Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Синельниківської міської ради Дніпропетровської області про визнання права приватної власності обґрунтовуючи його тим, що 17 жовтня 2002 року між нею та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу 1/2 частки житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , яка належала їй на підставі договору дарування, посвідченого 04.10.1980 Синельниківською держнотконторою за реєстром №395. Відповідно до даного договору вона передала [PERSON] 4700 гривень, а вона передала їй у власність зазначене нерухоме майно і зобов`язалась вчинити дії, необхідні для нотаріального оформлення укладеного між ними договору купівлі-продажу про що склали розписку. Зі свого боку вона виконала усі умови договору, передавши [PERSON] грошові кошти та отримавши у власність 1/2 частку житлового будинку, проте [PERSON] невдовзі захворіла і посилаючись на поганий стан здоров`я, свої зобов`язання здійснити дії, необхідні для нотаріального оформлення договору передбачені договором не виконала, а 16 листопада 2009 року померла. Фактично вона володіє своєю часткою у даному будинку з 17 жовтня 2002 року, на свій розсуд та за власні кошти робить у ньому ремонт і облаштовує, проживає у цьому будинку. Просить визнати дійсним договір купівлі-продажу 1/2 частки житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , укладений 17 жовтня 2002 року між [PERSON] та [PERSON] , а також визнати за нею право приватної власності на 1/2 частку житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Представник позивача [PERSON] до початку судового засідання надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю та просить задовольнити. Представник відповідача [PERSON] до початку судового засідання надала заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Суд, розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до договору дарування, посвідченого 04.10.1980 Синельниківською держнотконторою за реєстром № 395, [PERSON] належить 1/2 частка житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . 17 жовтня 2002 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу 1/2 частки житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] на підставі договору дарування, виданого нотконторою 04.10.1980 за р.№395, при цьому [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти у розмірі 4700 грн. Також [PERSON] , зобов`язалась оформити договір купівлі-продажу в нотаріальному порядку не пізніше 31 грудня 2002 року. 12 березня 2004 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , укладений 01 серпня 1997 року за реєстром 121, розірвано та після розірвання шлюбу [PERSON] повернуто дошлюбне прізвище « [PERSON] », що підтверджується повторним свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 24 квітня 2002 року та свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 12 березня 2004 року. [INFO] [PERSON] померла. що підтверджується копією актового запису про смерть №483, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Синельникове Синельниківського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області 16.11.2009. Відповідно до повідомлення Першої синельниківської державної нотаріальної контори Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) №01-16/651 від 12 серпня 2024 року спадкова справа після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , не заводилась. Розпорядженням голови Синельникіської міської ради Дніпропетровської області Зражевського Д.І. №31-р від 16 лютого 2016 року [ADDRESS] . Згідно з ч. 1\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину передбаченими п.4\~ст. 203 ЦК України\~правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ч.2\~ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Статтею 657 ЦК України\~встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ч. 3\~ст. 640 ЦК України\~договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Пленум Верховного Суду України в п. 13\~постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року №9\~роз`яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2\~ст. 220 ЦК України\~не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. ст.\~210,\~640 ЦК України\~пов`язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін. З 01 січня 2013 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якого частину третю статті 640 ЦК України викладено в новій редакції, згідно з якою договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним із дня такого посвідчення, а з частини другої статті 657 ЦК України виключено слова «та державної реєстрації». Таким чином, положення\~статті 220 ЦК України\~можливі до застосування за умови укладення таких правочинів після набрання чинності вищезазначеного Закону. Отже, після вказаної дати, договір купівлі-продажу нерухомості в силу\~ст. 657 ЦК України\~підлягав лише нотаріальному посвідченню, тому може бути визнаний судом дійсним на підставі ч. 2\~ст. 220 ЦК України. Однією з умов застосування ч. 2\~ст. 220 ЦК України\~та визнання правочину дійсним в судовому порядкує встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Верховний Суд\~України в своїй Постанові від 04 жовтня 2017 року зазначив, що однією з умов застосування частини другої\~статті 220 ЦК України\~та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість. Суд, дослідивши надані письмові докази в сукупності, дійшов висновку, що між позивачем [PERSON] та померлою [PERSON] виникли договірні відносини з приводу купівлі-продажу 1/2 частки житлового будинку, від нотаріального посвідчення якого одна із сторін ухилилася, а тому позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved