Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-18 00:00:00

29.05.2024 до Самарського районного суду м. Дніпропетровська від [PERSON] надійшла заява про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій вона з урахуванням уточнень просить суд: - встановити факт належності [PERSON] , [INFO] , Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ДП № 025602, виданого 07 лютого 2003 року на підставі розпорядження голови Магдалинівської районної державної адміністрації № 697-р від 07 листопада 2002 року, на земельну ділянку площею 3.420 га, розташовану на території Казначеївської сільської ради, земельні ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та зареєстрованої в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за МД № 12077, кадастровий номер 1222383300:01:027:0615 виданого на ім`я « [PERSON] »; - стягнути з Новомосковської районної державної адміністрації на користь [PERSON] , витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9000,00 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 605,60 грн., всього 9605,60 грн. І. Стислий виклад позиції заявника, заінтересованих осіб. Вимоги заяви обґрунтовані тим, що [PERSON] , [INFO] , згідно розпорядження голови Магдалинівської районної державної адміністрації № 697-р від 07 листопада 2002 року була передана у приватну власність земельна ділянка № [NUMBER] , площею 3.420 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельна ділянка розташована на території Казначеївської сільської ради, що підтвержується Державним актом на право приватної власності на землю серії 1-ДП № 025602 від 07.02.2003 року. В державному акті в прізвищі заявниці міститься помилка, адже акт видано на ім`я « [PERSON] », хоча вірно [PERSON] , як зазначено в паспорті громадянина України. Дана обставина створює перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні належною заявниці земельною ділянкою. 05 квітня 2024 року вона звернулась до Новомосковської районної державної адміністрації Дніпропетровської області з метою отримання належним чином завіреного архівного витягу з розпорядження голови Магдалинівської райдержадміністрації Магдалинівського району Дніпропетровської області від 07.11.2002 № 697-Р «Про передачу земельних часток (паїв) та видачу державних актів на право приватної власності на землю по колишньому КДСП «Дружба» Казначеївської сільської ради було надано архівний витяг зі списків громадян, відповідно до якого прізвище заявниці зазначено як [PERSON] . Заявниця усно звернулась до відділу Держгеокадастру, де їй було роз`яснено, що 01.01.2013 року набрав чинності Закон України «Про Державний земельний кадастр» від 07.07.2011 року № 3613-VI та, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення та спрощення процедури державної реєстрації земельних ділянок та речових прав на нерухоме майно» від 04 липня 2012 року № 5037-VI, Постанови Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» та Указу Президента України від 05.10.2011 року № 965/2011 «Про внесення зміни до Положення про державне агенство земельних ресурсів України», повноваження Держземагенства України та його територіальних органів в частині державної реєстрації прав на земельні ділянки припинені, виправлення/зміни до державних актів не вносяться та рекомендовано звернутись до суду (а.с. 47-52). У судовому засіданні заявник подану заяву підтримав та просила її задовольнити. 08.08.2024 до суду через систему «Електронний суд» та 18.09.2024 засобами поштового зв`язку до суду надійшли аналогічні пояснення представника Новомосковської районної державної адміністрації, в яких зазначає, що згідно поданих документів, відомості щодо прізвища заявника, яке зазначене в паспорті громадянина України не збігається з відомостями, які містяться в Державному акті на право приватної власності на землю від 07.02.2003, виданного Магдалинівською районною державною адміністрацією. Відповідно до ч. 1 ст. 126 Земельного кодексу України (у редакції від 01.01.2002, яка була чинною на момент видачі державного акту) право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Враховуючи подальші зміни законодавства, а саме, у зв`язку з набранням чинності Закону України «Про Державний земельний кадастр» (Закон № 3613) державні акти на землю не видаються з 1 січня 2013 року. У зв`язку із внесеними змінами щодо процедури оформлення прав власності на земельні ділянки, а також з відсутністю відповідних законодавчих актів, починаючи з 2013 року, видача нових державних актів на землю замість тих, що містять орфографічні та технічні помилки, на сьогоднішній день є неможливим. Також, представник зазначає, що враховуючи норми ЦПК України, у разі задоволення заяви, що розглядається у порядку окремого провадження у справі про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, розподіл судових витрат по сплаті судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, необхідно віднести на рахунок заявника - [PERSON] (а.с. 61-63, 69-70). ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. 03 червня 2024 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська відкрито провадження у цивільній справі за заявою [PERSON] , заінтересована особа: Магдалинівська селищна рада, про встановлення факту, що має юридичне значення (а.с. 38). 24.06.2024 засобами поштового зв`язку від [PERSON] до суду надійшло клопотання про заміну заінтересованої особи з Магдалинівської селищної ради на Новомосковську районну державну адміністрацію та відповідно уточнена заява про встановлення факту (а.с. 43-52). У судовому засіданні 24.07.2024 судом замінено заінтересовану особу з Магдалинівської селищної ради на Новомосковську районну державну адміністрацію (а.с. 58). Під час розгляду справи судом заслухано пояснення заявника, досліджено письмові докази, що містяться в матеріалах справи. 19.09.2024 року в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що відповідно до паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 28 квітня 1998 року, [INFO] народилась [PERSON] (а.с. 7-11). З довідки про присвоєння ідентифікаційного номера ДПА у Самарському районі м. Дніпропетровськ від 24.11.1997 року вбачається, що [PERSON] одержала ідентифікаційний номер [NUMBER] , дата занесення до Державного реєстру фізичних осіб - 20.12.1996 року (а.