Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-10 00:00:00

У березні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому з урахуванням уточнення позовних вимог просить: визнати неправомірними дії Головного управління Держгеокадастру у Харківській області з формування земельної ділянки за адресою [ADDRESS] , шляхом її державної реєстрації та незаконного присвоєння їй кадастрового номеру 6310138500:09:014:0009, з відкриттям її поземельної книги; зобов`язати відповідача скасувати державну реєстрацію земельної ділянки за адресою [ADDRESS] та скасувати незаконно присвоєний їй кадастровий номер 6310138500:09:014:0009, закрити її поземельну книгу. Також просить стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Харківській області на його користь судові витрати. В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що 18.09.2020 року він звернувся з листом до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, в якому просив і надав для цього докази скасувати державну реєстрацію земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , скасувати незаконно присвоєний їй кадастровий номер 6310138500:09:014:0009 та закрити її поземельну книгу. 17.10.2020 року ним було отримано відповідь, в якій йому було відмовлено у виконанні дій стосовно вказаної земельної ділянки. Вказав, що 11.04.2013 року державним реєстратором Управління Держземагенства у м.Харкові було сформовано земельну ділянку з кадастровим номером 6310138500:09:014:0009 шляхом здійснення державної реєстрації її як об`єкта права. 22.05.2013 року вона була передана набувачу в власність за рішенням Харківської міської ради. Свідоцтво про право власності набувач отримав в серпні 2013 року, а в жовтні 2013 року зробив знос меж цієї земельної ділянки внатурі та обніс її своїм парканом. Вважає, що всі ці дії були незаконними, оскільки набувач грубо порушив земельне законодавство. Вважає, що проект землеустрою на цю ділянку є недійсним за ст.ст 66, 68 Закону №5394-VI від 02.10.2012 року, оскільки розробник проекту [PERSON] не є сертифікованим інженером-землевпорядником і не має особистої печатки. На всіх її підписах стоїть печатка ТОВ «Геокомплекс», а в Поземельній книзі вона зазначена, як розробник проекту. Також, перед формуванням ділянки державним кадастровим реєстратором, розробник проекту разом з набувачем мають визначити межі та всі поворотні точки цієї ділянки місцевості. 17.11.2012 року до [PERSON] прийшов [PERSON] (набувач) та запропонував підписати акт погодження меж, але позивач відмовився, а 21.11.2012 року отримав листа з копією акту погодження меж. Позивач вважає, що насправді межі ніхто не встановлював. Також державний кадастровий реєстратор не звернув увагу на те, що сформована ним земельна ділянка включає в себе частку земельної ділянки [PERSON] . Крім того, в акті встановлення та погодження меж є помилка в даті, а саме 11.04.2012 року, тобто за рік до реєстрації цієї ділянки - 11.04.2013 року і за пів року до появи самого акту - 21.11.2012 року. Позивач вказує, що спір по цій земельній ділянці виник з того, що він має законне право на приватизацію частки цієї земельної ділянки тієї частини, що розташована біля його присадибної ділянки за адресою: [ADDRESS] , оскільки користувався нею більше, ніж 30 років добросовісно, відкрито, безперервно, і на той час вона була вільна від забудови та відгорожена від сусідів їх парканами, і значилась як землі запасу харківської громади. Позивач вважає, що за ст. 119 ЗК України у нього було право її приватизувати (набувальна давність) і у 2012-2013 роках він вже збирав документи для приватизації його ділянки і цієї частки земельної ділянки. Але, отримавши речове право на свою незаконно сформовану земельну ділянку, добросовісний набувач таким чином знищив право [PERSON] на приватизацію цієї частки ділянки, а також порушив речове право [PERSON] вільно розпоряджатися належною їй часткою земельної ділянки. Ухвалою судді Фрунзенського районного суду м.Харкова Федорової О.В. від 17.03.2021 відкрито загальне позовне провадження у справі. 06.04.2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову. Посилався на те, що 18.09.2020 року позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області із заявою, в якій просив скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 6310138500:09:014:0009 за адресою: [ADDRESS] . Розглянувши вказану заяву ГУ Держгеокадастру у Харківській області надано відповідь про те, що відсутні підстави для скасування державної реєстрації земельної ділянки визначені діючим законодавством, а саме ст. 24 ЗУ «Про Державний земельний кадастр». За наявною в ГУ Держгеокадастру у Харківській області інформацією, яка була отримана в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, в останньому міститься інформація, про те, що власником земельної ділянки з кадастровим номером 6310138500:09:014:0009 за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] . Запис про право власності на вказану земельну ділянку вищевказаної особи було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 10.08.2020 року приватним нотаріусом Жиляєвою Н.В. на підставі договору купівлі-продажу від 10.09.2020 року. Відповідно до ст. 79-1 Земельного Кодексу України скасувати державну реєстрацію земельної ділянки можливо лише з одночасним припиненням усіх прав на неї, а позивач в своєму позові не ставить вимоги про скасування права власності гр. [PERSON] на вказану земельну ділянку. Вказав, що питання державної реєстрації земельних ділянок віднесено до дискреційних повноважень державних кадастрових реєстраторів. Ухвалою судді Фрунзенського районного суду м.Харкова Федорової О.В. від 26.04.2021 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів. 25.05.2021 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій [PERSON] зазначив, що посилання, наведені у відзиві на позов є безпідставними та не доведені належними та допустимими доказами. Проект землеустрою на спірну ділянку є недійним, оскільки його розробив не сертифікований інженер-землевпорядник, не було взагалі виносу меж внатурі із закріпленням межових знаків до формування ділянки і в межах цієї земельної ділянку, яку передбачалось зареєструвати, знаходиться частина іншої земельної ділянки, яка існує дуже давно. Ухвалою судді Фрунзенського районного суду м.Харкова Федорової О.В. від 25.05.2021 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Ухвалою судді Фрунзенського районного суду м.Харкова Федорової О.В. від 08.07.2021 закрито підготовче провадження у справі. Задоволено клопотання позивача про виклик та допит свідків. Ухвалою судді Фрунзенського районного суду м.Харкова Федорової О.В. від 09.08.2021 задоволено клопотання позивача про виклик та допит свідків. 05.11.2021 року до суду надійшла заява позивача про уточнення позовних вимог. Ухвалою судді Фрунзенського районного суду м.Харкова Федорової О.В. від 05.11.2021 прийнято до провадження уточнення позовних вимог. Ухвалою судді Фрунзенського районного суду м.Харкова Федорової О.В. від 31.01.2022 року у задоволенні клопотання позивача про залучення в якості третьої особи [PERSON] відмовлено. 16.03.2022 року відповідно до розпорядження Верховного Суду від 08.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» цивільну справу № 645/1665/21 було направлено до Октябрського районного суду м. Полтави для подальшого розгляду. Ухвалою судді\~Октябрського районного\~суду м.\~Полтави Гольник\~Л.В.\~від 18.08.2023\~року цивільну\~справу за\~позовом [PERSON] \~до Головного\~управління Держгеокадастру\~у Харківській\~області про\~визнання дій\~неправомірними та\~зобов`язання\~вчинити певні\~дії прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою судді Октябрського районного суду м.Полтави Гольник Л.В. від 20.11.2023 цивільну справу направлено за підсудністю до Фрунзенського районного суду м.Харкова. Ухвалою судді Фрунзенського районного суду м. Харкова Шевченко Г.С. від 13.02.2024 р. вказану цивільну справу прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою судді від 02.04.2024 року залучено до участі у справі в якості третьої особи [PERSON] , закрито підготовче провадження у справі. Ухвалою суду від 28.05.2024 р. визнано обов`язковою явку ГУ Держгеокадастру в Харківській області. 18.06.2024 р. до суду надійшли додаткові пояснення [PERSON] . Так, позивач зазначав, що державними кадастровим реєстраторами порушено Закони України. Так, з 01.01.2013 року з`явились фігуранти в земельних відносинах - державні реєстратори, які мають посвідчення Державного кадастрового реєстратора, власну печатку та сертифіковані інженери-землевпорядники і такі ж геодезисти. Видача сертифікатів інженерам-землевпорядникам почалась з 24.12.2012 року, а геодезистам з початку 2014 року. Вважає, що дії державних кадастрових реєстраторів при формуванні земельної ділянки з кадастровим номером 6310138500:09:014:0009 за адресою: [ADDRESS] від 11.04.2013 року є незаконними, тому що вони відбулись за заявою набувача права на цю ділянку за цією ж датою - 11.04.2013, що є грубим порушенням процедури формування земельних ділянок, яка визначена ЗУ «Про ДЗК». Також, із заявою про державну реєстрацію звернулась неналежна особа [PERSON] , яка за законом не є сертифікованим інженером-землевпорядником, її немає в реєстрі сертифікованих інженерів-землевпорядників та вона не має особистої печатки. Державний кадастровий реєстратор не перевірив документацію з землеустрою на відповідність вимогам законодавства. Протокольною ухвалою суду від 19.06.2024 року прийнято відмову позивача від виклику та допиту свідків у судовому засіданні. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] просив відмовити в задоволенні позову у зв`язку з його необгрунтованістю та відсутністю правових підстав для задоволення позову. Третя особа [PERSON] при ухваленні рішення посилався на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши подані заяви по суті справи, дослідивши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до наступного. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина перша та друга статті 2 ЦПК України). Частиною 3 статті 129\~Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом\~України принципу верховенства права. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Згідно статті 12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлені наступні фактичні обставини. Згідно інформації, наданої ТОВ «Івентарбюро», житлова будівля з надвірними будівлями [ADDRESS] по справу власності зареєстрована за є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у 4/5 частинах на підставі свідоцтва про право власності, виданого 24 травня 2004 року; за [PERSON] в 1/5 частині на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 26 січня 2007 року. Рішенням Харківської міської ради № 1386 від 28 вересня 2000 року земельну ділянку по [ADDRESS] площею 0,0620 га надано для експлуатації і обслуговування зазначеного житлового будинку колишньому власнику цього житла акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації «Харківміськгаз». Згідно вимог ст. 125 ЗК України, яка визначає момент виникнення права на земельну ділянку, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. [PERSON] не надано відомостей про державну реєстрацію за ним права власності, користування або оренди на земельну ділянку площею 620 кв.м по [ADDRESS] . Рішенням Харківської міської ради від 26 вересня 2012 року [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту землеустрою по відводу земельної ділянки площею орієнтовно 0,0765 га на [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Згідно з проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на [ADDRESS] , виконаної ТОВ «Геокомплекс», відповідно до Генерального плану м. Харкова до 2026 року вищевказана земельна ділянка розташована в зоні садибної житлової забудови, на час розробки проекту відведена земельна ділянка вільна від забудови та інженерних мереж. При встановленні меж земельної ділянки на [ADDRESS] була отримана згода користувачів суміжних земельних ділянок: [PERSON] та [PERSON] , межі цієї земельної ділянки були встановлені. Рішенням Харківської міської ради від 22 травня 2013 року земельна ділянка площею 0,0765 га на [ADDRESS] передана [PERSON] у власність. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 6310138500:09:014:0009, розташовану за адресою: [ADDRESS] , 10.08.2020 р. зареєстровано за [PERSON] . 18.09.2020 року [PERSON] звернувся з листом до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, в якому просив скасувати державну реєстрацію земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , скасувати незаконно присвоєний їй кадастровий номер 6310138500:09:014:0009 та закрити її поземельну книгу. 17.10.2020 року ним було отримано відповідь, в якій відмовлено у виконанні вказаних дій стосовно земельної ділянки. Відповідно до ч. 1 ст. 79 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Згідно ч. 1 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Частиною 4 ст. 79-1 ЗК України встановлено, що земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. За ч. 13 ст. 79-1 ЗК України земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі: -поділу або об`єднання земельних ділянок; -скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації; -якщо речове право на земельну ділянку, зареєстровану в Державному земельному кадастрі відповідно до\~Закону України\~"Про Державний земельний кадастр", не було зареєстровано протягом року з вини заявника. