Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" про стягнення моральної шкоди, який мотивував тим, що позивач з 24.05.2001 року по теперішній час відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в ДУ «Вінницька УВП №1». Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 07.03.2024 року у справі №120/16262/23 визнано протиправним та зобов`язано скасувати рішення комісії ДУ "Вінницька УВП № 1" по розгляду матеріалів щодо застосування до засуджених умовно-дострокового звільнення, заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, встановлення адміністративного нагляду за особами, звільненими з місць позбавлення волі, переведення засуджених, оформлене протоколом №11 від 13.04.2023, в частині відмови [PERSON] в можливості представлення до заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк. Позивач зазначає, що відповідно до мотивувальної частини вказаного вище рішення, судом було встановлено, що відповідно до Наказу Міністерства юстиції України №2300/5 від 04.11.2013 року "Про організацію соціально-виховної та психологічної роботи із засудженими", відповідачем будь-яка індивідуально-виховна та психологічна робота із позивачем, з часу дії вказаного вище Наказу МЮ України, по теперішній час, не проводилась більше 10 років. Індивідуальний план виправлення та ресоціалізації щодо позивача та індивідуальна програма соціально-виховної роботи зі ним за 10 років не складалась. Працівниками відділу СПС отримувалась заробітна плата, що складається с коштів платників податків, демонструючи абсолютну бездіяльність та безчинність. Позивач зазначає, що його утримують 23 год. на добу в камері на протязі 23 років у бетонному склепі, відданим самому собі, без планового та перспективного бачення майбутнього, - вчиняють щодо позивача умисний психологічний тиск та катування у вигляді нелюдського поводження та свідомого приниження його людської гідності. Відповідачем не вперше вчиняється до нього психологічний тиск та приниження людської гідності, продовження невиправданого його катування, тому що підстави, які спочатку виправдовували тримання під вартою, можуть не виправдовувати його після тривалого строку відбування покарання. Відповідач безпідставно зробив висновки, що позивач не став на шлях виправлення обмовивши його, своєю бездіяльністю і неусвідомленістю навів наклеп на позивача. Попередньо 24.11.2022 року представниками відповідача проводилось засідання комісії ДУ «Вінницька УВП №1» по розгляду матеріалів про застосування щодо позивача ст.ст. 81, 82 КК України, що підтверджується Витягом з протоколу №23. Дане рішення від 24.11.2022 року є не об`єктивним, упередженим, принизливим для позивача особисто і ще 280 засуджених установи. Відповідно до вказівки від 15.02.2023 року за №120-164 вих. 23 - Вінницької обласної прокуратури про усунення порушень вимог законодавства та прав засуджених до довічного позбавлення волі на заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, було зобов`язано відповідача скасувати рішення комісії від 17.11.2022 року (протокол 21), 22.11.2022 року (протокол 22), 24.11.2022 року ( протокол 23), 29.11.2022 року (протокол 24), 02.12.2022 року (протокол 25) в частині відмови в представленні 280 засуджених до заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк. В мотивувальній частині Вказівки Вінницької обласної прокуратури зазначено, що причинами та умови зазначених порушень є неналежне виконання свої службових обов`язків працівниками установи, ігнорування ними прав засуджених та вимог законодавства. До вказаних порушень також призвела відсутність здійснення керівництвом установи дієвого контролю за роботою підлеглих працівників, що потребує безпосереднього втручання та вжиття невідкладних додаткових заходів з метою їх усунення. Крім того відповідач 24.02.2023 року на засіданні комісії ДУ «Вінницька УВП №1» по розгляду матеріалів про застосування умовно-дострокового звільнення, заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, застосування ст. ст. 100, 151-1, 101 КВК України, виконуючи вимоги вказівки Вінницької обласної прокуратури від 15.02.2023 №20 - 164 вих,- 23, скасовує рішення комісії установи від 17.11.2022 (протокол 21), 22.11.2022 (протокол 22), 24.11.2022 (протокол 23), 29.11.2022 (протокол 24), 02.12.2022 (протокол 25), 29.12.2022 (протокол 27), в частині відмови в представленні засудженого до заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк. Вирішує повторно розглянути питання про можливість представлення засуджених до заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк з урахуванням вимог Кримінального, Кримінально-виконавчого кодексів України та наказу міністерства юстиції України №294/5 від 19.01.2023 «Про визначення ступеня виправлення засудженого» та інших нормативно-правових актів. Позивач вважає що, відповідач - змінити чи скасувати рішення адміністративної комісії ДУ «Вінницька УВП №1» від 24.11.2022 року (протокол №23) - не може, рішення нормативним актом одноразового застосування, яке вичерпало свою дію фактом його виконання, шо узгоджується з п.19 ч.1 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства індивідуальний акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк. Лише 15.04.2024 року відповідач ознайомив позивача з витягом з протоколу №3 від 24.02.2023 року про скасування рішення комісії від 24.11.2022 року (протокол №23). Такими діями відповідачем завдано позивачу моральну шкоду, яку він оцінює в 216 000 грн. Позивач зазначає, що 23 години на добу він перебуває в камері, представлений сам собі, життєво-необхідні потреби для себе він забезпечує сам. Соціально-виховна робота направлена на моральне, правове, трудове, естетичне, фізичне, санітарно-гігієнічне виховання - на основі психолого-педагогічних принципів і методів відповідачем взагалі не проводиться. Позивач займається самозбереженням, самозабезпеченням, самоосвітою, самосистематизацією, самовдосконаленням, саморесоціалізацією та вирішує самостійно питання соціального забезпечення - це називається «стимулюванням правослухняної поведінки». В той же час, працівники відділу СПС психологи, за свою бездіяльність без зазріння совісті, отримують щомісячну заробітну плату. Дії відповідача двічі посягнули на духовне нематеріальне благо позивача, на його позитивну репутацію, спрямовані на приниження його самооцінки, його самореалізації, як особистості, моральних та інших соціальних якостей. Таким чином, розмір завданої позивачу моральної шкоди, внаслідок приниження честі, гідності, позбавлення можливості реалізації права щодо умовно-дострокового звільнення, заміни не відбутої частини покарання більш м`яким, складає 216 000 грн. Також позивач зазначає, що моральна шкода, яку він просить йому відшкодувати не є його заробітком, а має компенсаторний характер та обумовлена сумою матеріальних витрат, які був вимушений понести задля свого утримання внаслідок невиконання відповідачем свого обов`язку. Сума судових витрат складає: канцелярські товари - 620 грн., мобільний зв`язок для консультацій з адвокатами і юристами - 520 грн., особиста праця позивача - 8\~000 грн. Загальна сума витрат позивача складає 9\~140 грн. У зв`язку із викладеним позивач просив стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 216\~000 грн. Ухвалою суду від 03.07.2024 року у вказаній справі відкрито провадження та визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача - адвокат Суркова І.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, за обставин викладених в позовній заяві та просила їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився з невідомих суду причин, хоча про день та час судового засідання повідомлявся завчасно та належим чином, шляхом направлення судових повісток та повідомлень на електронну адресу. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Так, згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч.1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що засуджений до довічного позбавлення волі [PERSON] , [INFO] , відбуває покарання у ДУ "Вінницька УВП №1" з 24.05.2001 року по теперішній час (а.с.7). Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 07.03.2024 року у справі №120/16262/23 визнано протиправним та скасовано рішення комісії державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)" по розгляду матеріалів щодо застосування до засуджених умовно-дострокового звільнення, заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, встановлення адміністративного нагляду за особами, звільненими з місць позбавлення волі, переведення засуджених, оформлене протоколом №11 від 13.04.2023, в частині відмови [PERSON] в можливості представлення до заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк. Зобов`язано комісію ДУ "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)" о розгляду матеріалів щодо застосування до засуджених умовно-дострокового звільнення, заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, встановлення адміністративного нагляду за особами, звільненими з місць позбавлення волі, переведення засуджених, повторно здійснити розгляд питання щодо заміни покарання у виді довічного позбавлення олі на покарання у виді позбавлення волі на певний час. Із мотивуувальної частини вказаного рішення вбачається, що доказів того, відповідна індивідуальна програма соціально-виховної роботи була розроблена для засудженого [PERSON] , відповідачем не надано (а.с.10-16) Відповідно до Витягу з протоколу №23 від 24.11.2022 року вбачається, що комісією ДУ «Вінницька УВП №1» проводилось засідання по розгляду матеріалів про застосування щодо [PERSON] ст.ст. 81,82 КК України, однак вирішено відмовити в можливості представлення його до зміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, як засудженому що не став на шлях виправлення. (.с.18) Згідно Витягу з протоколу №3 від 24.02.2023 року, вбачається, що комісією ДУ «Вінницька УВП №1» проводився розгляд матеріалів про застосування умовно-дострокового звільнення, заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, застосування ст.ст. 100, 151-1, 101 КВК України, виконуючи вимоги вказівки Вінницької обласної прокуратури від 15.02.2023 №20- 164 вих,- 23 скасовує рішення комісії установи від 17.11.2022 (протокол 21), 22.11.2022 (протокол 22), 24.11.2022 (протокол 23), 29.11.2022 (протокол 24), 02.12.2022 (протокол 25), 29.12.2022 (протокол 27), в частині відмови в представленні засудженого до заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк. Вирішує повторно розглянути питання про можливість представлення засуджених до заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк з урахуванням вимог Кримінального, Кримінально-виконавчого кодексів України та наказу міністерства юстиції України №294/5 від 19.01.2023 «Про визначення ступеня виправлення засудженого» та інших нормативно-правових актів. (а.