даним договором здійснюється не пізніше 3-х днів з моменту отримання клієнтом рахунку від адвокатського бюро. За результатами надання юридичної допомоги складається акт, що підписується представниками кожної із сторін. В акті вказується обсяг наданої адвокатським бюро юридичної допомоги і її вартість. Матеріали справи не містять відомостей щодо вартості витрат за договором про надання правової допомоги, акту щодо обсягу наданої адвокатським бюро юридичної допомоги, а також заяви позивачів про судові витрати, поданої в порядку статті 246 ЦПК України. Вищевикладене не дає суду підстави вважати, що з відповідача на користь позивачів належить стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 8 000 гривень.

Outcome: approved