Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-19 00:00:00

Адвокат Грищук Дмитро Всеволодович, в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у сумі 39000,00 грн. та 3 % річних від простроченої суми, яка складає 301,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.11.2023 позивач надав [PERSON] у борг грошові кошти в сумі 39000,00 грн., які останній зобов`язався повернути до 16.02.2024. У вказаний строк відповідач кошти не повернув, жодних дій, для того аби виконати свої зобов`язання належним чином не вчинив, в тому числі на момент звернення до суду. За таких обставин представник просить стягнути з відповідача вищевказану суму боргу. Ухвалою від 28.06.2024 судом відкрито провадження, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача та позивач у судове засідання не з`явився, до суду надіслав заяву у якій справу просив розглядати без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився. Враховуючи те, що останній відбуває покарання у ДУ «Первомайська виправна колонія (№ 117)», про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся через адміністрацію установи. Будь-яких заяв чи клопотань до суду не надіслав, відзиву на позов не подав. Враховуючи неявку в судове засідання усіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] отримав від [PERSON] у борг 39000,00 грн., що підтверджується копією розписки від 15.11.2023. [PERSON] зобов`язався повернути указаний борг у повному обсязі у строк до 16.02.2024 (а.с. 6-7). 27.02.2024 відповідач направив [PERSON] заяву від 26.02.2024 про необхідність повернення позики у розмірі 39000,00 грн. (а.с. 7 зворот. стор., 8-9) Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦПК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Аналіз викладених вище норм вказує, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Суд вважає, що надана позивачем розписка від 15.11.2023 є належним доказом укладення між сторонами договору позики на указану в ній суму 39000,00 грн., оскільки підтверджує як його укладення так і умови договору: суму позики, зобов`язання та дати повернення боргу, а також засвідчує отримання відповідачем (боржником) від кредитора (позивача) вказаної грошової суми. Розписка також підтверджує право позивача вимагати від відповідача повернення суми боргу, і обов`язок відповідача - виплатити позивачу зазначену суму боргу. Цей доказ містить інформацію щодо предмета доказування. Жодних заперечень щодо укладення договору, складання розписки, доказів повернення боргу відповідач не надав. Таким чином вимоги щодо стягнення позики в розмірі 39000,00 грн. суд вважає правомірними та обґрунтованими. В частині вимог про стягнення з [PERSON] 3 % річних від простроченої суми, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 на усій території України оголошено воєнний стан (Указ затверджено Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ). У подальшому воєнний стан неодноразово продовжувався та триває до цього часу. Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 № 2120-IX, який набрав чинності 17.03.2022, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено п. 18. Відповідно до указаного пункту, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Тобто в силу закону позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, за прострочення грошового зобов`язання. Такі платежі підлягають списанню позикодавцем. Таким чином три відсотки річних, нараховані в сумі 301,00 грн. не підлягають стягненню з відповідача, а тому вимоги [PERSON] в цій частині задоволенню не підлягають. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати у виді судового збору пропорційно до розміру позовних вимог в сумі 1201,92 грн.

Outcome: approved