Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-11 00:00:00

У серпні 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, шляхом визнання осіб такими що втратили користування житловим приміщенням, в якому просила усунути їй, [PERSON] перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS] , шляхом визнання [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] такими, що втратили право користування житловим приміщенням у даній квартирі. Позивачка в прохальній частині позову просила розгляд справи здійснювати без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі, не заперечувала щодо винесення заочного рішення. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином у встановленому законом порядку, що підтверджується поштовим відправленням №0600941266085, однак в судове засідання не з`явилися; відзив на позовну заяву відповідачі не подали, а тому зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223, 280 ЦПК України. Представник третьої особи Орган опіки та піклування Краматорської міської ради надав заяву про розгляд справи без його участі. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном за власним розсудом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Судом встановлено, що на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 17 травня 2000 року, реєстраційний номер №1-1480 та Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16 березня 2012 року, реєстраційний номер №1-1255, [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Згідно Довідки №7759 про зареєстрованих осіб від 17 серпня 2023 року, за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно акту про не проживання №01-20/59-20 від 17 серпня 2023 року свідки: [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , підтвердили факт, що в квартирі [ADDRESS] , зареєстровані, але не проживають [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . У відповідності до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Постановою Верховного Суду України від 16.01.2012р. встановлено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, свідоцтва про смерть. Тобто, для зняття з реєстрації місця проживання достатньо рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. За змістом ч.2 ст.18 закону «Про охорону дитинства», діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Постановою Верховного суду від 16 лютого 2023 року у справі № 754/3269/20, зроблено наступний висновок: права малолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Малолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками. Так, Верховний Суд у постанові від 08 листопада 2023 року у справі №496/4525/17 зазначає, що неповнолітні діти набувають прав на користування житлом лише у разі набуття такого права батьками або законними представниками. У разі втрати цього права батьками або законними представниками правові наслідки поширюються і на неповнолітніх дітей. Таким чином, оскільки позивачка як власник квартири має право на безперешкодний доступ та безперешкодне користування нею, проте відповідачі чинять перешкоди у користуванні, все це створює позивачці перешкоди у вільному доступі користування своїм нерухомим майном. За таких обставин, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. У відповідності до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Outcome: approved