Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-09 00:00:00

09 травня 2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила стягувати із [PERSON] на її користь аліменти на сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 6000 грн., щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначала, що 26 вересня 2015 року вона та [PERSON] уклали шлюб, від цього шлюбу вони мають сина [PERSON] , [INFO] . На сьогоднішній день їхній спільний син [PERSON] проживає разом із матір`ю, вона самостійно утримує дитину, власними силами намагається матеріально забезпечити його, доглядати та виховувати його. Відповідач не надає регулярної і достатньої фінансової допомоги на утримання дитини та не приймає участі у вихованні сина. Домовленості щодо утримання дитини батьком, який проживає окремо, між сторонами не досягнуто. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала, просила суд задовольнити заявлені позовні вимоги повністю. Відповідач [PERSON] у суді позов визнав повністю, не заперечував щодо стягнення із нього на користь позивача [PERSON] аліментів на малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає із матір`ю, у твердій грошовій сумі в розмірі 6000 грн., щомісячно. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що із 26 вересня 2015 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у шлюбі. Від цього шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із матір`ю та перебуває на її утриманні. Домовленості щодо утримання дитини батьком, який проживає окремо, між сторонами не досягнуто. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 141 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України закріплено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно із ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи повне визнання позову відповідачем [PERSON] , а також те, що обов`язок по утриманню дитини законом покладено на обох батьків у рівній мірі, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 6000 грн. ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню у межах заявлених вимог. У ч. 1 ст. 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. При визначенні розміру аліментів на дитину у твердій грошовій сумі, суд враховує, що встановлений законом мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішень у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір у справах про стягнення аліментів позивачі від сплати судового збору звільняються. За змістом положень ч. ч. 1, 6 ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі задоволення позову судовий збір покладається на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору. Виходячи з наведеного, враховуючи, що позивач [PERSON] від сплати судового збору звільнена, визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд вважає, що згідно із вимогами ст. ст. 141, 142 ЦПК України із відповідача [PERSON] у дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 50\~% визначеної законом на день подачі позову ставки судового збору в сумі 605 грн. 60 коп. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved