Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про\~стягнення боргу\~за договором\~позики до відповідача [PERSON] . В обґрунтовування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 06.10.2023 між ним та відповідачем був укладений договір позики у вигляді розписки, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу у борг грошові кошти у сумі 26 700,00 доларів США. Строк повернення грошових коштів був встановлений до 06.04.2024. Відповідач зобов`язався повернути кошти, однак, в установлений договором строк кошти не повернув, свої зобов`язання не виконує. Позивачем вживались заходи досудового врегулювання спору, шляхом надсилання претензії боржнику з вимогою повернути кошти за місцем роботи, місцем проживання та реєстрації. Претензія з вимогою повернути вищезазначені кошти була вручена відповідачу особисто за місцем роботи, однак на день звернення до суду позичальник не повернув суму позики, що стало підставою для звернення до суду з позовною заявою. В судове засідання позивач не з`явився, від нього до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач, неодноразово повідомлявся належним чином за адресою місця реєстрації, проживання та місця роботи. В судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, до суду відзиву із зазначенням заперечень щодо наведених позивачем обставин не подав. На підставі ст. 280 ЦПК України, ураховуючи думку позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визнаних родовими ознаками. У відповідності до\~ст. 1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено,\~що 06.10.2023\~позивач передав\~відповідачу у\~борг грошові\~кошти у сумі 26700,00 доларів США на строк до 06.04.2024, про що відповідач власноручно написав розписку (а.с.10). У визначений час відповідач грошових коштів позивачу не повернув, у зв`язку із чим 09.04.2024 року позивач звертався до відповідача з вимогами (претензією) про повернення коштів, які надіслав через АТ «Укрпошта» цінним рекомендованим листом з описом вкладення за місцем реєстрації відповідача та місцем його роботи (а.с.11, 13). Проте зазначені зобов`язання відповідачем не виконано, на час звернення до суду з даним позовом позивачу сума боргу відповідачем не повернута. Згідно\~ст. 208 ЦК України,\~договір позики обов`язково необхідно вчиняти у письмовій формі. Розписка засвідчує лише факт отримання грошей або речей позичальником. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми; договір є укладеним з моменту передання грошей. Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до ст.\~202,\~207\~ ЦК\~України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, та вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Відповідно до\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до\~ст. 1051 ЦК України\~позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Відповідно до Правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 18.09.2013 року (справа №6-63цс13) щодо застосування норм права, яка згідно з чинним цивільним процесуальним законодавством має ураховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Верховний Суд України дійшов аналогічних висновків за результатами перегляду справ №6-50цс16, №6-1967цс15. Таким чином, з огляду на правову природу розписки від 06.10.2023, наявної у матеріалах справи вбачається, що при укладенні такого правочину сторонами було повністю дотримано форму правочину та зазначено всі істотні для такого виду договору умови. За правилом ч. 2, 3\~ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Правовий аналіз\~ст. 545 ЦК України\~дає підстави вважати, що держатель оригінала боргового документа є належним кредитором у зобов`язанні, на підтвердження виникнення якого наданий такий борговий документ. Із заяви позивача від 23.09.2024 року вбачається підтвердження ним наявності у матеріалах справи оригіналу розписки написаної власноруч [PERSON] . Відповідно до ст. 526, 610 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно зі\~статтею 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Таким чином, факт підписання відповідачем розписки від 06.10.2023 року є доказом отримання ним від позивача грошових коштів саме у сумі 26700,00 доларів США, що не спростовується жодним доказом зі сторони відповідача. Разом з тим, відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог позивача. За таких обставин суд, з урахуванням принципу диспозитивності, на підставі встановлених обставин справи, проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог що слугує підставою для задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи приписи\~ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», з огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні з даним позовом до суду на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір", з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 10573,60 грн. у дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved