Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-22 00:00:00

Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» звернулось в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення 3% річних та інфляційних втрат. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує що 17.04.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 11335296000, за умовами якого відповідачу був наданий кредит в розмірі 66500,00 доларів США під 12.50% річних у строк до 17.04.2029. Згідно договору поруки від 17.04.2008, фінансовим поручителем за кредитним договором № 11335296000 виступив [PERSON] . Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 24.04.2009 року, яке набрало законної сили, стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 11335296000 від 17.04.2008 року в сумі 538362,84 грн. Ухвалою Ковельського міськрайонного суду від 24.09.2009 замінено стягувача АКІБ «УкрСиббанк» на правонаступника - ПАТ «Дельта Банк». Ухвалою Ковельського міськрайонного суду від 26.03.2021 замінено стягувача - ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест». Оскільки рішення Ковельського міськрайонного суду від 24.04.2009 року не виконано, позивач просить стягнути з відповідачів, солідарно, 3% річних та інфляційні втрати за невиконання грошового зобов`язання сумі 340312,83 грн. та судові витрати у справі в сумі 15104,69 грн. Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 12.06.2024 року відкрито провадження в цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачам визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження для подання відзиву на позовну заяву. Письмового відзиву на позовну заяву відповідачами, в межах встановлених судом строків, подано не було. Позивач у позовній заяві просив здійснювати розгляд справи за його відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідачі, в силу вимог ст. 128 ЦПК України, шляхом здійснення судового оголошення, була належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, проте в судове засідання 16.09.2024р. повторно не з`явились без повідомлення причин. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. Враховуючи зазначені обставини суд, відповідно до ст. 128, ч. 1 ст. 223, ст.ст. 279, 280 ЦПК України, ухвалив здійснити заочний розгляд справи. За змістом частин четвертої та п`ятої ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши докази по справі суд дійшов висновку про таке. 17.04.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 11335296000, за умовами якого відповідачу був наданий кредит в розмірі 66500,00 доларів США під 12.50% річних у строк до 17.04.2029. Згідно договору поруки № 11335296000/1 від 17.04.2008, фінансовим поручителем за кредитним договором № 11335296000 виступив [PERSON] . Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 24.04.2009 року, яке набрало законної сили, стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 11335296000 від 17.04.2008 року в сумі 538362,84 грн. Ухвалою Ковельського міськрайонного суду від 24.09.2009 замінено стягувача АКІБ «УкрСиббанк» на правонаступника - ПАТ «Дельта Банк». Ухвалою Ковельського міськрайонного суду від 26.03.2021 замінено стягувача - ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест». Судом встановлено, що на час звернення позивачем з позовом до суду відповідачами рішення Ковельського міськрайонного суду від 24.04.2009 не виконано. За змістом положень ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання. Так, відповідно до наведеної норми, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК україни врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. (постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17, від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12). Формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК України. Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від04.06.2019 у справі №916/190/18 (провадження №12-302гс18). Предметом позову у цій справі є стягнення на підставі статті 625 ЦК України 3% річних у сумі 79249,93 грн. та інфляційних втрат в сумі 261062,90 грн. нарахованих за період з 30.03.2017 року по 23.02.2022 рік за невиконання грошового зобов`язання, визначеного рішенням Ковельського міськрайонного суду від 24.04.2009 року у справі № 2-270/2009. Позивачем наданий розрахунок 3% річних за порушення зобов`язання, який розрахований за період: 30.03.2017 - 29.03.2018 в сумі 16150,88 грн. (538362,84 грн. (сума кредиту) х 3% річних); 30.03.2018 - 29.03.2019 в сумі 16150,88 грн. (538362,84 грн. (сума кредиту) х 3% річних); 30.03.2019 - 29.03.2020 в сумі 16150,88 грн. (538362,84 грн. (сума кредиту) х 3% річних); 30.03.2020 - 29.03.2021 в сумі 16150,88 грн. (538362,84 грн. (сума кредиту) х 3% річних); 30.03.2021 - 23.02.2022 в сумі 14646,41 грн. (538362,84 грн. (сума кредиту) х 3% річних); 30.03.2017 - 29.03.2018 в сумі 16150,88 грн. (538362,84 грн. (сума кредиту) х 3% річних). Таким чином 3% річних за невиконання грошового зобов`язання, що підлягають стягненню складають 79249,93 грн. Сума інфляції за час прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 30.03.2017 по 23.02.2022 складає 261062,90 грн., яка розраховується за формулою: (сума боргу - 538362,84 грн. * 148,492 %, тобто сукупний індекс інфляції за весь період прострочення /100% - суму боргу 538362,84 грн.) = 261062,90 грн. Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до договору поруки № 11335296000/1 від 17.04.2008 року, фінансовим поручителем за зобов`язаннями [PERSON] за кредитним договором № 11335296000 від 17.04.2008 року виступає [PERSON] . Згідно ч. 1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем надано обґрунтований, належний та допустимий розрахунок на підтвердження позовних вимог в частині суми 3% річних та суму індексу інфляції за неналежне виконання грошового зобов`язання. Відповідачами такий розрахунок не спростовано, докази щодо неправильності нарахування інфляційних збитків та трьох відсотків річних суду не надано. Аналогічного висновку зазначено у Постанові ВП ВС від 3 жовтня 2023 року у справі № 686/7081/21. В ч.3 ст.267 ЦК України вказано, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Оскільки відповідачи не вказували на застосовування позовної давності до вимог позивача, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. А саме нарахування 3 % річних за період з 30.03.2017 року по 23.02.2022 рік в сумі 79249,93 грн. та інфляційних втрат за період з 30.03.2017 року по 23.02.2022 рік в сумі 261062,90 грн. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Позивачем сплачено за подання позову 5104,69 грн. судового збору. Доказів про витрати на правову допомогу в сумі 10000 грн. (крім копієї ордера на надання правничої (правової) допомоги від 03.04.2023р.) позивачем суду не надано, за таких умов суд вважає витрати на правничу допомогу не підтвердженими.. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Беручи до уваги вказане, понесені позивачем і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 5104,69 грн., підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача.

Outcome: approved