Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-09 00:00:00

У червні 2024 року представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що [INFO] помер дід позивачки [PERSON] , який проживав в [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається із житлового будинку загальною площею 75.90 кв.м. , в тому числі житлове приміщення - 14.20 кв.м., житлове приміщення - 14.40 кв.м. , веранда -11.60 кв.м., кухня- 10.60 кв.м., коридор - 5.40 кв.м., кухня -13.00 кв.м., ванна - 6.70 кв.м., та господарських будівель та споруд, розташованих за адресою : [ADDRESS] , що належало померлому на підставі договору купівлі-продажу , зареєстрованого у Вікторівській сільській раді 09.10.1991 року, за реєстром №35. Представник позивача вважає, що позивачка прийняла спадщину після смерті діда, оскільки проживає та зареєстрована за однією адресою, де і помер спадкодавець. Батько позивачки [PERSON] , який доводився сином померлому, проживав разом з нами за однією адресою, але за свого життя спадщину не оформив, тому позивач залишилася єдиною спадкоємицею після смерті діда. Інших спадкоємців , які б претендували на вказану спадщину не має. Для оформлення спадкових прав на будинок діда позивач звернулась до нотаріуса, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок. На час відкриття спадщини разом з дідусем позивачки по [ADDRESS] проживав його син (батько позивачки) - [PERSON] , її мати - [PERSON] та [PERSON] . Представник вважає, що оскільки батько позивачки, як спадкоємець першої черги, не оформив спадщину діда та помер, то до позивачки мають перейти права на отримання спадкових прав після смерті спадкодавця. Для подальшого утримання та збереження майна позивачу необхідно оформити право власності на спадкове майно, проте іншого шляху, окрім визнання права власності на вказаний житловий будинок в судовому порядку, не існує. Враховуючи наведене, просить встановити факт прийняття спадщини [PERSON] , який помер [INFO] , після смерті [PERSON] , на час її відкриття [INFO] та визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON] , який прийняв спадщину після померлого [INFO] [PERSON] . Ухвалою суду від 18.06.2924 року було відкрито провадження у вказаній справі із призначенням підготовчого судового засідання з повідомленням (викликом сторін). Відповідачу запропоновано подати відзив на позов. Ухвалою суду від 27.08.2024 справу призначено до судового розгляду. Позивач та її представник у підготовче судове засідання не з`явились, заявою від 08.09.2024 року просили розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, відповідач був належним чином повідомлений про судовий розгляд. Згідно із ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання сторін, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] (батько позивача), [INFO] помер [INFO] , що вбачається з копії свідоцтва про смерть серія [NUMBER] . [PERSON] (дідусь позивачки) помер [INFO] , що вбачається з копії свідоцтва про смерть серія [NUMBER] . Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається із житлового будинку загальною площею 75.90 кв.м. , в тому числі житлове приміщення - 14.20 кв.м., житлове приміщення - 14.40 кв.м. , веранда -11.60 кв.м., кухня- 10.60 кв.м., коридор - 5.40 кв.м., кухня -13.00 кв.м., ванна - 6.70 кв.м., та господарських будівель та споруд, розташованих за адресою : [ADDRESS] , що належало померлому на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого у Вікторівській сільській раді 09.10.1991 року, за реєстром №35. Згідно довідки Вікторівського старостинського округу Березівського району Одеської області №62 від 25.01.2024 року у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] [PERSON] та її діти [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . З витягу про зареєстрованих осіб №18 від 11.01.2024 року Старости Березівської міської ради Одеської області вбачається, що [PERSON] , [INFO] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 15.12.2000 року. Позивач [PERSON] звернулась до Березівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини до майна [PERSON] , на що їй надано роз`яснення №432/02-14 від 28.07.2020 року, що у зв`язку з тим, що вона пропустила встановлений ст. 1270 Цивільного кодексу України строк на прийняття спадщини до майна [PERSON] , померлого [INFO] , вона має право звернутись до суду з питання надання додаткового строку для прийняття спадщини або встановлення факту прийняття спадщини вказаного спадкодавця та висзнання права власності на його спадкове майно. Згідно звіту Ширяєвського державного комунального підприємства «БТІ» про оціночну вартість об`єкта нерухомості за адресою: [ADDRESS] від 14.04.2024 року вбачається, що така становить 82547 грн. Відповідно до довідки старости Вікторівського старостинського округу від 24.06.2024 року за №464 вбачається, що громадянин [PERSON] дійсно з 09.12.1998 року на день смерті [INFO] а/з №454 від 22.11.2022 року проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до положень статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз`яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. За змістом ст. 525 ЦК УРСР 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Згідно з ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Як визначено в ст. 548 ЦК УРСР 1963 року, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. За загальними приписами ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, що передбачено статтею 1217 ЦК України. У відповідності до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. В порядку ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст.1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців. Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Статтею 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За положеннями ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Судом було встановлено, що після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , не залишивши заповіту, відкрилася спадщина, до складу якої увійшло наступне спадкове майно, а саме: житловий будинок загальною площею 75.90 кв.м. , в тому числі житлове приміщення - 14.20 кв.м., житлове приміщення - 14.40 кв.м. , веранда -11.60 кв.м., кухня- 10.60 кв.м., коридор - 5.40 кв.м., кухня -13.00 кв.м., ванна - 6.70 кв.м., та господарських будівель та споруд, розташованих за адресою : [ADDRESS] . З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] фактично прийняв спадщину після померлого батька [PERSON] , але за життя не встиг її оформити і, не залишивши заповіту, помер [INFO] . Таким чином, батько позивача [PERSON] як спадкоємець першої черги прийняв спадщину свого батька [PERSON] , фактично вступивши у володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Факт прийняття спадщини іншими спадкоємцями не встановлено. [INFO] [PERSON] помер. Спадкоємцем першої черги є його донька [PERSON] , позивач по справі, яка звернулася до нотаріуса із відповідною заявою про прийняття спадщини. Зважаючи на відмову нотаріуса видати свідоцтва про право на спадщину, іншого шляху окрім звернення до суду за захистом порушеного права у позивача немає та вона правильно у розумінні ст.16 ЦК України обрала спосіб захисту порушеного права. За встановлених обставин, зважаючи на те, що судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач є єдиною спадкоємицею за законом після померлого [INFO] батька [PERSON] , який прийняв спадщину після померлого [INFO] батька [PERSON] , проте за життя не оформив своїх спадкових прав, звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але отримати свідоцтва про право на спадщину не змогла, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, а також те, що ухвалення рішення у справі не призведе до порушення прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Разом з тим, виходячи із принципу диспозитивності, беручи до уваги те, що позивач не заявляла вимог щодо розподілу судових витрат, тому судом це питання не вирішується.

Outcome: approved