Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до Верховинського районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного 25.03.2009 року, про що складено актовий запис № 384 у відділі реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції. Підставою звернення до суду з даним позовом є те, що сторони у відділі реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції зареєстрували шлюб 25.03.2009 року, про що складено актовий запис №384. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають з відповідачем. Спільне життя між сторонами не склалося через відсутність розуміння, різні погляди на майбутнє та вирішення сімейних проблем. Вони втратили взаємну довіру та любов один до одного. Позивач та відповідач перестали вести спільне господарство на початку 2019 року, а їх шлюб фактично припинений та існує лише формально. Подальше спільне життя та збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача та є недоцільним. Ухвалою суду від 30.07.2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Від сторони відповідача до суду 22.08.2024 року поступив відзив на позовну заяву (а.с.26-29), в якому вона просила відмовити у задоволенні позовної заяви за безпідставністю. Відповідач у відзиві вказувала про те, що у 2019 році, зважаючи на відсутність роботи в Україні позивач поїхав на роботу до Республіки Польща. До початку повномасштабного вторгнення, а саме до кінця 2021 року позивач приїжджав до сім`ї кілька разів на рік. У серпні 2024 року відповідач мала намір поїхати до чоловіка з дітьми на відпочинок, в зв`язку з чим виготовила їм закордонні паспорти. В подальшому сім`я мала вирішити питання про спільне проживання за кордоном. З цією метою навесні 2024 року позивач надав дозволи дітям для перетину кордону та інші документи. Позовна заява для відповідача виявилася абсолютною несподіванкою, оскільки за кілька днів до цього подружжя планувало спільний відпочинок. Всі ці роки позивач пересилав кошти відповідачу на різні побутові потреби та утримання дітей. Після повідомлення про виклик до суду, відповідач намагалася зв`язатися з позивачем, однак замість нього трубку бере невідома жінка, яка представляється нареченою позивача. І саме з її ініціативи подано позов до суду. Позиції позивача так і не почула, проживання в різних країнах не може свідчити про припинення шлюбу, припиняти шлюб подружжя не мало намірів. Також відповідач зауважила, що з жовтня 2021 року позивач не в`їжджав в Україну, не міг бути в м. Вінниця чи інших містах України, а тому не зрозуміло ким міг бути укладений договір з адвокатом, який вказаний представником в його справі. Відповідач посилається на те, що для розірвання шлюбу повинна бути воля саме позивача, а виходячи з наведених обставин, на її думку, є всі сумніви в тому, що позов подано одним з подружжя та що позов відповідає волі позивача і суперечить інтересам одного з подружжя. Крім того, позивач та її представник просили вирішити питання про витребування таких документів, а саме: від позивача - оригіналу свідоцтва про шлюб; від представника позивача - договір про надання правничої допомоги [PERSON] від 08.02.2024 року за № 19-2024 року; від адміністрації Державної прикордонної служби України (вул. Володимирська, 26, м. Київ, 01601, Україна) - інформацію про перетин кордону України [PERSON] в період з 1 січня 2019 року по 30.07.2024 року та [PERSON] в період з 01.02.2024 року по 10.08.2024 року. Від позивача на електронну пошту суду 13.09.2024 року поступила додаткова заява підписана його цифровим підписом (а.с.55-56), в якій він вказав, що представник ознайомив його з відзивом на позовну заяву, в зв`язку з чим вказав, що у лютому 2024 року після попередньої консультації з адвокатом ним було укладено договір про надання правничої допомоги №19-2024 від 08.02.2024 року, вони обмінялися примірниками договору засобами поштового зв`язку. Ідентифікацію його, як клієнта, адвокат здійснив через «Дію» шляхом перевірки відповідних документів внутрішніми програмними засобами. Після цього він просив адвоката не подавати позовну заяву про розірвання шлюбу поки не вирішить інакше. У липні 2024 року він вирішив подати позовну заяву, з чим і звернувся до адвоката, вимоги та зміст позовної заяви, поданої його представником, підтримує в повному обсязі. Звернув увагу, що адвокат Бурдига В.О. уповноважений ним здійснювати всі процесуальні дії в межах представництва його інтересів у справі щодо розірвання шлюбу. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи з врахуванням ч.5 ст. 130 ЦПК України повідомлені належним чином (а.с.46), позивач в додатковій заяві поданій до суду електронною поштою просив розглядати справу без його участі, строку на примирення не надавати (а.с.56). Відповідач та її представник у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи з врахуванням ч.5 ст. 130 ЦПК України повідомлені належним чином (а.с.45), у відзиві на позовну заяву вказали про розгляд справи за їх відсутності (а.с.29). Такі дії не суперечать вимогам\~ст.211 ЦПК України, згідно з якою учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно з ч.1\~ст.223 ЦПК України\~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. У ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~закріплено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.6 ст.259 ЦПК України, у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи. Згідно з ч.ч.4,5ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Враховуючи наведені вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 13.09.2024 року, є дата складення повного судового рішення\~17.09.2024 року. Враховуючи вищевказане, вивчивши матеріали даної справи, суд приходить до такого висновку. Щодо клопотання сторони відповідача про витребування від позивача - оригіналу свідоцтва про шлюб, виданого 06.12.2023 року Комунарським відділом ДРАЦС у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) серії І-ЖС за № 310071, слід зазначити, що згідно з ст. 177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб, а також зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). За ч.2 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством (ч.4 ст. 95 ЦПК України). Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення (ч.5 ст. 95 ЦПК України). Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги (ч.6 ст. 95 ЦПК України). Встановлено, що представник позивача - адвокат Бурдига В.О. додав до позовної заяви посвідчену ним копію свідоцтва про шлюб, виданого повторно, а також у позовній заяві вказав про те, що оригінал свідоцтва про шлюб знаходиться у відповідача. Таким чином, витребування у позивача оригіналу свідоцтва про шлюб, виданого 06.12.2023 року Комунарським відділом ДРАЦС у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) серії І-ЖС за № 310071 є порушенням принципу верховенства права, права на справедливий суд, суперечить завданням цивільного судочинства, що узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній в постанові від 19.10.2022 року в справі №526/442/22, провадження №61-6895св22. Також суд звертає увагу, що стороною позивача до позовної заяви долучено належно завірену копію свідоцтва, виданого повторно, про шлюб, який зареєстровано між сторонами 25.03.2009 року, про що складено актовий запис №384 відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління Міністерства юстиції (а.с.4). Одночасно стороною відповідача долучено до відзиву на позовну заяву про розірвання шлюбу належно завірену копію свідоцтва про шлюб, укладеного сторонами 25.03.2009 року, про що складено актовий запис №384 відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції (а.с.34). Таким чином, сторонами не оспорюється факт укладення між ними шлюбу 25.03.2009 року, про що складено актовий запис №384 відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, який не розірвано на час ухвалення судом цього рішення. Враховуючи вищезазначене, суд постановив відмовити в задоволенні клопотання сторони відповідача про витребування від позивача позивача оригіналу свідоцтва про шлюб, виданого 06.12.2023 року Комунарським відділом ДРАЦС у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) серії І-ЖС за № 310071. З приводу клопотання сторони відповідача про витребування від представника позивача - договору про надання правничої допомоги [PERSON] від 08.02.2024 року за № 19-2024 року слід зазначити, що згідно з ч.1 ст. 60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник. За ч.4 ст. 62 ЦПК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Відповідно до ч.1 ст. 64 ЦПК України, представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Згідно з ч.2 ст. 175 ЦПК України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи. Відповідно до ч.7 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача. Із матеріалів справи вбачається, що позовна заява [PERSON] про розірвання шлюбу підписана представником - адвокатом Владиславом Бурдига. До позовної заяви долучено ордер адвоката Бурдига В.О. від 21.02.2024 року на представництво інтересів [PERSON] у Верховинському районному суді Івано-Франківської області, в якому зазначено, що договором про надання правової (правничої) допомоги повноваження адвоката не обмежуються. Таким чином, до позовної заяви додано документи, які посвідчують повноваження адвоката Бурдиги В.О. як представника позивача, визначені у ст.ст. 62, 177 ЦПК України для підписання та подання до суду позову про розірвання шлюбу від імені клієнта. Тобто, представник позивача - адвокат Бурдига В.О. не мав встановлених законом процесуальних перешкод та обмежень на подання відповідного позову. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.07.2021 року в справі № 607/10879/20. Враховуючи вищезазначене, суд постановив відмовити в задоволенні клопотання сторони відповідача про витребування від представника позивача договору про надання правничої допомоги [PERSON] від 08.02.2024 року за №19-2024. З приводу клопотання сторони відповідача про витребування від адміністрації Державної прикордонної служби України (вул. Володимирська, 26, м. Київ, 01601, Україна) інформації про перетин кордону України [PERSON] в період з 1 січня 2019 року по 30.07.2024 року та [PERSON] в період з 01.02.2024 року по 10.08.2024 року слід зазначити, що відповідно до ч.1, ч.2 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У клопотанні повинно бути зазначено:\~який доказ\~витребовується; обставини,\~які може\~підтвердити цей\~доказ,\~або аргументи,\~які він\~може спростувати; підстави,\~з яких\~випливає,\~що цей\~доказ має\~відповідна особа; вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу. Зважаючи на наведене, клопотання про витребування від ДПС інформації про перетин кордону України позивачем не відповідає вказаним вимогам норм процесуального права, а саме витребування такої інформації не підтвердить жодних обставин, що стосуються волевиявлення сторін щодо перебування у шлюбі. Враховуючи вищезазначене,\~суд постановив\~відмовити в\~задоволенні клопотання\~сторони відповідача\~про витребування\~від адміністрації Державної прикордонної служби України інформації про перетин кордону України [PERSON] в період з 1 січня 2019 року по 30.07.2024 року та [PERSON] в період з 01.02.2024 року по 10.08.2024 року Щодо розгляду позовних вимог про розірвання шлюбу суд зазначає, що право на звернення до суду закріплено у\~Конституції України, відповідно до ст. 124 якої юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.\~\~ У ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16\~ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Реалізуючи передбачене ст.64 Конституції України\~право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Згідно з вимогами ст. ст.77,81\~ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Як вбачається з матеріалів справи, спір виник з приводу сімейних відносин щодо припинення шлюбу. Встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 25.03.2009 року, про що складено актовий запис №384 відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції (а.с.4,34). Під час перебування у шлюбі в сторін народилися діти, а саме син - [PERSON] , [INFO] (а.с.8), та дочка - [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). Згідно зі ст.112\~Сімейного Кодексу (далі - СК) України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За змістом ст.55\~СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносини, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч.3,4 ст. 56 СК). Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу, оскільки шлюб носить формальний характер, заперечував щодо надання судом строку на примирення. Відповідач також не звертався до суду з клопотанням про надання строку на примирення. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. На підставі наведеного, з урахуванням особливого характеру сімейних відносин та їх об`єктивну недоступність для оточуючих, беручи до уваги, що позивач не бажає зберегти їх сім`ю та наполягає на розлученні, суд не може покласти на нього обов`язок збереження сім`ї при наявності категоричного заперечення цього. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. У додаткові заяві поданій до суду 13.09.2024 року позивач просив судові витрати покласти на відповідача. У ст.\~265\~ЦПК України закріплено, що у рішенні суду зазначаються розподіл судових витрат. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до ст. 141\~ЦПК України. Відповідно до ч.1 та п.1.ч.2 ст.141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, оскільки позов підлягає до задоволення, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого ним судового збору при зверненні до суду в розмірі 1211,20 гривень. На підставі наведеного,

Outcome: approved