с. 12). 07 лютого 2003 року на підставі розпорядження голови Магдалинівської районної державної адміністрації №697-р від 07 листопада 2002 року, [PERSON] видано державний акт серії І-ДП №025602 на право приватної власності на земельну ділянку площею 3,420 га, розташованої на території Казначеївської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право власності на землю за МД № 12077 (кадастровий номер земельної ділянки 1222383300:01:027:0615) (а.с. 13-14). Як вбачається з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-6500073662024 від 03.04.2024 вбачається, що [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка (кадастровий номер 1222383300:01:027:0615), розташована: Дніпропетровська область, Новомосковський район, Магдалинівська селищна рада, видано Державний акт від 07.02.2003 І-ДП 025602 на підставі розпорядження голови Магдалинівської районної державної адміністрації № 697-р від 07 листопада 2002 року (а.с.15-25). Відповідно до копії розпорядження голови Магдалинівської районної державної адміністрації від 07.11.2002 № 697-Р «Про передачу земельних часток (паїв) та видачу державних актів на право приватної власності на землю по колишньому КДСП «Дружба» Казначеївської сільської ради та додатку до нього (архівного витягу) вбачається, що [PERSON] відведена земельна ділянка площею 3,42 га (пай [NUMBER]) (а.с. 27-28). ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 294 ЦПК України під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає заяви про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Відповідно до ст. 263 ЦПК України законним і обґрунтованим є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права та на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Відповідно до п. 1, п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до листа ВСУ від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте, сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Відповідно до частини 1 статті 126 Земельного кодексу України (у редакції від 01.01.2002, яка була чинною на момент видачі державного акту) право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Враховуючи подальші зміни законодавства, а саме, у зв`язку з набранням чинності Закону України «Про Державний земельний кадастр» (Закон № 3613) державні акти на землю не видаються з 1 січня 2013 року. Пунктом 5 розділу VII прикінцевих та перехідних положень цього Закону були внесені зміни до законодавчих актів України, зокрема до статті 126 Земельного кодексу України згідно якого, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», яка набрала чинність з 01.01.2013. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до пункту 4.1. наказу Державного комітету України із земельних ресурсів від 22.06.2009 № 325 «Про завтердження Інструкції про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою» (який втратив чинність на підставі Наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 09.09.2013 №537) виправлення орфографічних або технічних помилок у бланку та державному акті не допускається. У разі виявлення орфографічних або технічних помилок на стадії заповнення, підписання та реєстрації бланка такий комплект бланків вважається зіпсованим (пункт 4.2. Наказу). Зіпсований комплект бланків протягом 5 робочих днів за актом приймання-передавання та з відповідним супровідним листом (із зазначенням суті допущених орфографічних або технічних помилок) із дотриманням норм законодавства у сфері бухгалтерського обліку та обігу документів суворого обліку повертається до відповідного територіального органу Держкомзему (абзац 2 пункту 4.2. Наказу). У разі виявлення у виданому державному акті орфографічних або технічних помилок землевласником (землекористувачем) такий землевласник (землекористувач) звертається до відповідного територіального органу Держкомзему із заявою (клопотанням) про видачу нового державного акта (пункт 4.4. Наказу). У заяві (клопотанні) відображається суть виявлених помилок (абзац 2 пункту 4.4. Наказу). До заяви (клопотання) додаються: копія такого державного акта, копія акта приймання-передавання межових знаків на зберігання; копія акта перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності; копія документа, на підставі якого набуто право на землю (абзац 3 пункту 4.4. Наказу). Новий державний акт видається протягом 15 робочих днів з дати надходження вищезазначених документів до територіального органу Держкомзему за рахунок органу, який здійснив реєстрацію такого державного акта (пункт 4.5.Наказу). При видачі нового державного акта державний акт, у якому було допущено помилку, повертається до відповідного територіального органу Держкомзему і вважається зіпсованим (пункт 4.6. Наказу). Отже, у зв`язку із внесеними змінами щодо процедури оформлення прав власності на земельні ділянки, а також з відсутністю відповідних законодавчих актів, починаючи з 2013 року, видача нових державних актів на землю замість тих, що містять орфографічні та технічні помилки, на сьогоднішній день є неможливим. Таким чином, оцінюючи досліджені по справі докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності в їх сукупності, суд приходить до висновку, що правовстановлюючий документ, а саме: Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ДП № 025602, виданий 07 лютого 2003 року, дійсно належить заявниці [PERSON] , [INFO] . Та неузгодженість, яка виникла у написанні прізвища заявниці, не може бути усунута іншим шляхом, ніж звернення до суду та перешкоджає їй в реалізації права власності, зокрема і розпорядження земельною ділянкою, а отже заява підлягає задоволенню. З приводу розподілу судових витрат, суд зазначає, наступне. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 7 ст. 294 ЦПК України передбачено, що при ухваленні судом рішення у справі окремого провадження, судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Отже у задоволенні вимоги заявника про стягнення з Новомосковської районної державної адміністрації на користь [PERSON] , витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9000,00 грн. та витрат по сплаті судового збору в сумі 605,60 грн., всього 9605,60 грн., слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial