Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-19 00:00:00

Процесуальні дії по справі. 02.07.2024 [PERSON] звернувся до Черняхівської селищної ради Житомирського району Житомирської області з позовною заявою за змістом якої просить: - визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку частку (пай) в порядку спадкування за законом, переданої у приватну власність спадкодавцю [PERSON] , члену колишнього колективного сільськогосподарського підприємства КСП «Росівське» с. Росівка Салівської сільської ради Черняхівського району Житомирської області (нинішньої - Черняхівської селищної ради Житомирського району Житомирської області), згідно «Сертифікату на право на земельну частку (пай)» серія ЖТ №0071845 на підставі рішення від 25.03.1997 року №71, та «Державного акта на право власності на земельну ділянку» серії ІІ-ЖТ №032172 від 20.05.2002 року №99, виготовленого на підставі розпорядження Черняхівської районної державної адміністрації від 18.04.2002 року №81, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 3,7447 га, у якій: земельна ділянка 1,0112 га, рілля - кадастровий номер земельної ділянки 1825687000:16:000:0008; земельна ділянка 2,7335 га, кормові угіддя - кадастровий номер земельної ділянки - 1825687000:09:000:0120, розташованої на землях колишньої Салівської сільської ради Черняхівського району Житомирської області (теперішньої - Черняхівської селищної ради Житомирського району Житомирської області). Ухвалою від 08.07.2024 суд позовну заяву [PERSON] залишив без руху та надав позивачу 7-денний строк з дня отримання цієї ухвали для усунення недоліків заяви, вказаних у мотивувальній частині ухвали. 15.07.2024 на адресу суду на виконання вимог ухвали суду від 08.07.2024 від позивача надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою від 22.07.2024 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Постановив розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання суд призначив на 20.08.2024. Одночасно п.8 даної ухвали суд витребував у порядку ст. 84 ЦПК України Черняхівської державної нотаріальної контори Житомирської області копію спадкової справи № 71 від 07.03.2000 року, що заведена до майна померлої [PERSON] , померлої [INFO] . 20.08.2024 на адресу суду надійшли копії матеріалів спадкової справи № 55/2000, заведеної до майна померлої [INFO] [PERSON] . 20.08.2024 суд ухвалою постановив підготовче провадження закрити. Судовий розгляд справи по суті призначив на 20.09.2024. Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання Поданий позов обґрунтований тим, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON] . Позивач зазначає, що за життя за [PERSON] визнано право на виділення в натурі земельної частки (паю) в КСП «Росівське» Салівської сільської ради Черняхівського району Житомирської області, про що виданий Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЖТ №0071845. Позивач вказує, що після смерті матері [PERSON] відкрилась спадщина в тому числі і на право власності на земельну ділянку загальною площею 3,7447 га, що складається з двох окремих земельних ділянок, а саме: земельна ділянка пощею 1,0112 га за кадастровим номером 1825687000:16:000:0008 та площею 2,7335 га за кадастровим номером 1825687000:09:000:0120 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані за адресою: Житомирська область Житомирський район Салівська сільська рада. Позивач доводить, що прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] про що має місце заведена спадкова справа за №55/2000. Також вказує на отримання ним свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.12.2019 на право на земельну частку (пай) у землі яка перебуває у колетивній власності КСП "Росівське" розміром 5,09 в умовних кадпстрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) відповідно до Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЖТ №0071845. Пояснює, що після звернення до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 21.12.2023 йому стало відомо про наявність реєстрації Державного акта на право власності на землю серії ІІ-ЖТ №032172 на ім`я [PERSON] загальною площею 3. 7447 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Саліської сільської ради Черняхівського району Житомирської області на підставі розпорядження Черняхівської райдержадмінстрації від 18.04.2002 №81 , що підтверджується також архівною копію даного державного акта. Відповідно до копії державного акта на земельну дліянку загальною площею 3.7447 га, вказана земельна ділянка складається з двох окремих земельних ділянок: пощею 1,0112 га та площею 2,7335 га. Позивач зазначає, що відповідно до витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку - земельній ділянці площею 1,0112 га присвоєний кадастровий номер - 1825687000:16:000:0008, та земельний ділянці площею 27020,19 га - кадастровий номер 1825687000:09:000:0120. Постановою державного нотаріуса Житомирського нотаріального округу Пилипчуком В.І. від 21.03.2024 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки (цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва), що розташовані на території Салівської сільської ради після померлої [INFO] матері [PERSON] з підстав подання архівного примірника Державного акта на право приватної власності на землю ІІ-ЖТ №032172, виданного Черняхівською районною державною адмінстрацією, 17 травня 2002 на ім`я [PERSON] після її смерті. Посилаючись на те, що позивач як спадкоємець, який прийняв спадщину після смерті матері має право на земельні ділянки, які були передані у власність [PERSON] та увійшли до складу спадщини, однак правовстановлючий домент на таке майно виданий після смерті спадкодавця, змушений звернутись до суду з позовом для захисту свого порушеного права. Сторони у судове засідання не з`явились. Про дату час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином. 20.08.2024 від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, де також вказує, що заявлений позов підтримує та просить задовольнити (а.с.73). 23.08.2024 на адресу суду надійшла заява від відповідача згідно з якої Черняхівська селищна рада просить проводити розгляд справи без участі повноважного представника відповідача, щодо рішення покладається на розсуд суду (а.с. 81). Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Зважаючи на подані учасниками справи заяви про розгляд справи за їх відсутності, суд здійснює розгляд на підставі наявних у матеріалах справи документів у порядку ч.3 ст. 211 ЦПК України. В ході розгляду справи, суд відповідно до п. 4 ч. 5 ст.12 ЦПК України, створив сторонам всі умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст. 259 ЦПК України, рішення у цій справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих до суду. У судовому засіданні 20.09.2024 відповідно до ст. 268 ЦПК України, суд підписав вступну та резолютивну частини рішення суду. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. [INFO] в с.Росівка Черняхівського району Житомирської області у віці 84 років померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , що видане Салівською сільською радою Черняхівського району Житомирської області, за актовим записом №18 (а.с. 7). За даними позивача після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить, зокрема, право власності на земельну ділянку загальною площею 3, 7447 га, яка складається з двох окремих земельних діялянок: площею 1,0112 га - кадастровий номер 1825687000:16:000:0008, та площею 2, 7335 га - кадастровий номер 1825687000:09:000:0120. Родинний зв`язок між померлою [PERSON] та [PERSON] (позивач) підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] , що видане 16.03.1956 Вихлянським сільЗАГС Потіївського району Житомирської області, серії Я [NUMBER] , де в графі мати записано « [PERSON] » (а.с. 56). Відповідно до копії Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЖТ №0071845 за [PERSON] визнано право на виділення в натурі земельної частки (паю) в КСП «Росівське» Салівської сільської ради Черняхівського району Житомирської області (а.с.8). [PERSON] (позивач) 04.12.2019 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за № 3066, спадкова справа №55/2000. За змістом свідоцтва про право на спадщину за законом, спадщина на яку видано це свідоцтво складається з права на земельну частку (пай) у землі яка перебуває у колетивній власності КСП «Росівське" розміром 5,09 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) відповідно до Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЖТ №0071845. За даними спадкової справи №55/2000 від 07.03.2000, що заведена до майна померлої [PERSON] (а.с. 54-72) вбачається що після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] спадщину прийнява її син [PERSON] (позивач) (а.с. 55, 65 зворотна сторона). Відповідно до копії відповіді Головного управління держгеокадастру у Житомирській області, адресованого на ім`я позивача, встановлено, що згідно Книг записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, наявних у Відділі №1, а саме Книги «Реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за рахунок земельних часток (паїв) КСП «Росівське» по Салівській сільській раді Черняхівського району Житомирської області», внесений запис про реєстрацію державного акта серії ІІ-ЖТ № 032172 від 20.05.2002 року №99 на право власності на земельну ділянку на гр. [PERSON] загальною площею 3,7447 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Салівської сільської ради Черняхівського району Житомирської області на підставі розпорядження Черняхівської райдержадміністрації №81 від 18.04.2002 року (а.с.9). Окремо зазначено, що у вищевказаній Книзі записів у графі «Підпис власника про одержання державного акта» підпис відсутній. Відповідно до копії державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ЖТ №032172 від 17 травня 2002 року, [PERSON] на підставі розпорядження Черняхівської райдержадміністрації №81 від 18 квітня 2002 передано у приватну власність земельну ділянку площею 3,7447 гектарів в межах згідно з планом, що розташована на території Салівської сільської ради, для ведення товарного сільськогодарського виробництва. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №99 (а.с.14). Згдно із планом зовнішніх меж земельної ділянки, що має місце в державному акті, земельна ділянка площею 3,7447 гектарів складається з двох окремих земельних ділянок площею 1,0112 га та площею 2,7335 га. Відповідно до копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-1813946812020 за датою формування 10.09.2020 земельна ділянка площею 1,0112 га, кадастровий номер 1825687000:16:000:0008 на праві приватної власності належить [PERSON] , документ, що посвідчує право - Державний акт від 17.05.2002 ІІ-ЖТ 032172 (а.с.15-17). Відповідно до копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-1813946802020 за датою формування 10.09.2020 земельна ділянка площею 2,7335 га, кадастровий номер 1825687000:09:000:0120 на праві приватної власності належить [PERSON] , документ, що посвідчує право - Державний акт від 17.05.2002 ІІ-ЖТ 032172 (а.с.18-20). Постановою державного нотаріуса Черняхівської державної нотаріальної контори Пилипчуком В.І. від 21.03.2024 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки (цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва), що розташовані на території Салівської сільської ради після померлої [INFO] матері [PERSON] з підстав подання архівного примірника Державного акта на право приватної власності на землю ІІ-ЖТ №032172, виданного Черняхівською районною державною адмінстрацією 17 травня 2002 на ім`я [PERSON] після її смерті. Позивач, вказує на те, що він як спадкоємець за законом не може в позасудовому порядку реалізувати свої спадкові права на належне майно померлої матері, а тому за захистом свого права звернувся до суду. Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до статті 15, 16 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна сторона має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України) Предметом даного спору є матеріально-правова вимога про визнання за позивачем у порядку спадкування права власності на земельні ділянки після смерті спадкодавця. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 (далі - ЦК Української РСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Відповідно до частин першої та другої статті 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно зі статтею 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Водночас статтею 548 ЦК Української РСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Разом з тим ст. 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Аналогічні положення закріплені статтями 1217, 1261, 1268,1270 ЦК України, 2004 року. Згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до положень ч.2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За приписами частини першої та частини другої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Частиною першою статті 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Положеннями статті 5 Земельного кодексу України (1991 року) передбачалося, що земля може належати громадянам на праві колективної власності. Суб`єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 ЗК України. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. За пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Статтею 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року № 899-IV основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі №587/2672/19(провадження №61-14568св20). У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Судом встановлено, що [PERSON] була членом реформованого КСП "Росівське" Салівської сільської ради Черняхівського району Житомирської області та за життя отримала Сертифікат на право на земельну частку (пай), тобто мала право на земельну частку (пай), яка після її смерті увійшла до складу її спадкового майна. У подальшому на підставі наявного Сертифікату на право на земельну частку (пай) [PERSON] виділено земельну ділянку в натурі (на місцевості), про що має місце запис в Книзі «Реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за рахунок земельних часток (паїв) КСП «Росівське» по Салівський сільській раді Черняхівського району Житомиської області» та підтверджується архівним примірникои державного акта серії ІІ-ЖТ №032172 від 17.05.2002 про передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 3,7447 га, яка відповідно до плану зовнішніх меж земельної ділянки складається з двох окремих земельних ділянок, а саме площею 1,0112 га та 2,7335 га. Таким чином, суд встановив, що [PERSON] , будучи членом реформованого КСП "Росівське" Салівської сільської ради Черняхівського району Житомирської області отримала відповідний Сертифікат на право на земельну частку (пай), однак державний акт про передачу у приватну власність землі за рахунок земельних часток (паїв) КСП «Росівське» виданий [PERSON] після її смерті, тобто реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснена після смерті спадкодавця. Спадкоємцем після смерті [PERSON] є її син [PERSON] (позивач). Отже, оскільки до складу спадщини після смерті [PERSON] увійшло право на земельну частку (пай) у реформованому КСП "Росівське", на підставі вказаного вище Сертифікату, [PERSON] виділено земельну ділянку (на місцевості), а позивач - [PERSON] прийняв спадщину після смерті матері, отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на належну [PERSON] земельну частку (пай), вимога позивача про визнання за ним права на земельну ділянку за державним актом серії ІІ-ЖТ №032172 від 17.05.2002 в порядку спадкування за законом є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, що мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ч. 2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Враховуючи викладені вище обставини суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача. Розподіл судових витрат Розподіляючи судові витрати у виді судового збору, суд керується частиною дев`ятою статті 141 ЦПК України, яка передбачає, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Оскільки спір виник не з протиправних дій відповідача, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: approved