Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-18 00:00:00

ТОВ «УМ ФАКТОРИНГ» звернулось до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом, відповідного до якого просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором, а також судові витрати. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 17.03.2023 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено договір №3535246 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Договір укладено в електронному форматі відповідно до Закону України "Про електронну комерцію". За цим договором відповідач отримав позику у розмірі 13 300 грн, строком на 360 днів, шляхом переказу на його банківську карту № [NUMBER] з призначенням платежу - поповнення картки, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,1% від суми кредиту за кожен день користування - знижена процентна ставка, та 2% від залишку суми кредиту за кожен день користування стандартна процентна ставка. Станом на 01.12.2023 відповідач борг та нараховані відсотки не погасив, наявне прострочення за договором споживчого кредитування №3535246 від 17.03.2023. В подальшому 10.11.2023 року ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» передала право вимоги за вказаним договором ТОВ «УМ ФАКТОРИНГ» (Позивачу) у порядку передачі прав вимоги за існуючим на дату передачі Договором факторингу №10112023 від 10.11.2023 року. Відповідно до діючого договору право вимоги, на якому ґрунтується цей позов, передане позивачу згідно реєстру прав вимоги № 1 від 10.11.2023 року. Перерахування кредиту, відповідно до умов договору №3535246, здійснювався поповненням банківської картки № [NUMBER] компанією ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ», яка має відповідний дозвіл та на підставі договору №ФК-П-19/03-01 від 12.03.2019 з ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», що підтверджується листом від 13.11.2023 року №3657, згідно якого відповідачу було перераховано 13 300,00 грн, номер транзакції в систему iPay.ua 212356683. Неналежне виконання відповідачем договору призвело до утворення заборгованості в розмірі 109 060,00 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 13 300,00 грн та заборгованості за відсотками в сумі 95 760,00 грн. На підставі викладеного просить стягнути з відповідача на користь позивача вказану суму заборгованості. Крім того, просить стягнути з відповідача на користь позивача також судовий збір в розмірі 3 028,00 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн. Ухвалою від 23.04.2024р. відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 09.07.2024 року від представника позивача на адресу суду надійшли додаткові письмові пояснення, згідно яких в матеріалах справи є банківська виписка по банківської картці відповідача, а саме, Лист №20.1.0.0.0/7-240517/16892 від 20.05.2024 р. від АТ «ПРИВАТБАНК», який містить виписку з банківського рахунку останнього за період з 17.03.2023 року по 20.03.2023 р. включно. Відповідно до вказаної виписки, вбачається, що відповідачу 17.03.2023 р. дійсно зарахована сума 13 300,00 грн з призначенням платежу «Зарахування переказу на картку». Також доказом отримання відповідачем кредитних коштів є лист від ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №467 від 22.05.2024 р., згідно якого вбачається, що 17.03.2023 р. о 10:22:05 годині йому було перераховано 13 300,00 грн та зазначено повний номер банківської картки відповідача № [NUMBER] , який відповідає номеру його картки, зазначеному у виписці АТ «ПРИВАТБАНК». Як вбачається з виписки АТ «ПРИВАТБАНК» інших зарахувань в такому розмірі на картку відповідача в цей період часу здійснено не було, а відповідно можна зробити висновок, що саме ці кошти є кредитними та отримані ним в межах Договору №3535246 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Крім того, відповідач отримання ним кредиту у відповідності до Договору № 3535246 не заперечує. Відповідно до п. 2.1. кредитного договору Товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки Клієнта, реквізити якої надані Клієнтом Товариству з метою отримання кредиту. Ніхто крім відповідача не міг надати персональні дані картки, а також використовувати кредитні кошти з кредитної картки, оскільки для цього потрібно знати її PIN код. Отже, вказане свідчить про те, що відповідач знав про отримання ним кредиту, а відповідно і знав про кредитний договір та своїми діями акцентував умови кредитного договору. Згідно п.1.3. Договору факторингу №10112023 від 10.11.2023 року, укладеного між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «УМ Факторинг», «БОРГ»- означає суми грошових коштів, належних до сплати Клієнту Боржниками за кредитним договорами, включаючи суми кредиту, процентів за користування кредитом, та будь-які інші суми, що належать до сплати Клієнту за Кредитними договорами, які нараховані або можуть бути нараховані Клієнтом на день набуття цим Договором зобов`язальної сили. Отже, позивачу були передані права вимоги не лише по стягненню тіла кредиту, а й відсотків за користування кредитними коштами. \~ \~ \~ \~У судове засідання представник позивача не з`явився, у своїх додаткових поясненнях зазначив, що проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач також в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судових повісток на адресу місця його проживання, зареєстровану в установленому порядку, засобами поштового зв`язку. Так, відповідач в судове засідання, призначене на 14.05.2024 року не з`явився, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 10.07.2024 року. 24.06.2024 року від відповідача на адресу суду надійшла заява про відкладення розгляду справи, призначеного на 10.07.2024 року, на іншу дату, оскільки він має намір звернутись за правовою допомогою. Розгляд справи за клопотанням відповідача було відкладено на 19.09.2024 року, однак останній в судове засідання на вказану дату не з`явився, причини неявки не повідомив, будь-яких клопотань не подав, відзив на позов від нього на адресу суду не надходив. Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини 8 статті 178 ЦПК України. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У відповідності з нормами ст.280 ЦПК України, справу розглянуто без участі відповідача при заочному розгляді справи. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків. 17.03.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено електронний договір №3535246 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Відповідно п. 1.2. договору сума кредиту складала 13 300,00 грн. Згідно п. 1.3. строк кредиту 360 днів. Відповідно до п. 1.4. процентна ставка фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах: стандартна процентна ставка становить 2% в день та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п.1.3 договору; знижена процентна ставка становить 0,10% в день та застосовується на умовах, якщо клієнт до 16.04.2023 року (включно) або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в графі платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, Клієнт як учасник Програми лояльності отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити Клієнт за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання Клієнтом умов для отримання індивідуальної знижки від Товариства, користування кредитом для Клієнта здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим Договором та доступні для інших клієнтів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. Пунктом 1.5 Договору визначено реальну процентну ставку на дату укладення договору: за стандартною ставкою за весь строк кредиту 7 465,95% річних; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 7 465,95 % річних. Згідно п.1.6 Договору орієнтована вартість кредиту на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою 109 060,00грн, за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої ставки 101 479,00грн. Відповідно до п. 2.1. кредитного договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] , або іншої платіжної картки клієнта, реквізити якої надані клієнтом товариству з метою отримання кредиту. Згідно з п. 2.4. Кредитного договору, кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно п. 2.1 Договору. Відповідно до п. 3.1. договору нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод "факт/факт". Згідно з п. 3.4 договору розмір процентної ставки, встановлений в п.1.4 Договору, залежить від умов її встановлення та є незмінним протягом усього строку дії Договору та не може бути збільшений Товариством в односторонньому порядку. Для підписання Кредитного договору [PERSON] було використано електронний підпис одноразовим ідентифікатором В350, що свідчить досягнення сторонами усіх істотних умов та укладення Кредитного договору. Крім того, 17.03.2023 року електронним підписом одноразовим ідентифікатором В350 Пархоменко В.О. було підписано паспорт споживчого кредиту, в якому зазначені сума кредиту, строк кредитування, процентна ставка. TOB «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання перед відповідачем за Кредитним договором виконало та надало кредит в сумі 13 300 грн, що підтверджується листом ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» №3657 від 30.11.2023 р., згідно якого 17.03.2023 року о 10:22:05 на картку № [NUMBER] через сервіс платежів iPay.ua, номер платежу 212356683, було зараховано кошти в сумі 13 300,00 грн. Вказаний факт також підтверджується інформаційним листом №467 від 22.05.2024 року, наданим ТОВ «Універсальні платіжні рішення» на виконання ухвали суду про витребування доказів. Відповідно до інформації, наданої на запит суду АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (вих№20.1.0.0.0/7-240517/16892 від 20.05.2024), на ім`я [PERSON] в банку емітовано картку № [NUMBER] . Як свідчить виписка по картковому рахунку за період 17.03.2023-20.03.2023, 17.03.2023 року на вказаний рахунок було зараховано кошти в сумі 13 300,00 грн. Інших зарахувань в такому розмірі на картку відповідача не було здійснено в цей період часу. Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Відповідно до ст. 203 ЦК Україн зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документу. \~ \~ \~ \~За змістом ст. 6 вказаного Закону для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1, ч. 2 статті 8 вказаного Закону юридична сила електронного документу не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документу як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. При цьому, абз. 2 частини другої статті 639 ЦК України встановлено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Згідно ч. 1\~статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У силу частини першої статті 638 ЦК України\~договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. З матеріалів справи вбачається, що примірник кредитного договору №3535246 від 17.03.2023 року містить всі істотні умови: суму кредиту, строк кредитування, проценти за користування, який підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету, внесення персональних та паспортних даних, реквізитів платіжної картки № [NUMBER] , які відомі тільки відповідачу, кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. У розділі 10 кредитного договору «Реквізити та підписи сторін» зазначено що договір «Підписано електронним підписом В350 17.03.2023 10:20:58 [PERSON] » Отже, належними і допустимими доказами по справі підтверджується факт укладення між сторонами спірного правочину, погодження ними всіх його істотних умов. Договір відповідає вимогам чинного законодавства та вчинений у формі, встановленій законом та був спрямований на настання реальних наслідків. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449 св 19); від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження № 61-7203 св 20), від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19 (провадження № 61-16243 св 20). 10.11.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ "УМ ФАКТОРИНГ" було укладено Договір факторингу №10112023, відповідно до умов якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» відступило Фактору права грошової вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги (п.2.1 Договору). Згідно витягу із реєстру прав вимоги №1 від 10.11.2023 року, ТОВ «УМ ФАКТОРИНГ» набуло права вимоги до [PERSON] за кредитним договором №3535246 від 17.03.2023 року. Відповідно до позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18), а також від 19.06.2019 у справі №643/17966/14-ц,стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Доказів недійсності/нікчемності Договору факторингу №10112023 від 10.11.2023 року суду не надано. Згідно зробленого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 01.12.2023 року в наслідок не належного виконання відповідачем договору в нього утворилась заборгованість в розмірі 109 060,00 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 13 300,00 грн та заборгованості за відсотками в сумі 95 760,00 грн (13 300 * 2 %*360 днів). Відповідачем не спростовано наявність вказаної заборгованості, а так само не надано в розпорядження суду контррозрахунку заборгованості. Враховуючи викладене вище правове регулювання та встановлені при розгляді цієї справи фактичні обставини, суд приходить до висновку про те, що відповідач, як позичальник, отримав кредитні кошти за договором, однак не повернув їх у визначені строки разом зі сплатою відсотків, отже має заборгованість, права вимоги щодо стягнення якої наявні у позивача за укладеним договором факторингу, а тому позовні вимоги про стягнення коштів є обґрунтованими. Відповідно до положень ст.ст.12,81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Доказів належного виконання своїх договірних зобов`язань щодо повернення коштів відповідачем суду не надано. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, тому підлягає до задоволення в повному обсязі. За таких обставини, оцінивши докази надані позивачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.ст. 133, 141 ЦПК України. За приписами ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі, на правничу допомогу. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно зі ст.ст 133, 137 ЦПК України\~та\~ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» судові витрати на правничу допомогу, це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Оформленими у встановленому законом порядку документами, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, є квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки. Згідно з п.48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до наявних в матеріалах справи доказів встановлено, що ТОВ «УМ ФАКТОРИНГ» понесені судові витрати на професійну правничу допомогу. Так, з матеріалів справи вбачається, що 01.12.2023 між ТОВ «УМ ФАКТОРИНГ» (далі клієнт) та адвокатом Судейкіною І.В. було укладено договір про надання правової допомоги №15/12/2023. За цим договором адвокат бере на себе зобов`язання надати правову допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених цим договором з дотриманням правил адвокатської етики, а клієнт зобов`язаний сплатити гонорар у порядку та строки обумовлені сторонами відповідно до умов договору суму гонорару, визначену у розрахунку гонорару, який є невід`ємною частиною договору (п. 1.1.). За правову допомогу, передбачену цим договором, клієнт сплачує адвокату винагороду (гонорар), визначену Актом приймання/передачі наданих послуг (п.4.1.). На підтвердження повноважень адвоката Судейкіної І.В. суду надано договір про надання правової допомоги №15/12/2023 від 01.12.2023, Акт №61 обсягу наданої правничої (правової) допомоги до Договору про надання правничої (правової) допомоги №15/12/2023 від 08.12.2023, згідно якого вартість наданих послуг (в т.ч. консультація клієнта; підбір законодавства, що регулює спірні відносини; пошук правової позиції і приктики Верховного Судув) та написання і подання позовної заяви до суду відносно [PERSON] становить 6 000,00 грн, та платіжну інструкцію №613 від 15/12/2023 року про сплату ТОВ «УМ ФАКТОРИНГ» на адресу отримувача [PERSON] коштів в сумі 6 000,00 грн. Однак при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Враховуючи вищевикладене, складність справи, умови укладеного договору про надання правової допомоги, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи; час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, значення справи для сторін, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, зменшивши їх розмір до 4 000,00 грн. За змістом ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, на користь позивача з відповідача слід стягнути судові витрати у вигляді оплати судового збору у сумі 3 028,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved