Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-15 00:00:00

14.05.2024 року позивач засобами поштового зв`язку через свого представника звернувся до суду із відповідною позовною заявою, в якій просив суд змінити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь відповідачки на утримання спільної дитини сторін по справі - [PERSON] , [INFO] , на підставі судового наказу Васильківського міськрайонного суду Київської області у справі №362/5166/22 від 08.02.2023 року з урахуванням ухвали Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14.03.2023 року про виправлення помилки у виконавчому документі з 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) позивача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття, на 1/6 частку заробітку (доходу) позивача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що місячно та до досягнення дитиною повноліття та визначити спосіб отримання аліментів наступним чином: 1/2 частину аліментів продовжувати стягувати з позивача на користь відповідачки на утримання спільної дитини сторін у справі, а іншу 1/2 частину аліментів перераховувати на рахунок самої дитини, відкритий в державному ощадному банку України у порядку ч.2 ст.186 ЦПК України. Підставою позову позивач зазначив зміну його матеріального становища, а саме наявність у нього матері [PERSON] , догляд за якою здійснює саме позивач, хвороб, які потребують дороговартісного лікування самому позивачу та не зважаючи на висновок третьої особи по справі, наявність фактів, які підтверджують нецільове використання аліментів, які стягуються з позивача в примусовому порядку, на користь відповідача. Ухвалою судді від 10.06.2024 року провадження у справі було відкрито у загальному позовному провадженні, призначено підготовче провадження, наданий відповідачці час для подання відзиву та зустрічної позовної заяви, а третій особі -письмових пояснень, здійснено виклик сторін у судове засідання, змінено неналежну третю особу у справі на належну (т.1, а.с.41-42). Ухвалою суду від 01.07.2024 року підготовче провадження у справі було відкладено неявку сторін по справі, прийнято до розгляду поданий відповідачкою відзив на позовну заяву, наданий сторонам у порядку п.12 ч.2 ст.197 ЦПК України строк для подання відповіді на відзив та заперечення (т.1, а.с.73-74). У вказаному відзиві відповідачка просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю через їх безпідставність з боку позивача та відсутність доказів на підтвердження заявлених позовних вимог. 18.07.2024 року на адресу суду надійшла надіслана засобами поштового зв`язку з боку представника позивача адвоката Вторнікової Наталії Олександрівни заява про поновлення строку для подання відповіді на відзив з боку сторони позивача разом із самою відповіддю на відзив відповідачки від 26.06.2024 року разом із додатками та доказами направлення вказаних документів іншим учасникам справи (т.1, а.с.85-137, 142-146). 23.07.2024 року на адресу суду надійшло заперечення з боку відповідачки з додатками (т.1, а.с.148-165). Ухвалою суду від 24.07.2024 року надано представниці позивача дозвіл на участь у розгляді справи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою власних засобів зв`язку на усьому протязі розгляду справи у Первомайському міськрайонному суді Харківської області у даному складі суду (т.1, а.с.166-167). Ухвалою суду від 24.07.2024 року відмовлено у продовженні строку для подання відповіді на відзив з боку відповідача, у зв`язку з чим документ під назвою відповідь на відзив долучений до матеріалів справи як письмові пояснення у порядку ст.43 ЦПК України. Теж саме застосовано до суду відносно надіслано відповідачкою заперечення. Прийнято до розгляду декілька доказів з боку позивача та відповідача, отриманих сторонами після відкриття провадження, в прийнятті інших поданих доказів відмовлено через їх не подання разом із первинними заявами по суті позову (позовної заяви та відзиву на нього) (т.1, а.с.170-171). Так, зокрема, прийняті як докази копії довідки військової частини [NUMBER] від 13.06.2024 року про нараховане грошове забезпечення позивачу за період з 01.01.2024 року до 13.06.2024 року (т.1, а.с.108), відповіді адвокату Вторніковій Н.О. від КЗ «Первомайський заклад дошкільної освіти №14 «Барвінок» від 22.05.2024 року (т.1, а.с.116), відповіді адвокату Вторніковій Н.О. від КЗ «Первомайський заклад дошкільної освіти №14 «Барвінок» від 13.06.2024 року (т.1, а.с.117), відповіді адвокату Вторніковій Н.О. від відділу культури та туризму Первомайської міської ради Харківської області від 14.06.2024 року (т.1, а.с.118), які були отримані вже після подання позовної заяви, квитанції про оплату від 19.06.2024 року на суму 31965,00 грн. У вказаних письмових поясненнях з боку сторін встановлено, що вони підтримують свої доводи, наведені раніше, та просять суд врахувати: з боку позивача - витрати на проходження медичних остежень та купівлю ліків, з боку відповідачки - той факт, що вказані витрати не погіршуюють матеріальне становище позивача. 06.08.2024 року на адресу суду з боку позивача надійшли письмові пояснення у судовій промові разом із 21 долученими до неї доказами та доказами направлення вказаної промови відповідачці по справі (т.1, а.с.176-221). Ухвалою суду від 07.08.2024 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено до розгляду по суті (т.1, а.с.224-225), відмовлено у прийнятті доказів, поданих 06.08.2024 року, окрім копії довідки про грошове забезпечення та додаткові винагороди позивача від 13.06.2024 року (т.1, а.с.188), витрати з картки у період з 15.05.2024 року до 14.06.2024 року при відрядженні позивача (т.1, а.с.215) та витяг з реєстру нерухомості щодо відсутності у позивача права власності на нерухоме майно (т.1, а.с.216) У судовому засіданні при розгляді справи по суті 05.09.2024 року сторони надали свої пояснення щодо заявлених позовних вимог, повністю підтримавши доводи своїх заяв по суті позову та письмових пояснень, поданих пізніше у порядку ст.43 ЦПК України, що було визначено відповідною ухвалою суду, у судовому засіданні при розгляді справи по суті оголошено перерву для підготовки до судових дебатів. У судовому засіданні при розгляді справи по суті 16.09.2024 року сторони виступили у судових дебатах. При цьому позивач вказав, що оплачувані ним аліменти відповідачка не використовує на дитину, оскільки наявні приладдя, меблі та інвентар у дитини загальною вартістю є меншим, ніж сплачені ним після ухвалення судового наказу Васильківського міськрайонного суду Київської області аліменти, розмір яких перевищує 200000,00 грн. Відповідачка у судових дебатах вказала, що гроші йдуть виключно не дитину, вона усі їх не витрачає, а переводить у іншу іноземну валюту, яку зберігає на «чорний» день, себе забезпечує самостійно, оскільки має офіційну роботу, при цьому форма роботи дозволяє їй не тільки працювати, а й перебувати з дитиною та займатися нею. Третя особа у справі у судове засідання при розгляді справи по суті 16.09.2024 року не прибула, про день, час та місце судового засідання повідомлялася належним (т.1, а.с.233-234), причини неявки не повідомила, її неявка не перешкоджає розгляду справи по суті та постановлення судового рішення. Вислухавши представницю позивача, самого позивача та відповідачку, дослідивши матеріали справи в межах доказів, які суд вважав такими, що можуть бути долучені до матеріалів справи саме як докази та досліджені судом у порядку ст.83 ЦПК України, суд приходить до думки, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи із наступного. Позивач є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданим Васильківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів Головного територіального управління юстиції у Київській області (актовий запис №351 від 14.07.2018 року)(т.1, а.с.13). З відповідачкою позивач перебував у шлюбі, який був розірваний рішенням Васильківського міськрайонного суду Харківської області від 23.03.2023 року у справі №362/4978/22, яке набуло чинності, доступ до якого є через Єдиний державний реєстр судових рішень. На підставі судового наказу Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 08.02.2023 року у справі №362/5166/22, який набув чинності, з урахуванням ухвали Васильківського міськрайонного суду від 14.03.2023 року, яка набула чинності, з позивача на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання спільної дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) позивача, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку при щомісячному нарахуванні, починаючи стягнення з 14.12.2022 року і до досягнення дитиною повноліття (т.1, а.с.15-18). Позивач є військовослужбовцем та його дохід складається виключно з грошового утримання військовослужбовця. В той же час дохід позивача значно перевищує середню заробітну плату у Первомайській міській територіальній громаді Лозівського району Харківської області (в середньому більше, ніж в три рази), що підтверджується довідкою військової частини [NUMBER] від 22.02.2024 року, де позивач проходить військову службу, про розмір грошового утримання (т.1, а.с.31). Дитина зареєстрована та мешкає разом із матір`ю у м. Первомайський Лозівського району Харківської області, мати повністю забезпечує потреби дитини, що підтверджено висновком служби у справах дітей виконавчого комітету виконавчого комітету Первомайської міської ради Лозівського району Харківської області за результатами інспекційного відвідування щодо цільового витрачання аліментів на дитину від 08.04.2024 року (т.1, а.с.32-33). Вирішуючи заявлені позивачем вимоги в частині того, що він має відповідну хворобу, яка потребує постійного медикаментозного лікування, гроші на які витрачає позивач зі свого грошового утримання, то в цій частині його доводи не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, оскільки суду була надана медична документація про встановлення відповідного медичного діагнозу позивачеві (при постановленні рішення вказаний діагноз не вказується як конфіденційна інформація), витрат на відповідні ліки з його боку на вказані лікування відповідної хвороби, однак розмір вказаних витрат (в середньому менше 5% щомісячного грошового утримання позивача) не дозволяє зробити висновок, що таке лікування ставить позивача у скрутнє матеріальне становище та не дозволяє йому продовжувати сплачувати аліменти у розмірі, визначному судовим наказом Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08.02.2023 року. До того ж як військовослужбовець, позивач має повне право після підтвердження вказаного діагнозу відповідною військово-лікарняною комісією за місцем проходження своєї служби, безоплатно отримувати як лікування, так і ліки від Міністерства оборони України відповідно до вимог ст.11 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», враховуючи відсутність у суду даних про отримання позивачем статусу учасника бойових дій. Відносно позиції позивача щодо необхідності допомоги його матері [PERSON] (т.1, а.с.20-22), то в цій частині доводи позивача також не знайшли свого підтвердження, оскільки позивач не надав доказів доходу його матері, що вказувало б на необхідність [PERSON] отримувати допомогу саме від позивача (витяг із реєстру платників податку податкової служби або витяг з персоніфікованого обліку пенсійного фонду), враховуючи на той факт, що вона має чоловіка (даний про смерть вказаної особи або розірвання шлюбу із [PERSON] ) суду надані не були, а подання вказаних доказів в даній категорії справи закон прямо покладає на сторону позивача. До того ж відповідно до ст.202 Сімейного кодексу України у позивач є прямий обов`язок утримувати свою матір, якщо вона є непрацездатною, а відповідно це не може бути підставою для зменшення розміру аліментів. Відносно третьої підстави позову, а саме, що позивач вважає, що аліменти на дитини відповідачка використовує не за цільовим призначенням, то в цій частині позивач, окрім слів, жодних доказів таких дій з боку відповідачки не надав, а відповідно не довів своєї позиції перед судом. Служба у справах дітей виконавчого комітету Первомайської міської ради Лозівського району Харківської області у своєму висновку від 08.04.2024 року встановила, що дитина сторін всім забезпечена для свого гармонійного розвитку та виховання, вказані умови їй забезпечила відповідачка по справі, а тому вважати, що аліменти використовуються відповідачкою не за цільовим призначенням не можна. Той факт, що відповідачка економить аліменти, відкладаючи частину коштів на «чорний» день не може бути підставою для визнання факту нецільового витрачання аліментів, оскільки вона не повинна усі аліменти щомісячно витрачати на дитину. Відповідачка має роботу та повністю себе забезпечує самостійно, а тому доводи позивача в цій частині не підтвердилися під час розгляду справи. Посилання позивача на те, що розмір аліментів для дитини сторін по справі є значним, який перевищує не просто усереднений їх розмір на віть на рівні м. Харкова, не кажучи вже про Харківську область, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки позивач має відповідний дохід і саме з нього повинен сплачувати аліменти на підставі відповідного судового рішення про стягнення аліментів. В іншому випадку, будь-який батько, який має значний грошовий дохід міг би посилатися на той факт, що аліменти слід зменшувати через їх значний розмір, що не відповідає меті та завдання інституту примусового стягнення аліментів з того із батьків, що проживає окремо від дитини. Враховуючи викладене, доводи позивача не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, а відповідно у задоволенні заявлених ним позовних вимог слід відмовити, оскільки підстави для зменшення розміру аліментів, передбачених ч.2 ст.185 та ст.192 СК України, не були доведені позивачем належними та допустимими доказами, а самі вимоги виявилися безпідставними. Окремо суд зазначає, що позивач в порушення вимог ч.2 ст.185 СК України звернувся із позовом як про зменшення аліментів, так і про внесення половини вже зменшених аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України, що не передбачено вказаною нормою права, оскільки у разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Сполучник або в даній нормі права чітко визначає, що позивач може звернутися або з позовом про зменшення розміру аліментів або внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Одночасне заявлення вказаних вимог нормою матеріального права не передбачено, тобто позивач заявив дві вимоги, які не можуть бути заявлені одночасно судом. Відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з ч.2 ст.185 СК України у разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч.2 ст.76 ЦПК України, ч.2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Засобами доказування є письмові, речові і електронні докази; висновки експертів; показання свідків. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторони. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Враховуючи повну відмову у задоволенні позовних вимог, судові витрати у справі слід залишити за позивачем на підставі п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed