Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-10 00:00:00

До Суворовського районного суду м.Одеси надійшов позов [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] в якому просять наступне: -виділити в натурі в окрему одиницю, [PERSON] та [PERSON] , житловий будинок літ. «В», загальною площею 76,5 кв.м, житловою площею 44,8 кв.м, сарай літ. «Н», вбиральню літ. «З», сарай літ. «М», №1,4,5,7, вимощення-І, за адресою: [ADDRESS] ; -припинити право спільної часткової власності на 4/5 частини домоволодіння за адрес: [ADDRESS] , [PERSON] та [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачі [PERSON] та [PERSON] , є власниками у рівних частках 4/5 частинами домоволодіння, яке розташовано за адресою: [ADDRESS] , та в цілому складаються із літ. «А», «Б»-житлові будинки, загальною площею 108,0 кв.м, у томи числі житловою площею 60,2 кв.м., літ. «М», «М1», «Н» - сараї, літ. «З»-вбиральня, огорожа №1,2,4,5,7,І-мостіння. Крім позивачів співвласниками частини вищевказаного домоволодіння, в рівних частках є [PERSON] , [PERSON] , які складаються із: двох кам`яних житлових будинків, зазначених на схематичному плані під літ. «А», житловою площею 15,4 кв.м, та «В» житловою площею 44,8 кв.м, та надвірних споруд вбиральні під. Літ. «З», сарай під літ. «Н», «М», огороження -1,2,4,5,7, мостіння-І, розташованих на земельній ділянці 574,0 кв.м. на підставі договору купівлі-продажу від 11.07.2005 року, за реєстровим №2678, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського округу Тиквенко М.О. З метою покращення житлово-побутових умов позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до відповідачів із пропозицією укласти договір про поділ житлового будинку з виділенням в окрему одиницю, однак між співвласниками не було досягнуто згоди оскільки правовстановлюючі документи на частку відповідачів не оформлені належним чином, а відповідачі не має наміру оформлювати документи на свою частку та нести відповідні витрати. Позивачі вказують про те, що порушуються їх права на нерухоме майно, а саме вони не можуть реалізувати своє право на вільне розпорядження власним майном (продати, подарувати тощо) без згоди іншого співвласників та без оформленої земельної ділянки для обслуговування житлового будинку. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 20.11.2023 року відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання на 06.02.2024 року на 12 годин. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 12.03.2024 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду 08.05.2024 року на 12 годин 15 хвилин. В судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. До суду від представника позивачів адвоката Коверги Г.В. надійшла письмова заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити. В судове засідання відповідачі [PERSON] та [PERSON] не з`явилися про час та місце розгляду справи були повідомлені судом належним чином, про причини не явки суд не повідомили. До суду надійшла письмова заява від відповідачки [PERSON] про розгляд справи за відсутності відповідачки [PERSON] ( арк.сп.98); У зв`язку з викладеним, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідачів, які були повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280-282 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов є обґрунтованим, є доказаним, тому не підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права. Судом встановлено про те, що позивачі [PERSON] та [PERSON] , є власниками у рівних частках 4/5 частин домоволодіння, яке розташованого за адресою: [ADDRESS] , та в цілому складаються із літ. «А», «Б»-житлові будинки, загальною площею 108,0 кв.м, у томи числі житловою площею 60,2 кв.м., літ. «М», «М1», «Н» - сараї, літ. «З»-вбиральня, огорожа №1,2,4,5,7,І-мостіння, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину від 09.03.2001 року, які видані приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Двоєнікіної Т.О., та зареєстрованих в реєстрі за № 274, № 273 ( арк.сп.8-9); Відповідно до письмового витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, вбачається що позивачі [PERSON] та [PERSON] , є власниками у рівних частках 4/5 частин домоволодіння, яке розташованого за адресою: [ADDRESS] , та в цілому складаються із літ. «А», «Б»-житлові будинки, загальною площею 108,0 кв.м, у томи числі житловою площею 60,2 кв.м., літ. «М», «М1», «Н» - сараї, літ. «З»-вбиральня, огорожа №1,2,4,5,7,І-мостіння ( арк.сп.10); Судом встановлено, що співвласниками частин домоволодіння, яке розташованого за адресою: [ADDRESS] , в рівних частках є: відповідачі [PERSON] , [PERSON] , які складаються із: двох кам`яних житлових будинків, зазначених на схематичному плані під літ. «А», житловою площею 15,4 кв.м, та «В» житловою площею 44,8 кв.м, та надвірних споруд вбиральні під. Літ. «З», сарай під літ. «Н», «М», огороження -1,2,4,5,7, мостіння-І, розташованих на земельній ділянці 574,0 кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу від 11.07.2005 року, за реєстровим №2678, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського округу Тиквенко М.О. ( арк.сп.16); Відповідно до письмового витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, вбачається що відповідачі [PERSON] , та [PERSON] , є співвласниками по 1/10 частин домоволодіння (кожний), яке розташованого за адресою: [ADDRESS] ( арк.