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Відповідно до ч. 10 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: -поділу чи об`єднання земельних ділянок; -якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника; -ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності). Згідно п. 114 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року № 1051, державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: 1) поділу чи об`єднання земельних ділянок - на підставі заяви про державну реєстрацію земельних ділянок, які утворилися в результаті такого поділу чи об`єднання; 2) коли протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстроване з вини заявника, - на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до зазначеного Реєстру; 3) ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки, яке набрало законної сили в установленому законодавством порядку. У разі скасування державної реєстрації з підстав, зазначених у\~підпунктах 2,\~3\~цього пункту, Державний кадастровий реєстратор у десятиденний строк повідомляє про це за формою згідно з\~додатком 23\~особу, за заявою якої здійснено державну реєстрацію земельних ділянок, а в разі наявності зареєстрованих речових прав на неї - суб`єктів таких прав. Як вбачається з матеріалів справи, право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 6310138500:09:014:0009, розташовану за адресою: [ADDRESS] , 10.08.2020 р. зареєстровано за [PERSON] . Так, позивачем заявлена вимога про скасування державної реєстрації земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , однак при цьому не ставиться вимога про припинення права власності [PERSON] на вказану земельну ділянку. Зі змісту статей\~15,\~16 ЦК України\~вбачається, що кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу в суді. Захист цивільних прав\~це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. \~Способи захисту цивільного права чи інтересу\~це закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (пункт 5.5)). Тобто це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (пункт 14) та від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (пункт 40)). \~Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який\~є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 та від 09 лютого 2021 року у справі № 381/622/17 (пункт 14). Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, суди мають враховувати його ефективність. Це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення,\~а також забезпечувати поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення\~гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Установлені законом матеріально-правові способи захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей\~55,\~124 Конституції України\~та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право\~на ефективний засіб правового захисту. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Обєднаного Королівства» (Chahal v. The United Kingdom), заява № 22414/93, ЄСПЛ виснував, що зазначена норма Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені у правовій системі тієї чи іншої країни. Отже, ефективний засіб правового захисту в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення саме порушеного права особи, яка звернулася за судовим захистом. Натомість застосування судом неефективного способу захисту створює лише видимість захисту права особи, в той час як насправді таке право залишається незахищеним, що не відповідає статті 13 Конвенції. Позивач,\~стверджуючи про\~порушення його\~прав та\~законних інтересів формуванням земельної\~ділянки за\~адресою [ADDRESS] ,\~шляхом її\~державної реєстрації\~та незаконного\~присвоєння їй\~кадастрового номеру,\~з відкриттям\~її поземельної\~книги,\~обрав спосіб\~захисту у\~вигляді\~визнання неправомірними дії Головного управління Держгеокадастру у Харківській області з формування земельної ділянки, шляхом її державної реєстрації та незаконного присвоєння їй кадастрового номеру, з відкриттям її поземельної книги; зобов`язання скасувати державну реєстрацію земельної ділянки та скасуваня незаконно присвоєного їй кадастрового номеру, закриття її поземельної книги. Разом із тим, звертаючись до суду із вимогою про скасування державної реєстрації земельної ділянки, позивач не порушує питання про припинення речових прав, зареєстрованих щодо земельної ділянки за адресою [ADDRESS] . Відтак, обраний ним спосіб захисту не є ефективним для відновлення порушеного, на його думку, права. Окрім того,\~як встановлено\~судом,\~у травні\~2016\~ року\~ [PERSON] \~звернувся до\~суду із\~позовом до\~ Харківської міської\~ради,\~треті\~особи:\~ [PERSON] ,\~\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ТОВ\~«Геокомплекс»,\~Реєстраційна\~служба\~Харківського міського\~управління\~юстиції\~Харківської області,\~Головне\~управління\~Держгеокадастру в\~Харківській\~області про скасування\~рішення\~органу\~місцевого самоврядування\~про\~передачу\~у власність земельної ділянки, у якому просив: визнати незаконним проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку на [ADDRESS] , розроблений ТОВ «Геокомплекс»; скасувати рішення 24 сесії Харківської міської ради 6 скликання «Про передачу у власність і надання в оренду громадянам земельних ділянок» від 22 травня 2013 року в частині передачі [PERSON] у власність земельної ділянки за вказаною адресою; скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку на [ADDRESS] , що надана йому за попереднім рішенням, та визнати недійсним існуючі документи на це право; скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку на [ADDRESS] за Харківською міською радою, що надано на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; скасувати державну реєстрацію земельної ділянки за кадастровим номером 6310138500:09:014:0009; зобов`язати [PERSON] демонтувати незаконно встановлені ним паркани навколо спірної земельної ділянки. Рішенням Фрунзенського районного суду міста Харкова від 21 березня 2018 року у справі № 645/2267/16-ц, яке залишено в силі постановою Харківського апеляційного суду від 09.07.2018 року та постановою Верховного Суду від 02.06.2020 року, в задоволенні вказаного позову [PERSON] було відмовлено. Зазначеними судовими рішеннями було встановлено, що позивач не надав доказів, що він має право на користування частиною земельної ділянки площею 0,035 га на [ADDRESS] , яка входить до складу земельної ділянки площею 0,0765 га, наданої [PERSON] . Посилання позивача на ті обставини, що він захопив цю земельну ділянку самовільно та відкрито користувався нею протягом 30 років, не є правовою підставою визнання його права на надання та приватизацію цієї земельної ділянки переважним. Крім того, із заявою щодо виділення спірної земельної ділянки йому у користування [PERSON] звернувся після надання дозволу на розробку проекту землеустрою по відводу земельної ділянки [ADDRESS] площею 0,0765 га, в склад якої входять земельна ділянка площею 0,035 га, на яку претендує позивач, для будівництва та обслуговування житлового будинку [PERSON] . При встановленні меж земельної ділянки на [ADDRESS] була отримана згода користувачів суміжних земельних ділянок: [PERSON] та [PERSON] . Відмова узгодження меж земельної ділянки [PERSON] , при відсутності порушення його прав користування земельною ділянкою, закріпленою за належним йому на праві спільної сумісної власності будинком [ADDRESS] , не є правовою підставою для скасування рішення Харківської міської ради про надання спірної земельної ділянки. Також, предметом розгляду судів були доводи [PERSON] про те, що проект землеустрою розроблено\~ [PERSON] з порушенням вимог закону, оскільки його розробляв не сертифікований інженер. З цього приводу, суди дійшли висновку, що наведені позивачем доводи не свідчать про те, що викладені ним недоліки процедури розробки проекту відводу земельної ділянки порушують його право користування земельною ділянкою площею 0,0620 га, яка закріплена за житловим будинком, переданим йому та членам його сім`ї по приватизації на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, яка визначає підстави звільнення від доказування, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17) зазначив, що преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відтак, обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви. Разом із тим, [PERSON] , звертаючись до суду із позовною заявою 16.03.2021 року, разом із нею не подав суду належних та допустимих доказів правомірності користування (оформленого належним чином) спірним нерухомим майном земельною ділянкою, розташованою у [ADDRESS] , площею 0,035 га, яка входить до складу земельної ділянки, наданої [PERSON] , та яка належить на праві власності [PERSON] . З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не надано доказів, що оскаржувані ним дії Головного управління Держгеокадастру у Харківській області з формування земельної ділянки за адресою [ADDRESS] , шляхом її державної реєстрації та присвоєння їй кадастрового номеру 6310138500:09:014:0009, з відкриттям її поземельної книги порушують його права та інтереси. За таких обставин, у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити у повному обсязі. При зверненні до суду позивач поніс судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн. Суд розподіляє понесені сторонами судові витрати, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, та у зв`язку із відмовою у задоволенні позову понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору на відповідача не покладаються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed