Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-22 00:00:00

Позивач у березні 2024 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Посилається в позові на те, що між сторонами був укладений договір в усній формі про проведення ремонтних робіт в квартирі [ADDRESS] . Відповідно до вказаного договору позивач передбачав наступні роботи: фарбування стелі в двох кімнатах, переклейку шпалер в двох кімнатах, реставрацію паркету у двох кімнатах, а також перефарбування лаком балкону, двох вікон у кімнатах із заміною ручок і інші дрібні роботи (заміна розеток тощо). На виконання зазначених усних домовленостей, відповідач 11.09.2023 надав позивачу детальний розрахунок вартості робіт на загальну суму 52 394,07 грн, надіславши його позивачу через засоби телефонного зв`язку. Даний розрахунок був зроблений у вигляді табличок в програмі Microsoft Excel і дещо відрізнявся в більшу сторону від раніше зазначених цін, однак позивача це влаштовувало. У зв`язку зі службовою необхідністю позивач відбув у службове відрядження до Донецької області, сподіваючись що за цей час відповідач зробить ремонтні роботи, проте повернувшись 13.11.2023 з відрядження, обіцяних виконаних робіт позивач не побачив, у зв`язку з чим ним було поставлено умову відповідачу по терміну здачі роботи до 01.12.2023. Проте у визначений строк роботи виконано не було, тому позивачем було визначено остаточний термін виконання ремонтних робіт до 31.12.2023, однак і до цього часу роботи не було виконано та у визначену дату відповідач взагалі не приїхав до позивача. В подальшому, для усунення недоліків та шкоди, завданої відповідачем, внаслідок проведення неякісних ремонтних робіт, позивачу фактично прийшлось повторно провести ремонтні роботи в двох кімнатах. Крім того, за період усних домовленостей з відповідачем, позивач давав відповідачу у борг грошові кошти на загальну суму 20 000,00 грн. та 300 доларів США на оплату роботи відповідача. На підставі викладеного, позивач просив суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду у сумі 59 650,77 грн. та 300 доларів США, що складається з: коштів на оплату робіт у сумі 20 000,00 грн. та 300,00 доларів США, коштів на закупівлю будівельних матеріалів первинних ремонтних робіт у сумі 39 650,77 грн. Крім того, такими діями відповідача позивачу завдано моральної шкоди, розмір якої він оцінює у сумі 100 000, 00 грн. Моральну шкоду позивач обґрунтовує тим, що відповідач скориставшись довірливими стосунками з позивачем сам запропонував свої послуги, уклав усний договір з позивачем та не виконав обіцяне. Враховуючи викладене, просить задовольнити позов. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 21.03.2024 у справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні позовних вимог не визнали за недоведеністю, крім того подали до суду письмові пояснення щодо позовних вимог. У судовому засіданні було допитано у якості свідка [PERSON] , яка пояснила суду що знайома з позивачем з 2019 року, зазначила, що приймала участь при обговорюваннях позивача та відповідача щодо ремонтних робіт, вказала що докази переписки щодо робіт наявні в телефонах її та позивача у відповідних месенджерах. Свідок підтвердила неналежне виконання відповідачем своїх обов`язків щодо виконання ремонтних робіт у квартирі позивача. Заслухавши позивача, відповідача та його представника, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Законом України «Про захист прав споживачів» визначено права споживачів, а також механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Згідно зі ст.1 Закону України « Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до ч.1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Згідно з ч. 1 ст. 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. За змістом ст.837 ЦК України вартість робіт, виконаних за договором побутового підряду, визначається за погодженням сторін, якщо інше не передбачено у встановленому порядку прейскурантами (цінниками), тарифами тощо. Робота оплачується замовником після її остаточного передання підрядником. За згодою замовника робота може бути ним оплачена при укладенні договору побутового підряду шляхом видачі авансу або у повному обсязі . Судом встановлено, що відповідно до позовних вимог позивач наголошує, що 12.08.2023 між сторонами був укладений договір в усній формі про проведення ремонтних робіт в квартирі [ADDRESS] . Відповідно до вказаного договору позивач передбачав наступні роботи: фарбування стелі в двох кімнатах, переклейку шпалер в двох кімнатах, реставрацію паркету у двох кімнатах, а також перефарбування лаком балкону, двох вікон у кімнатах із заміною ручок і інші дрібні роботи (заміна розеток тощо). Проте належних доказів на підтвердження укладення вказаного договору позивачем до суду не надано, крім того, відповідач категорично заперечив укладання із позивачем зазначеного договору. Крім того, фотографії та відео, що позивач надав до суду не є належним доказом, оскільки на цих фото і відео не зрозуміло, що саме зображено, не ясно в який час і в якій квартирі робились ці фото. Таблиці з розрахунками, надані позивачем без підписів і дат, отже неможливо встановити хто і коли їх складав, а тому іх не можна вважати доказами у даній справі. Наданий позивачем аркуш з написаними різними почерками розрахунками також не є належним доказом, оскільки взагалі невідомо, хто його складав і коли, і що там описано. Також, суд критично ставиться до показів свідка, скільки свідок є цивільною дружиною позивача, а тому виникають сумніви у її упередженості. Окрім того, відповідач визнав факт того, що декілька разів брав у позивача у борг грошові кошти, які останній перераховував на карту відповідача, проте зазначені грошові кошти відповідач позивачу повернув. Разом з тим, предметом позову не є стягнення грошових коштів за договором позики. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог. Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача. Відповідно статті 229 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Аналогічні положення містяться у статтях 76, 80 ЦПК України. Це положення є одним із основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності. Будь-яких доказів, визначених ст. 76, 80 ЦПК України, які б свідчили про те, що між сторонами дійсно було укладено договір про проведення ремонтних робіт в квартирі [ADDRESS] позивачем до суду не надано. Не надано позивачем доказів і інших недоліків виконаних робіт, приведених у позові, в тому числі виконання робіт не в повному обсязі та неналежної якості саме відповідачем. Зробити будь-які висновки з фото пошкоджень, долучених до позову, суд позбавлений можливості, оскільки сама по собі форма подачі доказу в такому вигляді, та якість фото не дає можливості ідентифікувати як місце, так і характер пошкоджень, оформлених самим позивачем. Що стосується скріншотів переписки, долучених до позову, суд виходить з наступного. Звертаючись до суду, позивач надає роздруківку скріншоту на одному аркуші, де адресат зазначений як "Пархом РЕМОНТ". Докази, що це є одна особа і саме відповідач, у суду відсутні, оскільки номер телефону вказаної особи, з якою велась переписка, на даному аркуші не зазначений. Позивачем надано до позову копії товарних чеків та квитанцій на придбання товарів для ремонту, але вони не є належними доказами, що вказані товари було придбано позивачем на виконання усного договору з відповідачем. Частинами 1-3 ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Крім того, відповідно до ч.1 ст.100 ЦПК України електронними доказами є інформація в цифровій формі, яка містить дані про обставини справи, що мають значення. Електронні докази можуть мати різну форму, в тому числі і електронного документа. До електронних документів відносять графічні зображення, які можуть зберігатися на портативних пристроях, картках пам`яті чи в будь-якому іншому місці збереження даних (наприклад, у мережі Інтернет). До електронних документів відносять графічні зображення, які можуть зберігатися на портативних пристроях, картках пам`яті чи в будь-якому іншому місці збереження даних (наприклад, у мережі Інтернет). Електронним доказом може бути інформація з переписки у чаті, на веб-сайті, електронний лист з поштового сервісу тощо. Тобто, скріншот є зафіксованою електронною копією електронного доказу. Таким чином, скріншот є не оригіналом документу, а лише формою фіксування електронного доказу. Така копія має бути засвідчена електронним цифровим підписом особи, яка її подає. В свою чергу, роздрукований скріншот, як паперова копія електронного доказу, має бути посвідчений підписом і з вказаною датою. Згідно з ч.ч.3-5 ст.100 ЦПК України учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Позивачем при зверненні до суду дані вимоги закону не виконані, подані скріншоти переписки, як копія електронного доказу в порядку, визначеному ст. 95 ЦПК України, не засвідчені. Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Враховуючи дане правове обґрунтування та приведене вище, відсутності доказів заявлених позовних вимог та недоведення приведених у позові вимог, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача в цій частині. Суд не знаходить також підстав для задоволення вимог позивача в частині відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного. Звертаючись до суду, позивач обґрунтовує завдану моральну шкоду та необхідність її відшкодування нормами ст.23 ЦК України. Проте, враховуючи, що суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача, підстави для задоволення позову і в цій частині також відсутні. За таких підстав, в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на відхилення позовних вимог судові витрати стягненню з відповідача не підлягають.

Outcome: dismissed