Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-18 00:00:00

У вересні 2024 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилався на те, що 14.01.2017 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб під час якого у них [INFO] народився син [PERSON] , а [INFO] народилась донька [PERSON] , проте спільне сімейне життя у них не склалось. Зазначав, що з серпня 2023 року вони з відповідачкою разом не проживають, спільного господарства не ведуть, побутом не пов`язані та між ними зникло почуття любові, поваги один до одного, а тому вважає, що шлюб існує лише формально та подальше його збереження буде суперечити їх інтересам. На даний час відповідачка разом з донькою переїхала проживати до своїх батьків, а малолітній син - [PERSON] , залишився проживати разом з ним за адресою [ADDRESS] . З метою врегулювання спірних моментів відносно дітей, між сторонами укладено договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей відповідно до якого місцем проживання дитини [PERSON] , 23 січня 2018 року визначено місце проживання батька. Вказував на те, що відповідачка не працює, та проживає у іншому місті, внаслідок чого між нею та сином втратився зв`язок як між матір`ю та дитиною, а тому він змушений самостійно виховувати та повністю матеріально утримувати сина, при цьому приділяє достатньо часу для розвитку дитини, сприяючи його інтелектуальному та духовному зростанню: слідкує за їх навчанням, допомагає та перевіряє домашнє завдання, додатково займається, турбується про здоров`я, купує необхідні ліки. Необхідність встановлення судовим рішенням факту, що він, як батько своєї доньки, самостійно її виховує обумовлюється тим, що для набуття статусу «одинокий батько», що згідно норм Податкового Кодексу України дасть підстави для отримання допомоги на утримання дитини в розмірі 150% від соціальної пільги, а також право на додаткову відпустку. В інший спосіб тримати статус «одинокий батько», а ніж встановлення судом даного факту, неможливо, адже законодавчого визначення цього терміну немає. Натомість, згідно усталеної практики Верховного Суду, статус «одинока матір» є тотожним статусу «одинокий батько», адже батьки, згідно норм чинного законодавства, рівні в своїх правах. В судове засідання позивач не з`явився, направив до суду заяву в якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, від неї до суду надійшла заява в якій вона позовні вимоги визнала в повному обсязі, не заперечувала проти розгляду справи без й її участі та просила позов задовольнити. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У відповідності до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.\~ Суд,\~ дослідивши\~письмові \~докази по\~справі,\~вважає,\~що позов\~обґрунтований \~та підлягає\~задоволенню,\~при цьому\~суд також приймає до уваги визнання позову відповідачем, оскільки це не суперечить Закону, а також правам та інтересам сторін, не порушує свободи чи інтереси інших осіб , та відповідає вимогам ч. 4 ст. 206 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного\~судочинства є\~справедливий,\~неупереджений та\~своєчасний розгляд\~і вирішення\~цивільних справ\~з метою\~ефективного захисту\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~інтересів фізичних\~осіб,\~прав та\~інтересів юридичних\~осіб,\~інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 14.01.2017 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис №46 (а/с 35). Під час вказаного шлюбу у сторін народилось двоє дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно з ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Враховуючи обставини справи, визнання позову відповідачкою, суд вважає, що сім`я у сторін остаточно розпалась і зберегти її не можливо, а тому їх шлюб необхідно розірвати. У відповідності до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Так, відповідач не заявила про своє бажання змінити прізвище на дошлюбне. Згідно ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Крім того, ст. 3, ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Відповідно до\~ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Судом встановлено, що син залишається проживати разом з батьком та ним створені всі умови для проживання дитини, він здійснює опіку над дитиною, доглядає та піклується про нього. Наведене також підтверджується поясненнями свідків, копією нотаріально посвідченого договору, укладеного між сторонами щодо їх участі у вихованні дітей, письмовими пояснення свідків, характеристикою закладу дошкільної освіти (ясла-садок) №187, актом з місця проживання. Згідно змісту позовної заяви на даний час позивач потребує юридичного визнання факту перебування на утриманні батька дитини, а тому позов в цій частині також підлягає задоволенню. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved