Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-22 00:00:00

11.04.2024 позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив суд позбавити відповідачку батьківських прав відносно її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] та стягувати з відповідачки на його користь аліменти на утримання доньки у розмірі 2000,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що укладений між ним та відповідачкою шлюб було розірвано рішенням суду від 23.11.2023 та визначено місце проживання дитини з батьком. Дитина з народження проживає разом з ним, він займається її вихованням, оскільки дружина покинула їх коли дочці було чотири роки. Відповідачка ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами, станом здоров`я, не піклується про духовний та моральний розвиток, тощо. Крім того вказує, що дружина перебуває за кордоном, тому не приймає участі у вихованні малолітньої доньки. Ухвалою суду від 16.04.2024 відкрито загальне позовне провадження у даній справі. 04.06.2024 на адресу суду надійшов висновок Органу опіки та піклування виконавчого комітету Червоноградської міської ради. 10.06.2024 відповідачка подала заяву про розгляд справи у її відсутності, при цьому вказала, що визнає позов. Ухвалою суду від 04.06.2024 закрито підготовче засідання у справі, а справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримав та пояснив, що його дружина після розірвання шлюбу не піклується про дитину і вона з дитиною від першого шлюбу виїхали за кордон. На даний час, дитина проживає разом з ним, він про неї піклується та повністю матеріально утримує. Представник позивача адвокат Поліщук О.Л. підтримав заявлені позовні вимоги, оскільки вважав їх обґрунтованими, а також вважав доведеним те, що відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, тому її доцільно позбавити батьківських прав. Відповідачка у судове засідання не прибула, хоча була належним чином повідомлена про час та місце судового слухання. Представник третьої особи в судовому засіданні вказала, що підтримує висновок органу опіки та піклування. Пояснила, що працівники органу опіки та піклування проводили обстеження житлових умов проживання малолітньої дочки сторін по справі і встановлено, що допомагає позивачу займається дитиною бабуся, яка є мамою [PERSON] . Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. 15.08.2017 між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, який заочним рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 23.11.2023 розірвано. Від даного шлюбу у сторін [INFO] народилася донька [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про її народження від 29.08.2017 серії [NUMBER] . Також, заочним рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 23.11.2023, місцем проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , визначено місце проживання батька - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади від 11.04.2024, позивач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно із копії будинкової книги, малолітня [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до відповіді з Єдиного демографічного реєстру №543446 від 15.04.2024, відповідачка починаючи з 12.09.2008 зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Свідок [PERSON] , яка є дочкою сторін суду пояснила, що проживає разом із батьком, мама з братом виїхали за кордон. Маму давно не бачила, але її любить. Свідок [PERSON] , яка є дружиною дядька позивача, суду пояснила, що відповідачка залишила дитину на батька та виїхала за кордон. Останній раз бачила [PERSON] близько чотирьох років тому. Позивач здійснює постійний догляд за дочкою. Свідок [PERSON] , яка працює вихователем у закладі дошкільної освіти ясла-садок № 16, суду пояснила, що дитина у садочку є активною та творчою. Батько дитини бере активну участь у її житті та вихованні. [PERSON] прийшла до неї в групу у цей останній рік і за цей період її мами не бачила. Свідок [PERSON] , яка є сусідкою позивача, суду пояснила, що відповідачку бачила три роки тому, малолітня донька проживає разом з батьком. Вона не бачила, щоб відповідачка гуляла із дочкою. Свідок [PERSON] , яка є сусідкою позивача, суду пояснила, що відповідачку бачила декілька разів. В 2021 році [PERSON] залишила на позивача ще дитину від першого шлюбу і він здійснював їх утримання та виховання. Через деякий час, вона повернулась за дитиною від першого шлюбу та виїхала з сином за кордон. Вирішуючи даний спір суд виходив з таких мотивів та положень закону. Відповідно до ч. 9-10 ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. В п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 цієї Постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Верховний Суд у своїй послідовній практиці неодноразово вказував, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків (Постанови Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17). Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Статтею 15 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19, від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19, 607/15704/22 від 29.11.2023 зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України, де вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Надані суду докази позбавлення батьківських прав, а саме: характеристика Закладу дошкільної освіти ясла-садок № 16 Червоноградської міської ради на [PERSON] , відповідь КП «ЦППМСД м. Червоноград» від 29.03.2024, показання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не містять відомостей про винну поведінку відповідача по справі і не розглядаються судом, як такі, що підтверджують факт свідомого ухилення [PERSON] від виконання обов`язків з виховання дитини. Суд розглядає дані доказі, як підтвердження того, що відповідач не проживає разом донькою та позивачем по справі, які як окремо так і у сукупності підтверджують твердження і позицію позивача по справі про те, що їх сім`я розпалася. Щодо заяви [PERSON] на позбавлення її батьківських прав, яка долучена до матеріалів справи, то суд звертає свою увагу на положення ч. 3 ст. 155 СК України, де зазначено, що відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства, а тому до уваги судом не приймається. Суд також зазначає, що не досліджував питання з якою метою була написана вказана заява відповідачем по справі, а ставлення відповідача до предмету розгляду даної справи суду на момент видалення до нарадчої кімнати не відоме, жодних письмових заяв щодо ставлення до розгляду даної справи відповідач до суду не подала. Згідно із ч. 5, 6 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до положень закону до суду від Виконавчого комітету Червоноградської міської ради подано Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] , [INFO] . В межах розгляду даної справи, судом не встановлено фактичних даних, які би давали підстави вважати, що поведінку відповідача не можливо змінити, не містить таких даних і поданий висновок Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Червоноградської міської ради, у якому наведено загальні формулювання щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав та який не містить виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування матір`ю своїми обов`язками. Водночас, висновок органу опіки та піклування не є нормативно-правовим актом чи правовим актом індивідуальної дії. Також вказаний документ не породжує прямих юридичних наслідків для сторін та безпосередньо не впливає на їх права й обов`язки, тобто є фактично джерелом доказування при наявності цивільного спору, оскільки несе виключно інформативний характер і на відміну від рішень органу опіки та піклування має рекомендаційний характер. Цьому документу може бути надана лише оцінка в сукупності з іншими доказами у справі при вирішенні по суті питання, для якого він був складений. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року по справі № 496/4271/16-а (К/9901/29090/18). З огляду на вище зазначене, суд приходить до висновку, що матеріали справи не містять достатніх доказів ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, тобто такої винної поведінки особи, коли вона свідомо, систематично, не зважаючи на заходи попередження, продовжує не виконувати ці обов`язки. Та обставина, що на час розгляду справи вихованням і розвитком дитини займається батько, а мати [PERSON] проживає за кордоном, не свідчить безумовно про те, що вона не бажає приймати участь у вихованні та утриманні своєї доньки, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками. За таких умов, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовної вимоги про позбавлення батьківських прав необхідно відмовити. Разом з тим, оскільки судом встановлено, що малолітня дитина сторін проживає та зареєстрована з відповідачем за однією адресою у [ADDRESS] , то наявні підстави для стягнення з відповідачки аліментів на утримання дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частиною першою та другою статті 184 СК України визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Враховуючи зазначене вище, а також вік дитини, її стан здоров`я, відсутність у платника аліментів інших дітей на утриманні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00 грн. щомісячно, підлягають до задоволення. Судові витрати у виді судового збору необхідно розподілити відповідно до правил ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial