Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-18 00:00:00

Позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до 1. [PERSON] , 2. [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь: - заборгованість за послуги з постачання теплової енергії та гарячої води у розмірі 46 111,12 грн; - інфляційні втрати в розмір 6 094,94 грн; - 3% річних у розмірі 1 629,25 грн. Позовну заяву обґрунтував таким. Надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води до будинку [ADDRESS] здійснюється Товариством з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» на підставі ліцензії. 23.07.2014 в газеті «Хрещатик» (№ 103 (4503)) позивач розмістив повідомлення з пропозицією укладення договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом звернення споживачів до підрозділу теплопостачальної організації із зазначення відповідної адреси. Проект договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води опубліковано на офіційному віснику Київської міської Ради - газеті «Хрещатик» 06.08.2014 (№ 111 (4511)). Законом України № 2189- VIII від 09.11.2017 «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830 та Правилами надання послуг з постачання гарячої води, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 № 1182 визначено порядок укладання індивідуальних договорів про надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води. Послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 і 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Обов`язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг одночасно покладено як на споживача (Відповідача), так і на виконавця (Позивача) (п. 1 ч. 2 ст. 7, п. 2 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Згідно ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем. Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії та Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання гарячої води, які є публічними договорами приєднання і укладаються з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, були опубліковані на офіційному вебсайті ТОВ «Євро-Реконструкція» 13 жовтня 2021 року. Договір про надання послуг, який був передбачений чинними нормативно правовими актами на момент виникнення заборгованості між Відповідачами та Позивачем не був укладений, а також заява-приєднання до умов індивідуальних типових договорів Споживачами послуг до ТОВ «Євро-Реконструкція» та мешканцями вказаної квартири з метою їх ідентифікації - не надавалася. Відсутність договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача (Відповідачів) від оплати послуг у повному обсязі. Відповідачі своєчасно з жовтня 2017 року не вносили плату за отримані послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії та з січня 2019 року за отримані послуги з гарячого водопостачання, в результаті чого станом на 01.12.2023 утворилась заборгованість у розмірі 46 111,12 грн. Звернень з приводу ненадання або неналежного надання послуг від Відповідачів протягом спірного періоду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 625 ЦК України на розмір заборгованості нараховано 3% річних у розмірі 1 629,95 грн та інфляційні втрати в розмірі 6 094,94 грн. За відомостями електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» [PERSON] , [INFO] , значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] . Згідно з відомостями, наданими Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дарницької РДА [PERSON] , [INFO] , значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою від 15.02.2024 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі; призначив справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін для розгляду справи по суті в судове засідання; установив сторонам строки для подання заяв по суті справи. 20.03.2024 відповідач-2 подав клопотання про відкладення розгляду справи. 20.03.2024 суд задовольнив клопотання відповідача-2 та відклав розгляд справи на 11 год. 15 хв. 25.04.2024. 28.03.2024 відповідач-1 засобами поштового зв`язку подав відзив на позовну заяву, який надійшов до суду 01.04.2024, зареєстрований за вх. № 23862/24. У відзиві на позовну заяву зазначив таке. Позовні вимоги не визнає, оскільки він не проживає за адресою реєстрації, фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Він з 19.12.2019 не є власником 1/2 частки квартири [ADDRESS] . 04.04.2024 позивач засобами поштового зв`язку подав відповідь на відзив, яка надійшла до суду 08.04.2024, зареєстрована за вх.. №25418/24. У відповіді на відзив позивач зазначив таке. 1). Щодо заяви відповідача про непроживання за місцем реєстрації та відсутності обов`язку сплати коштів за надані послуги. Згідно отриманої відповіді Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, відповідачі зареєстровані та є мешканцями квартири [ADDRESS] відповідно до Витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва, а відповідно вони є споживачами послуг ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» з централізованого опалення та постачання гарячої води та є належними відповідачами по справі. Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Особа може мати кілька місць проживання. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Проживання в іншому місці не звільняє відповідачів від сплати отриманих комунальних послуг, оскільки матеріалами справи підтверджено їх реєстрацію у квартирі, що свідчить про те, що вони є користувачами наданих послуг. Відповідачі у спірний період не зверталися до ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» з відповідними документами, які підтверджують тимчасове непроживання певних споживачів за місцем реєстрації. Також до ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» від відповідачів по справі не надходило у встановленому ст. 27, ст. 28 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» порядку актів-претензій про ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг, отже послуги надавалися в повному обсязі та мають бути оплачені споживачами. Пунктом 7 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», передбачено право виконавця комунальної послуги у разі укладення індивідуального договору про надання комунальної послуги-отримувати інформацію від споживача про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та фактичної кількості осіб, які постійно проживають у житлі споживача (зокрема довідка про осіб, проживаючих за вказаною адресою). Договір про надання послуг, який був передбачений чинними нормативно правовими актами на момент виникнення заборгованості між Відповідачами та Позивачем не був укладений, а також заява-приєднання до умов індивідуальних типових договорів Споживачами послуг до ТОВ «Євро-Реконструкція» та мешканнями вказаної квартири з метою їх ідентифіканії - не надавалася. ТОВ «Євро-Реконструкція» щомісячно, починаючи з липня 2014 року, на адресу усіх споживачів направляє квитанції, в яких крім відомостей про надані послуги та нараховані за надані послуги кошти, зазначається кількість осіб, що проживають у квартирі, порядок нарахування коштів за гаряче водопостачання (по лічильнику чи по нормі споживання на кількість проживаючих осіб) існуючий розмір боргу, у разі його наявності, а також постійно повідомляється про те, що показання квартирних засобів обліку щомісяця мають зніматися споживачами та надаватися виконавцю послуг, із зазначенням номерів телефонів, електронних адрес та наявних сервісів, за допомогою яких здійснюється зв`язок з теплопостачальною організацією. Відповідачі, із заявами щодо незгоди з приводу розміру нарахованих їм згідно направлених квитанцій коштів за надані послуги до позивача не звертались, тому визнавали факт спожитих ними послуг з урахуванням зроблених позивачем нарахувань. 2). Щодо права власності на квартиру зазначили, що борг виник з жовтня 2017 року, а договір дарування 1/2 частки квартири укладено 19.12.2019. 25.04.2024 відповідач-2 подав клопотання про відкладення розгляду справи. Також просив застосувати наслідки спливу позовної давності та відмовити в задоволенні позову 25.04.2024 відповідач-1 подав заяву про проведення судового засідання, яке призначене на 25.04.2024 без його участі. 25.04.2024 суд задовольнив клопотання відповідача-2 та відклав розгляд справи на 15 год. 50 хв. 16.05.2024. У судовому засіданні 16.05.2024 відповідачі заявили клопотання про відкладення розгляду справи для мирного врегулювання спору. 16.05.2024 суд клопотання задовольнив та відклав розгляд справи до 22.07.2024 на 14 год. 30 хв. 16.05.2024 відповідач-2 подав клопотання про витребування у позивача виписки по о/р за період з жовтня 2017 року по листопад 2023 року включно. 22.07.2024 відповідач-2 подав клопотання про відкладення розгляду справи та застосування наслідків спливу позовної давності (зареєстровано судом 23.07.2024 за вх..51431/24). 01.08.2024 позивач засобами поштового зв`язку подав письмові пояснення (надійшли до суду 05.08.2024, зареєстровані за вх.. № 54445/24). У письмових поясненнях позивач зазначив таке. Згідно наявної інформації в квартирі відповідачів обліковується індивідуальний засіб обліку гарячої води заводський № 6916288. Відповідачі в порушення вимог діючого законодавства своєчасно не передають щомісячно виконавцю послуг фактичні показники індивідуального засобу обліку гарячої води. В разі непередання показників індивідуального засобу обліку гарячої води нарахування за послугу з постачання гарячої води відбувається за фактичними показниками будинкового засобу обліку гарячої води відповідно до кількості зареєстрованих осіб. Після подання позовної заяви, відповідачі передали показники індивідуального засобу обліку гарячої води, позивач здійснив перерахунок заборгованості, та просить стягнути солідарно з відповідачів: - заборгованість за послугу з постачання централізованого опалення/постачання теплової енергії за період з 01.10.2017 у розмірі 30 984,98 грн; - заборгованість за послугу з постачання гарячої води за період з 01.01.2019 по 01.12.2023 у розмірі 3 858,98 грн; - 3% річних у розмірі 1 629,95 грн; - інфляційні втрати в розмірі 6 094,94 грн. Позивач зазначив, що позовні вимоги заявлені в межах строку позовної давності. У судове засідання, призначене на 19.09.2024 представник позивача не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі, позовну заяву просить задовольнити. Відповідач-1 у судове засідання не з`явився, про дату, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив, заяв не подав. Відповідач-2 у судовому засіданні 19.09.2024 заперечував проти задоволення позовних вимог повністю, просив застосувати до позовних вимог наслідки спливу позовної давності. Заслухавши відповідача-2, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Щодо клопотання відповідача про витребування доказів, суд зазначає таке. Суд відмовляє в задоволенні клопотання, оскільки предметом спору у цій справі є стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Щодо заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог, суд зазначає таке. У письмових поясненнях (надійшли до суду 05.08.2024 та зареєстровані за вх. № 54445/24) позивач, з урахуванням здійсненого ним перерахунку заборгованості, просив стягнути солідарно з відповідачів: - заборгованість за послугу з постачання централізованого опалення/постачання теплової енергії за період з 01.10.2017 у розмірі 30 984,98 грн; - заборгованість за послугу з постачання гарячої води за період з 01.01.2019 по 01.12.2023 у розмірі 3 858,98 грн; - 3% річних у розмірі 1 629,95 грн; - інфляційні втрати в розмірі 6 094,94 грн. Враховуючи, що згідно з принципом диспозитивності у цивільному судочинстві особа розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, підстав для її неприйняття суд не вбачає. Подальший розгляд справи суд здійснюватиме з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог. Фактичні обставини справи, встановлені судом, норми права, які застосував суд, та мотиви, з яких виходив суд. Надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води до будинку [ADDRESS] здійснюється на підставі ліцензії № 198 від 01.06.2012 (а.с.23). Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. 23.07.2014 в газеті «Хрещатик» (№ 103 (4503)) позивач розмістив повідомлення з пропозицією укладення договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом звернення споживачів до підрозділу теплопостачальної організації із зазначення відповідної адреси. Проект договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води опубліковано на офіційному віснику Київської міської Ради - газеті «Хрещатик» 06.08.2014 (№ 111 (4511)). Відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою відкрито о/р [NUMBER] . Відповідачі-1, 2 не укладали з позивачем договір, однак відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг. У постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 у справі №6-59цс13 зазначено, що відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Отже, підставою для стягнення заборгованості за наданні послуги є встановлення факту користування відповідачами-1, 2 житлово-комунальних послуг. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Згідно з розрахунком заборгованості (з урахуванням зменшеного розміру позовних вимог), внаслідок неналежного виконання відповідачами зобов`язання щодо сплати коштів за отримані послуги, утворилась заборгованість: - заборгованість за послугу з постачання централізованого опалення/постачання теплової енергії за період з 01.10.2017 у розмірі 30 984,98 грн; - заборгованість за послугу з постачання гарячої води за період з 01.01.2019 по 01.12.2023 у розмірі 3 858,98 грн; - 3% річних у розмірі 1 629,95 грн; - інфляційні втрати в розмірі 6 094,94 грн (а.с.92-93). Щодо заявленої відповідачем-2 вимоги про застосування наслідків спливу строку позовної давності, суд зазначає таке. Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За ч. 1 ст. 257 цього Кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Позивач звернувся з цим позовом до суду 25.01.2024. Позивач заявив позовні вимоги про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії за період з 01.10.2017 по 01.12.2023 за постачання теплової енергії та з 01.01.2019 по 01.12.2023 за постачання гарячої води. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 (далі Закон 540-ІХ) розділ ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України доповнено пунктом 3 такого змісту: «3. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину». Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» на усій території України установлено з 12 березня до 3 квітня 2020 карантин. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Отже, починаючи з 12 березня 2020 року строк позовної давності був продовжений на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), тому пропущеною може бути позовна давність лише за вимогами, що виникли до 12 березня 2017 року. Враховуючи, що з 12 березня 2020 року на усій території України було установлено карантин, а відповідно до Закону 540-ІХ під час дії карантину строки звернення до суду, продовжуються на строк дії такого карантину, строк позовної давності за вимогами, заявленими після 12 березня 2017 року є таким, що продовжений відповідно до закону, тому суд не вправі застосувати наслідки спливу строку позовної давності до цих вимог. Підстав для застосування наслідків спливу позовної давності до заявлених вимог відсутні, оскільки позивач здійснював нарахування заборгованості відповідачам за послуги з постачання теплової енергії за період з 01.10.2017 по 01.12.2023 та за послуги з постачання гарячої води за період з 01.01.2019 по 01.12.2023, тобто у межах строку позовної давності. Статтею 541 ЦК України визначено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Суд вважає доводи відповідача-1 щодо відсутності підстав стягнення з нього заборгованості у спірний період необґрунтованими, з огляду на таке. Проживання відповідача-1 в іншому місці не звільняє його від сплати отриманих послуг, оскільки: 1) борг виник з жовтня 2017 року, а договір дарування 1/2 частки квартири укладено у 19.12.2019; 2) матеріалами справи підтверджено місце реєстрації проживання відповідача-1 в квартирі [ADDRESS] , що свідчить про його право користування цим житлом, і, відповідно, наданими за цією адресою послугами. Із заявою про своє непроживання у цій квартирі з метою ненарахування сплати за надані комунальні послуги відповідач-1 до позивача не звертався, тому надані ним разом із відзивом довідки не є підставою для звільнення від оплати за отримані послуги у спірний період та від солідарного обовязку щодо їх оплати. Отже, з відповідачів на користь позивача у солідарному порядку підлягає до стягнення: - заборгованість за послуги з постачання теплової енергії теплової енергії за період з 01.01.2017 по 01.12.2023 у розмірі 30 984,98 грн; - заборгованість за послуги з постачання гарячої води за період з 01.01.2019 по 01.12.2023 у розмірі 3 858,98 грн; - 3% річних, нараховані з 01.10.2017 по 23.02.2022 у розмірі 1 629,95 грн; - інфляційні втрати за період з 01.10.2017 по 23.02.2022 у розмірі 6 094,94 грн, Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідачів 1, 2 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 514,00 грн з кожного.

Outcome: approved