Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-10 00:00:00

У квітні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося в суд із позовом до [PERSON] про стягнення суми заборгованості у загальному розмірі 66 381 гривню, зокрема: - за кредитним договором №25517-02/2023 в розмірі 35 990 гривень, з яких: 10 000 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу, 25 990 гривень - сума заборгованості за відсотками; - за кредитним договором №6228778 в розмірі 30 391 гривню, з яких: 11 000 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу, 19 391 гривню - сума заборгованості за відсотками; а також понесених судових витрат (а.с. 1-5). В обґрунтування вказаного позову ТзОВ «ФК «ЄАПБ» зазначило, що 16 лютого 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» (далі - ТОВ «ФК «Інвеструм») та [PERSON] укладено кредитний договір №25517-02/2023, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить п.7 кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін. В п.п.1.1. п.1 даного договору, товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі, на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. 26 вересня 2023 року на підставі договору факторингу №26092023 укладеного між ТОВ «ФК «Інвеструм Груп» (колишня назва ТОВ «ФК «Інвеструм») та ТОВ «ФК «ЄАПБ», у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Інвеструм Груп» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «Інвеструм Груп» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників, зокрема позивач набув право грошової вимоги до відповідача в сумі 35 990 гривень, з яких 10 000 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу, 25 990 гривень - сума заборгованості за відсотками. Вказують, що всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, [PERSON] не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТзОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. Крім того, 30 грудня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (далі - ТОВ «Авентус Україна») та [PERSON] укладено кредитний договір №6228778, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить п.10 кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін. В п.п.2.1. п.2 даного договору, товариство надає клієнту кошти у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані [PERSON] первісному кредитору з метою отримання кредиту. 24 листопада 2023 року на підставі договору факторингу №24112023 укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та) ТОВ «ФК «ЄАПБ», у відповідності до умов якого ТОВ «Авентус Україна» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Авентус Україна» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників, зокрема позивач набув право грошової вимоги до відповідача в сумі 30 391 гривню, з яких 11 000 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу, 19 391 гривня - сума заборгованості за відсотками. Вказують, що всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, [PERSON] не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. Більше того, з моменту отримання прав вимог до відповідача, а саме: з 26 вересня 2023 року та з 24 листопада 2023 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 квітня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою ТОВ «ФК «ЄАПБ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 54). Відповідач [PERSON] своїм правом на відзив не скористався, що передбачено статтею178 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). У судове засідання представник позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» не з`явився, в позовній заяві просив розгляд справи проводити без участі їхнього представника, не заперечив щодо ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів (а.с. 5). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про місце, день та час судового засідання повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №0600279308880, в якому зазначено, що «адресат відсутній за вказаною адресою», а також оголошенням про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме (а.с. 79). Відповідно до частини п`ятої, пункту 2 частини сьомої, пункту 4 частини восьмої, частини одинадцятої статті 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки, зокрема, про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (пункт 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Дані висновки узгоджуються з постановами Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі №757/15603/19 (провадження №61-7187св22), 30 листопада 2022 року у справі №760/25978/13-ц (провадження №61-6788св22), 31 серпня 2022 року у справі №760/17314/17). Відповідно до частини 3 статті 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. В свою чергу, позивач (його представник) скористався вимогами частини 3 статті 211 ЦПК України. Тому, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутності учасників справи, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи №361/8331/18 від 01 жовтня 2020 року. В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні». Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з частиною 4 статті 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому відповідно до статті 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення. У зв`язку з неявкою учасників справи, з підстав, передбачених частиною 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд встановив наступне. Як вбачається з матеріалів справи, що 16 лютого 2023 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту №25517-02/2023 (а.с. 6-9). Як вказано в п.п.1.1.-1.3., 1.7. Розділу 1 даного договору, товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 10 000 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором. Тип кредиту: кредит. Мета отримання кредиту: на власні потреби клієнта. Кредит надається строком на 25 днів, тобто до 12.03.2023. Дата надання кредиту 16.02.2023. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 912,5% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2,50% (процентів) на добу. Кредит надається без забезпечення у вигляді застави. Кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом. Відповідно до п.2.3. Розділу 2 кредитного договору у разі якщо клієнт не сплатив кредит у строк передбачений в п.1.2. цього договору, нарахування процентів здійснюється на загальних умовах за стандартною процентною ставкою (2,5% на добу) з першого дня користування кредитними коштами, при цьому клієнт погоджується, що такий перерахунок процентів за користування кредитом не є односторонньою зміною умов договору. У разі якщо клієнт не сплатив у строк кредит взятий відповідно до умов п.1.4. цього договору (процентна ставка 3,2% на добу), проценти передбачені в пункті 1.4. продовжують нараховуватись за кожний день користування кредитними коштами. Згідно з п.4.3. Розділу 4 договору у разі, якщо клієнт не повернув кредит в строк, зазначений в п.1.2. цього договору та/або в додатку(ах) до цього договору, проценти передбачені в п.2.3 цього договору продовжуються нараховуватися за кожний день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 180 (ста вісімдесяти) календарних днів, починаючи з першого дня прострочення виконання умов договору. Відповідно до додатку №1 до договору про надання фінансового кредиту №25517-02/2023, графік платежів з 16.02.2023 по 12.03.2023, сума кредиту за договором 10 000 гривень, проценти за користування кредитом - 6 250 гривень, загальна сума кредиту становить - 16 250 гривень (а.с. 10). [PERSON] звертався до директора ТзОВ «ФК «Інвеструм» із заявками від 12.03.2023, 23.03.2023, 10.04.2023 на відстрочення виконання зобов`язання за договором про надання фінансового кредиту терміном на 10 днів (а.с. 12-14). Додатковою угодою від 10.04.2023 до договору про надання фінансового кредиту №25517-02/2023 від 16.02.2023 сторони погодили відстрочити виконання зобов`язання за договором на 10 днів, тобто до 19.04.2023. Будь-які нарахування за кредитом на строк дії відстрочення призупиняються, сума заборгованості клієнта становить 13 490 гривень (а.с. 14). В п.п.1.1.-1.2. Розділу 1 договору факторингу №26092023 від 26 вересня 2023 року, який укладено між ТОВ «ФК «ЄАПБ» (Фактор) та ТОВ «Інвеструм Груп» (Клієнт) зазначено, що за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною договору. Перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору (а.с. 15-16). В п.1 Акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №26092023 від 26 вересня 2023 року зазначено, що клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників кількістю 3291, після чого, з урахуванням пункту 1.2. договору факторингу №26092023 від 26 вересня 2023 року, від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей (а.с. 17). Як вказано у витязі з реєстру боржників до договору факторингу №26092023 від 26 вересня 2023 року, боржник [PERSON] , номер кредитного договору 25517-02/2023, сума заборгованості становить 35 990 гривень, з яких: 10 000 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу, 25 990 гривень - сума заборгованості за відсотками (а.с. 18). Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №25517-02/2023 від 16.02.2023, за період з 26.09.2023 по 29.02.2024 залишок заборгованості становить 35 990 гривень, з яких: 10 000 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу, 25 990 гривень - сума заборгованості за відсотками (а.с. 19). Також, 30 грудня 2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено договір №6228778 про надання споживчого кредиту (а.с. 25-30). Як вказано в п.п.1.1.-1.7. Розділу 1 даного договору, укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток «Credit Plus». Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. При цьому, споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до веб-сайту/ІТС товариства. На умовах, встановлених договором, товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту (загальний розмір) складає 11 000 гривень. Тип кредиту - кредит. Строк кредиту 360 днів. Тип процентної ставки - фіксована. Стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4. цього договору. Знижена процентна ставка 0,597% в день та застосовується відповідно до умов. Мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: - за стандартною ставкою на весь строк - 29 653,85% річних; - за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки - 10 169,67% річних. Відповідно до п.3.1. Розділу 3 вказаного договору проценти, що нараховуються за цим договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». В 5.1. Розділу 5 договору зазначено, що сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно Графіка платежів, крім випадку визначеного в п.