Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-11 00:00:00

представник позивача [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість в сумі 56\~030,79 гривень. Позов обґрунтовує тим, що 22.10.2019 на підставі кредитного договору № 2015582049007, укладеного між сторонами, відповідачці видано кредитну картку з кредитним лімітом в сумі 3\~000 гривень, який було збільшено до 29\~822 гривні. Відповідачка не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк у зв`язку з чим станом на 04.06.2024 має заборгованість в сумі 56\~030,79 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 29\~821,07 гривня та заборгованості за процентами в сумі 26\~209,72 гривень. Умовами кредитного договору передбачено право банку змінювати кредитний ліміт. Позивачем на адресу місця проживання відповідачки була направлена вимога про сплату боргу за кредитним договором, яка останньою не виконана. Постановою КМУ від 11.03.2020 на території України впроваджено дію карантину. 24.02.2022 на підставі Закону України «Про правовий режим воєнного стану» на території України введено воєнний стан. Кредитною карткою відповідачка користувалася і здійснювала платежі до 01.02.2022. Строки позовної давності позивачем не пропущені. Відповідачка подала відзив, в якому не визнала позов у повному обсязі та зазначила, що 22.10.2019 підписала анкету-заяву та паспорт споживчого кредиту. Інших документів не підписувала. Позикодавець має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто з 22.10.2019 до 22.10.2020. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Визначена позивачем заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування позикою включає період з 30.12.2019 до 30.11.2023, який виходить за межі строку кредитування. Таким чином позивачем безпідставно нараховані проценти за період з 23.11.2020 до 30.11.2023. З 22.10.2019 до 22.10.2020 позивачем нараховано відсотків в сумі 2\~526,39 гривень, при цьому нею сплачено 14\~983,47 гривні, що унеможливлює стягнення з неї відсотків. Отримала кредитний ліміт в сумі 3\~000 гривень після чого використовувала карту до 01.02.2022 в споживчих цілях та більше сум від банку не отримувала. У виписці відсутні дані надання кредитного ліміту. Відсутні дані про надходження від позивача грошових коштів. Позивачем надана довідка про збільшення кредитного ліміту, відповідно до якої збільшено також 27.02.2022 та 15.06.2023, в той час коли вона не користувалася карткою, про що вбачається у виписці. Зазначені дані у розрахунку заборгованості не збігаються з даними, зазначеними у виписці. В розрахунку вказано про використання додатково наданих банком грошових коштів в період з 31.01.2020 до 09.06.2020 в сумі 833,65 гривні та надання банком кредитного ліміту в сумі 7\~000 гривень, але в виписці по рахунку не вказано надання банком в цей період додатково суми, зазначені в цих документах, що свідчить про недостовірність довідки про збільшення кредитного ліміту та розрахунку заборгованості. Графік платежів не підписувала, який не стосується кредитування в 2017 році, оскільки кредит вона брала у 2019 році. Також просила застосувати позовну давність. Ухвалою про відкриття провадження у справі від 23.08.2024 відкрите провадження у справі та її призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явилася. В позовній заяві просила розглянути справу за її відсутності. Відповідачка в судове засідання не з`явилася. У відзиві просила розглянути справу без її участі. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 22.10.2019 [PERSON] звернулася до АТ «ПУМБ» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № 2015582049007 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, відповідно до якої вона погодилася з тим, що строк кредитного договору, процентна ставка за користування кредитним лімітом, розмір мінімального платежу та інші умови надання та обслуговування кредитної картки встановлюються відповідно до умов Договору комплексного банківського обслуговування в залежності від типу кредитної картки. Відповідачці був встановлений кредитний ліміт в сумі 3\~000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 47,88 % річних (далі заява від 22.10.2019). В подальшому розмір кредитного ліміту за договором № 2015582049007 був збільшений до 29\~822 гривні, що підтверджується довідкою про збільшення кредитного ліміту. На підтвердження факту укладення кредитного договору позивач надав заяву від 22.10.2019, Публічну пропозицію ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (далі ДКБО) та Паспорт споживчого кредиту. Згідно з наданими позивачем розрахунком заборгованості та випискою по особовому рахунку з 22.10.2019 по 04.06.2024 заборгованість відповідачки за вказаним договором, яким є заява від 22.10.2019, станом на 04.06.2024 складає 56\~030,79 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 29\~821,07 гривня та заборгованості за процентами в сумі 26\~209,72 гривень. Відповідачці була надіслана вимога про сплату заборгованості за вказаним кредитним договором в сумі 56\~030,79 гривень, що підтверджується письмовою вимогою (повідомлення) від 05.06.2024 № КНО-44.2.2/325 та списком № 20240606 ПУМБ_1283. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Відповідно до частини другої статті 8 Закону України від 15.11.2016 № 1734-VIII «Про споживче кредитування» для цілей обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на додаткові та/або супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтями 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши відповідачці платіжну картку з встановленим кредитним лімітом, що підтверджується підписом відповідачки в заяві від 22.10.2019. Відповідачка, у свою чергу, порушила умови кредитного договору, не сплативши своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, внаслідок чого має заборгованість в сумі 56\~030,79 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 29\~821,07 гривня та заборгованості за процентами в сумі 26\~209,72 гривень. За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а тому позов необхідно задовольнити повністю та стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 56\~030,79 гривень. Позивачка у відзиві заявила про застосування позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частин третьої та четвертої статті 267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд встановив, що з даним позовом позивач звернувся до суду 19.08.2024, у зв`язку з чим позовна давність спливла за вимогами за період з 22.10.2019 до 18.08.2021. Проте відповідно до пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Закон України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнений пунктом 12, набрав чинності 02.04.2020. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на території України був встановлений карантин. Дію карантину, встановленого зазначеною постановою, продовжено на всій території України згідно з постановами Кабінету Міністрів України № 392 від 20.05.2020, № 500 від 17.06.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020, № 956 від 13.10.2020, № 1236 від 09.12.2020, № 104 від 17.02.2021, № 405 від 21.04.2021, № 611 від 16.06.2021, № 855 від 11.08.2021, № 981 від 22.09.2021. Карантин був відмінений о 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651. Також відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Вказана норма набрала чинності 17.03.2022 на підставі Закону України від 15.03.2022 № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану». Статтею 64 Конституції України передбачена можливість введення в Україні воєнного або надзвичайного стану. При цьому можуть встановлюватися певні обмеження прав і свобод людини із зазначенням строку дії цих обмежень. Згідно зі статтею 1 Закону України від 12 травня 2015 року № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності. З 24.02.2022 в України діє воєнний стан, підставами якого є Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затверджений Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX (з наступними змінами). Таким чином станом на 19.08.2024 за вимогами за період з 22.10.2019 до 19.08.2024 строк позовної давності продовжений. Суд відхиляє аргументи відповідачки про протиправність нарахування позивачем процентів з 23.10.2020 після закінчення строку договору. Відповідно до паспорту споживчого кредиту строк кредитування становить 12 місяців. Зі спливом вказаного строку продовжується кожного разу на такий самий строк у разі відсутності заперечень будь-якої із сторін. Враховуючи те, що відповідачкою не надані суду докази подання нею позивачу заперечень щодо продовження строку кредитування, суд дійшов висновку про те, що строк кредитного договору автоматично продовжувався 22.10.2020, 22.10.2021, 22.10.2022 та 22.10.2024 на строк 12 місяців кожного разу. За цих же обставин суд не бере до уваги її аргументи про те, що вона не користувалася кредитною карткою в період збільшення кредитного ліміту, а саме 27.02.2022 та 15.06.2023, оскільки факт не користування кредитною карткою не впливає на обов`язок відповідачки сплачувати заборгованість за кредитом. Також суд відхиляє її аргументи про неможливість стягнення із неї процентів за користування кредитом, враховуючи сплату нею за період з 22.10.2019 до 22.10.2020 відсотків в сумі 14\~983,47 гривні. Перевіривши розрахунок заборгованості та виписку/особовий рахунок з 22.10.2019 по 04.06.2024, суд дійшов висновку, що при визначені розміру заборгованості, в тому числі заборгованості по процентам, позивачем були враховані сплачені відповідачкою платежі на погашення заборгованості за кредитним договором. Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58), згідно з якою, принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). Враховуючи вищевказане та задоволення позову із зазначених судом підстав, суд вважає недоцільним надавати детальну відповідь на інші аргументи відповідачки. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 2\~422,40 гривні.

Outcome: approved