сп.17); Добровільно між позивачами [PERSON] та [PERSON] та відповідачами [PERSON] , [PERSON] , не досягнуто згоди щодо укладення договору про поділ житлового будинку з виділенням в окрему одиницю, оскільки правовстановлюючі документи на частку відповідачів не оформлені належним чином. Порядок користування житловими та нежитловими приміщеннями домоволодіння за адресою: [ADDRESS] складався сторонами між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , що відображено у правовстановлюючих документах на домоволодіння. Судом встановлено, та відповідно до інформаційної довідки №09-09/24, від 09.09.2024 року ПП «Проєкт», вбачається, що правовстановлюючі документи на вищевказане домоволодіння описують одні й самі житлові будинки з однаковими показниками площ, з чого випливає: що житлові будинки під літ. «В» та «Б» - являють собою один об`єкт нерухомого майна, оскільки в правовстановлюючих документах позивачів зазначений житловий будинок площею 44, 8 кв.м. під літ. «Б». В матеріалах справи міститься висновок щодо технічної можливості виділу частки об`єкту нерухомого майна від 06.05.2024 р., який виготовленого ПП «Проєкт» з якого вбачається про те, що після виділу частки позивачам в натурі, утворяться наступні об`єкти: позивачам [PERSON] та [PERSON] виділяється: житловий будинок літ. «Б», загальною площею 76,5 кв.м, житловою площею 44,8 кв.м, сарай літ. «Н», вбиральня літ. «3», сарай літ. «М», Ле1,4,5,7, вимощення-І, за адресою: [ADDRESS] , відповідачам [PERSON] та [PERSON] виділяється в натурі: житловий будинок літ. «А», загальною площею 31,5 кв.м, житловою площею 15,4 кв.м, сарай літ. «М1», огорожа №2 (а.с.) . Відповідно до Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року у справі № 501/2148/17 зроблено висновок, що поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою -у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється. Судом встановлено, що предметом позову по справі є виділ в натурі частки майна із спільної часткової власності, проте згідно висновку від 06.05.2024 р. виготовленого ПП «Проєкт» на вирішення судової будівельно-технічної експертизи виносилися питання технічної можливості розділу частин. Отже, вищевказаного висновку від 06.05.2024 р. не спростовує технічної можливості виділу позивачам в натурі 4/5 часток домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , згідно запропонованого варіанту виділу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що запропонований висновком від 06.05.2024 р., який було виготовленого ПП «Проєкт», варіант виділу в натурі в окрему одиницю, позивачам [PERSON] та [PERSON] , житловий будинок літ. «В», загальною площею 76,5 кв.м, житловою площею 44,8 кв.м, сарай літ. «Н», вбиральню літ. «З», сарай літ. «М», №1,4,5,7, вимощення-І, за адресою: [ADDRESS] , є єдиним найбільш доцільним варіантом виділу частки позивачам. Згідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено те, що згідно з принципом диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках . Відповідно до ч. 1ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частинами 1, 2 ст. 317 ЦК України, встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно до ч. 2ст. 318 ЦК України, Усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Відповідно до частини 1 та 2 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону N 475/97-ВР від 17.07.1997 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2. 4. 7 та 1 1 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Згідно із ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділу натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно зі ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Співвласникам, як і кожному окремому власнику речі, належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, що належить їм на праві спільної часткової власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох і більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися, розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні. Відповідно до ст.ст.358,364 ЦК України, кожен із співвласників спільної власності має право на виділ у натурі частки, що є у спільній власності. У частинах першій, третій статті 364 ЦК України, передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Якщо один із співвласників виявив бажання, незалежно від його мотивів, здійснити поділ майна в натурі, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладення договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своєї частки в ньому, то здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яке відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Як роз`яснено в п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян /зі змінами/, у спорах про поділ в натурі учасникам спільної часткової власності, може бути виділено відокремлену частину майна, що є спільною частковою власністю, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Відповідно до п. 6 вищенаведеної постанови при вирішенні справ про виділ в натурі часток, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину. Визначальним для виділу частки або поділу майна, що є спільною частковою власністю в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування даним майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом. У відповідності до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При таких обставинах позові вимоги [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності та припинення права спільної часткової власності підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно із ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідачів у рівних частинах на користь позивача у розмірі 2\~185 гривень 85 копійок. На підставі викладено, та

Outcome: approved