п.5.3. договору. Згідно додатку №1 до договору про надання споживчого кредиту №6228778 від 30.12.2022, таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит з 30.12.2022 по 25.12.2023, сума кредиту за договором 11 000 гривень, проценти за користування кредитом - 74 207,10 гривень, загальна сума кредиту становить - 85 207,10 гривень (а.с. 30 зворотня сторона). В п.п.1.1.-1.2. Розділу 1 договору факторингу №24112023 від 24 листопада 2023 року, який укладено між ТОВ «ФК «ЄАПБ» (Фактор) та ТОВ «Авентус Україна» (Клієнт) зазначено, що за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною договору. Перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору (а.с. 31-33). В Акті прийому-передачі реєстру боржників №2 за договором факторингу №24112023 від 24 листопада 2023 року зазначено, що клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників №2 кількістю - не зазначено, після чого, з урахуванням пункту 1.2. договору факторингу №24112023 від 24 листопада 2023 року, від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей (а.с. 34). Як вказано у витязі з реєстру боржників №2 до договору факторингу №24112023 від 24 листопада 2023 року, боржник [PERSON] , номер кредитного договору 6228778, сума заборгованості становить 30 391 гривня, з яких: 11 000 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу, 19 391 гривня - сума заборгованості за відсотками (а.с. 35). Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №6228778 від 30.12.2022, за період з 24.11.2023 по 29.02.2024 залишок заборгованості становить 30 391 гривня, з яких: 11 000 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу, 19 391 гривня - сума заборгованості за відсотками (а.с. 36). Звертаючись до суду з позовом, позивач стверджував, що відповідач отримав кредитні кошти, однак, не виконує зобов`язань щодо їх повернення, а відтак порушене право кредитора підлягає захисту. Отож, до виниклих між сторонами правовідносин підлягають застосуванню наступні норми права. Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Відповідно до частин 1, 3, 4, 7 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис, як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Даний факт укладення стосується договору про надання фінансового кредиту №25517-02/2023 від 16 лютого 2023 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та [PERSON] , відповідно до якого, останній отримав фінансовий кредит в розмірі 10 000 гривень із фіксованою процентною ставкою 912,5% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2,50% (процентів) на добу (а.с. 6-9) матеріалами справи підтверджено. Також [PERSON] звертався до директора ТОВ «ФК «Інвеструм» із заявками від 12.03.2023, 23.03.2023, 10.04.2023 на відстрочення виконання зобов`язання за договором про надання фінансового кредиту терміном на 10 днів (а.с. 12-14). Такі його заяви були пов`язані з тим, що кредит надавався строком на 25 днів, тобто до 12 березня 2023 року. Додатковою угодою від 10.04.2023 до договору про надання фінансового кредиту №25517-02/2023 від 16.02.2023 сторони погодили відстрочити виконання зобов`язання за договором на 10 днів, тобто до 19.04.2023. Будь-які нарахування за кредитом на строк дії відстрочення призупиняються, сума заборгованості клієнта становить 13 490 гривень (а.с. 14). Дані активні дії відповідача підтверджують факт отримання вказаного кредиту, а також узгодження з кредитодавцем суми заборгованості та процентів, що в свою чергу дає підстави для задоволення частково позову в межах погодженої суми заборгованості за договором про надання фінансового кредиту №25517-02/2023 від 16.02.2023, а саме: 13 490 гривень, з яких: 10 000 гривень - сума кредиту, 3 490 гривень - сума відсотків за користування кредитом. Крім того, нараховані відсотки за договором про надання фінансового кредиту №25517-02/2023 від 16.02.2023 у сумі 25 990 гривень не підлягають до задоволення, оскільки судом не було встановлено, яким чином вони були нараховані, за якою процентною ставкою, а найголовніше, що вони погоджувалися з позичальником [PERSON] . У Додатковій угоді до договору про надання фінансового кредиту №25517-02/2023 від 16 лютого 2023 року, чітко прописано, що сума відсотків за користування кредитом складає 3 490 гривень станом на 10 квітня 2023 року (строк надання кредиту), і до 19 квітня 2023 року нарахування, на строк дії відстрочення, були призупинені. В цій же Додатковій угоді зазначено, що Клієнт зобов`язується здійснити повернення Кредиту відповідно до умов зміненого Графіка розрахунків, який при матеріалах справи відсутній. Отож, суд вважає необґрунтованим розмір відсотків, які просить стягнути позивач з відповідача за договором про надання фінансового кредиту №25517-02/2023 від 16 лютого 2023 року. Щодо договору №6228778 про надання споживчого кредиту від 30 грудня 2022 року, суд вважає, що в цій частині позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Частиною другою статті 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до положень статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 514 ЦК України передбачає, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (стаття 517 ЦК України). Водночас, суд звертає увагу, що заміна кредитора у зобов`язанні не є беззаперечним підтвердженням того, що до позивача перейшло право вимоги саме на той розмір заборгованості, який зазначено у витязі із Реєстру боржників. За умовами вищевказаного кредитного договору відповідач мав би отримувати кошти шляхом їх перерахування в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки. Проте, матеріали позову не містять доказів на підтвердження того, що відповідач отримував кредитні кошти у визначеному договорі порядку та розмірах, як і інформації про суми їх повернення, для того, щоб суд мав можливість дійти до переконання про обґрунтованість заявлених позивачем вимог. Отож, ТОВ «ФК «ЄАПБ» не надано належних й допустимих доказів на підтвердження отримання [PERSON] кредитних коштів та наявності у нього простроченої заборгованості у зв`язку з користуванням цими коштами. Позивач надав суду розрахунок заборгованості [PERSON] , у якому лише вказано про наявність заборгованості за кредитним договором №6228778 від 30.12.2022, яка складається із основної суми та заборгованості за відсотками, а відтак, суд позбавлений можливості встановити дату надання коштів позичальнику, їх розмір, дати сплати позичальником кредиту, суми таких сплат, порядок нарахування процентів. Окрім цього, самі розрахунки заборгованості, які містять суперечливу інформацію, є внутрішніми документами фінансової установи та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 13 травня 2020 року, справа №219/1704/17, провадження №61-1211св19. У постанові від 26 жовтня 2022 року, справа №333/5483/20, Верховний Суд виснував: «Отже, з урахуванням того, що на підтвердження позовних вимог банк не надав виписки з особового рахунку відповідача, а розрахунок заборгованості, складений банком, який суд першої інстанції помилково вважав належним доказом, таким не є, оскільки не підтверджує здійснення відповідачем фінансових операцій, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач не довів належними та допустимими доказами наявність кредитних відносин з відповідачем та заборгованості у розмірі, вказаному у розрахунку від 15 лютого 2021 року». Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу, що наданий позивачем витяг з Реєстру боржників №2 до договору факторингу №24112023 від 24 листопада 2023 року, не містить підписів сторін, які би підтверджували дійсність переходу прав вимоги до боржника [PERSON] за договором №6228778 про надання споживчого кредиту від 30 грудня 2022 року, неможливо однозначно встановити, що це єдиний документ. Безпосередньо до суду, реєстр боржників №2 до вищевказаного договору факторингу чи його належним чином засвідчена копія, з якої би вбачалося перехід права вимоги за договором №6228778 про надання споживчого кредиту від 30 грудня 2022 року до [PERSON] , позивачем надано не було. Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У відповідності до вимог статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування. При цьому за умовами вищевказаного договору факторингу, фактор мав зобов`язання передати клієнту документацію по Боржниках, зазначених у Реєстрі Боржників №2, що вказує на відсутність перешкод у ТОВ «ФК «ЄАПБ» в наданні до суду доказів на підтвердження розміру отриманих відповідачем кредиту та наявності у [PERSON] простроченої заборгованості у зв`язку з невиконанням останнього кредитних зобов`язань. Отже, саме ТОВ «ФК «ЄАПБ» не довело позов, що є його, а не відповідача, процесуальним обов`язком (статті 12, 13, 81 ЦПК України). Такий висновок узгоджується із позицією Верховного Суду у постанові від 03 серпня 2022 року у справі №156/268/21. Більше того, у своїй позовній заяві до суду представник ТОВ «ФК «ЄАПБ» просив розглянути справу у його відсутність та у подальшому на призначені засідання не з`являвся, клопотання про витребування додаткових доказів та інших документів не заявляв. Відтак, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року, справа №755/18920/18, провадження №61-17205ск19. За таких умов, в ході розгляду справи позивачем не було доведено факту видачі відповідачу кредитних коштів, а також відповідно і користування ними, не встановлено, що до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право вимоги до [PERSON] за договором №6228778 про надання споживчого кредиту від 30 грудня 2022 року, а тому суд доходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених в цій частині вимог. Відповідно до частини першої, пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з вказаним позовом, позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» були понесені судові витрати у сумі 3 028 гривень, що підтверджується наявною в матеріалах справи Платіжною інструкцією №61490 від 05.03.2024 (а.с. 52). Оскільки позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення, то у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесенні судові витрати, а саме: судовий збір в розмірі 615,35 гривень (13 490,00 * 3 028,00 : 66 381,00), пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. Одночасно суд роз`яснює, що відповідно до вимог статті 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. На підставі наведеного та

Outcome: partial