с.17). З даним протоколом позивача було ознайомлено 15.04.2024 року. У частині 1\~статті 89 ЦПК України\~закріплено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому, відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В позовній заяві позивач зазначає, що йому завдано моральну шкоду на суму 216 000 грн., оскільки з Витягом з\~протоколу №3\~від 24.02.2023\~рокувін був ознайомлений лише 15.04.2024 року, а також моральна шкода полягає в тому, що 23 години на добу позивач перебуває в камері, представлений сам собі, життєво-необхідні потреби для себе він забезпечує сам. Соціально-виховна робота направлена на моральне, правове, трудове, естетичне, фізичне, санітарно-гігієнічне виховання - на основі психолого-педагогічних принципів і методів відповідачем взагалі не проводиться. Згідно\~ст. 56 Конституції України\~кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Аналогічне положення закріплене також у статтях\~1173,\~1174 ЦК України, які закріплюють, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, а також їх посадовими чи службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів чи посадових осіб. Статтею 6 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України»\~визначено, що Державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України. Державна установа «Вінницька установа виконання покарань (№ 1) є складовою Державної кримінально-виконавчої служби України, на яку покладено завдання щодо здійснення державної політики у сфері виконання кримінальних покарань (стаття 1 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України»), отже є установою, яка шляхом виконання відповідних повноважень здійснює правозастосовні та правоохоронні функції держави Україна. У своїй діяльності державна установа виконання покарань керується, зокрема, кримінально-виконавчим законодавством України, завданням якого, крім іншого, є визначення правового статусу засуджених, гарантій захисту їхніх прав і законних інтересів. Держава Україна гарантує дотримання прав громадян та інших осіб (іноземців, осіб без громадянства), у тому числі і під час відбування покарання. В разі встановлення порушення таких прав саме за рахунок держави відшкодовується завдана шкода. Такі висновки узгоджуються також з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 22 квітня 2020 року по справі № 204/4295/18, від 17 червня 2020 року по справі № 204/7119/18 та від 10 лютого 2021 року по справі № 204/5396/18. Як вже було зазначено вище, утримання\~\~ [PERSON] \~\~в Державній установі «Вінницька установа виконання покарань (№1)» 23 год. на добу в камері на протязі 23 років, відданим самому собі, без планового та перспективного бачення майбутнього - вчиняють щодо позивача умисний психологічний тиск та катування у вигляді нелюдського поводження та свідомого приниження його людської гідності. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною 2\~статті 23 ЦК України\~передбачено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;\~2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. За таких обставин суд вважає, що позивач, утримання якого в Державній установі «Вінницька установа виконання покарань (№1)» було таким, що принижує його гідність, має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Визначаючи розмір заподіяної позивачу моральної шкоди суд враховує, що утримання позивача в Державній установі «Вінницька установа виконання покарань (№1)» 23 год. на добу в камері на протязі 23 років було таким, що принижує його гідність. При цьому суд враховує також те, що наявності шкоди здоров`ю позивача внаслідок утримання в Державній установі «Вінницька установа виконання покарань (№1)» під час розгляду справи не встановлено, позивач, хоча і зазначив у позовній заяві, що таке утримання завдало шкоди його здоров`ю , однак на підтвердження таких обставин не надав жодних доказів, а згідно з ч. 6\~ст. 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Підсумовуючи все вищенаведене, виходячи з засад розумності, справедливості та об`єктивності суд вважає, що розмір завданої позивачу моральної шкоди пред`явлений до стягнення є завищеним. На переконання суду, права позивача, які були порушені бездіяльністю відповідача - Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)», можуть бути відновлені шляхом компенсації моральної шкоди у розмірі 5 000 грн., розмір якої визначено судом за критеріями, що мають істотне значення з врахуванням характеру порушень та обставин справи, та врахуванням критерію справедливості відшкодування. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з держави Україна в особі Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)» на користь [PERSON] \~\~моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн., заподіяної внаслідок утримання в умовах Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)», що принижують гідність позивача. Оцінюючи у сукупності усі інші аргументи сторін, наведені ними в обґрунтування своїх вимог або заперечень, суд до уваги їх не бере, оскільки вони не відносяться до предмета спору та є явно необґрунтованими. Щодо судових витрат, на які позивач посилається в позовній заяві, а саме витрат на : канцелярські товари - 620 грн., мобільний зв`язок для консультацій з адвокатами і юристами - 520 грн., особиста праця позивача - 8\~000 грн., суд зазначає, що до матеріалів справи не додано жодного належного та допустимого доказу, що позивачем були понесені такі витрати, тому в цій частині суд відмовляє в задоволенні позовних вимог. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.\~2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги\~\~ [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а порушені права позивача судовому захисту. На підставі ст. ст.\~9,\~56 Конституції України, ст. ст.\~15,\~16,\~23,\~1173,\~1174 Цивільного кодексу України,\~Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»,\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~та

Outcome: partial