Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-18 00:00:00

Позивач зазначила, що [INFO] помер її батько [PERSON] , 1944р.н., після смерті якого відкрилася спадщина, до складу якої входить частина квартири [ADDRESS] . На день смерті батька позивачка проживала разом із ним не менше 5 років, позаяк через стан здоров`я він потребував постійного стороннього догляду, вони вели спільне господарство і мали спільний бюджет, відтак прийняла спадщину в силу положень ч.3 ст. 1268 ЦК України. Поховавши батька, позивачка запропонувала своїй рідній сестрі, [PERSON] , власниці іншої частини вказаної квартири, оформити спадщину пізніше, після чого сестра сплатить [PERSON] вартість її частки. Сестра погодилась, і з дозволу позивачки вселилася у батьківську квартиру із сином [PERSON] , відповідачем у справі. Після смерті батька стан позивачки був пригнічений, внаслідок чого вона оформленням спадщини не займалась, розраховувала на наявну з сестрою домовленість і заяву про прийняття спадщини не подавала. Але після смерті сестри довідалась про те, що вона (сестра) оформила свої спадкові права. В подальшому її син, відповідач у справі, як спадкоємець 1 черги за законом оформив на себе право власності на квартиру [ADDRESS] , в порядку спадкування після смерті матері. Уточнивши позовні вимоги (т.1,а.с.210-213), просить встановити факт спільного проживання зі спадкодавцем [PERSON] на момент смерті останнього за адресою: [ADDRESS] ; в?изнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, яке видано [PERSON] приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Щетіковою Ольгою Валеріївною, серії НАО 187285 від 14.07.2015р. на частину квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; в?изнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, яке видано відповідачу приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Заньком Е.П., від 17.12.2022р., зареєстроване в реєстрі за № 1365 на частину квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні пояснила, що спірну квартиру її батьки отримали в 1983р., вона трикімнатна, і з того часу батьки, вона та сестра постійно там проживали. В 1991р. позивачка вийшла заміж, сестра вийшла замін через рік-два. В 1992р. в позивачки народилися дочки-близнючки, і вона переїхала до батьків, які допомагали їй у догляді. Сестра [PERSON] жила з чоловіком на [ADDRESS], в двокімнатній квартирі. В 1994р. позивачка із дітьми повернулася в свій будинок по [ADDRESS] , розташований недалеко від батьків, 5-7 хвилин пішки, і проживала там зі своєю родиною. В 2010р. матір позивачки зламала шийку стегна, була лежача. Через велику вагу матері (150кг) батьки потребували сторонньої допомоги. Сестра [PERSON] працювала провідником, 4 дні вдома, 4 - в рейсі, зловживала спиртними напоями, тому часу на догляд не мала. З 2010р. з батьками жила позивачка, в самій меншій кімнаті, перевезла носильні речі, повісила гардіни, люстру. Пенсійна картка батька була в сестри [PERSON] , вона ж періодично оплачувала комуналку. Після смерті матері в 2011р. в батька стався ішемічний інсульт, він зліг, кожної ночі позивачка знаходилася біля батька, годувала, прала, прибирала. За півроку да смерті йому ампутували ногу й помер він [INFO]. Ховала батька позивачка, вона ж ставила пам`ятник. Після смерті батька [INFO]. позивачка повернулася жити до чоловіка, з яким зберегла відносини. З сестрою [PERSON] домовилася, що [PERSON] залишається квартира батьків, яка розташована недалеко від її роботи, і дача. Замість цього [PERSON] віддасть позивачці свекрухину двокімнатну квартиру на [ADDRESS] , коли та помре. Після цієї домовленості позивачка передала сестрі ключі від батьківської квартири і [PERSON] вселилася туди із сином [PERSON] , відповідачем у справі. Чоловік [PERSON] не вселявся, бо помер раніше, в 2014р. Померла сестра позивачки [INFO] Після її смерті позивач довідалася, що вона оформила свої спадкові права після смерті батька, а її син, [PERSON] , виконувати домовленості стосовно поділу спадкового майна не бажає, квартиру на [ADDRESS] їй не віддали, і звернулася до суду. Відповідач подав відзив, яким позов не визнав, зазначивши, що позивачка, його тітка, весь зазначений нею час проживала разом із своїм чоловіком, а батька приходила провідувати. Спірна квартира була приватизована в 2011р., позивачка в приватизації участі не приймала. Вказує, що його матір [PERSON] була зареєстрована і проживала в спірній квартирі. Позивачці було достовірно відомо про оформлення сестрою спадщини, і з цим позовом вона звернулася лише після смерті сестри, через 7 років. Вважає подану позивачкою довідку про проживання неналежним доказом. Просить застосувати строк позовної давності у спорі. В судовому засіданні пояснив, що влітку 2013р., в четвер, в його діда [PERSON] стався інсульт. Ввечері в п`ятницю його знайшла позивачка. В неї із сестрою (матір`ю відповідача, були постійні сварки з приводу догляду за хворим батьком, тому родина [PERSON] переїхала жити до квартири діда [PERSON] . Дід лежав у залі, де був телевізор. Родина [PERSON] жила в другій кімнаті, в третій були речі. Комунальні платежі за квартиру були 1000грн. взимку, влітку 500-700. Коли матір їздила у відрядження, доглядав діда сам, бо батько помер в 2014р. Позивачка свою частку квартири не оформлювала, бо їй це було дорого. Про оформлення спадщини тітка знала. Питання стосовно квартири з`явилася тільки після смерті матері відповідача. Тітці захотілося грошей, тому вона покликала відповідача у гості обговорити питання. Він сказав, що квартира оформлена на його матір, дача - на нього. В них сталася сварка. Чоловік позивачки не випускав відповідача з будинку, порвав йому куртку. Треті особи подали заяви про розгляд справи без їх участі. Суд, вислухавши учасників справи, свідків, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] помер [PERSON] , 1944р.н. (т.1, а.с.221), після смерті якого відкрилася спадщина, до складу якої входить частина квартири [ADDRESS] (т.1, а.с232). Зазначена квартира належала [PERSON] та [PERSON] , його дочці (т.1, а.с.232) на праві спільної часткової власності згідно свідоцтва № 1/70- 11 від 21.09.2011р. Згідно копії паспорту (т.1, а.с.223-224), [PERSON] зареєстрована в цій квартирі з 19.07.1988р., а [PERSON] - з 11.03.1983р. (т.1, а.с.222). Згідно копії спадкової справи після смерті [PERSON] (т.1, а.с.218-246), із заявою про прийняття спадщини після його смерті звернулася [PERSON] , дочка, оформила свої спадкові права на частина квартири [ADDRESS] , отримавши 14.07.2015р. свідоцтво (т.1, а.с.243), а у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку в с/м «Автомобіліст-2» їй було відмовлено (т.1, а.с.246). [INFO] померла [PERSON] (т.1, а.с.95), після смерті якої відкрилася спадщина, зокрема, на вказану квартиру в цілому. Із заявою про прийняття спадщини після її смерті звернувся син [PERSON] (т.1, а.с.91, 94), і отримав 17.12.2022р. свідоцтва про право на спадщину за законом (т.1, а.с.196, 202). Позивачка, звернувшись до суду із позовом у жовтні 2022р., посилаючись на те, що є спадкоємцем 1 черги за законом, просить визнати частково недійсними свідоцтва про право на спадщину стосовно квартири (частки квартири) [ADDRESS] , оскільки постійно проживала із батьком, спадкодавцем [PERSON] , тому прийняла спадщину в силу положень ч.3 ст. 1268 ЦК України. На підтвердження викладеного подала довідку (т.1, а.с.12), яка складена нею самою на ім`я директора ТОВ «Перспектива Дніпро» із підписами сусідів, які завірив директор ТОВ. Згідно цієї довідки, з 2010 по 2015р. позивачка мешкала зі своїм батьком [PERSON] однією сім`єю без реєстрації місця мешкання за адресою: [ADDRESS] . Допитані на її клопотання свідки пояснили наступне. Свідок [PERSON] пояснив, що з 1993р. проживає в будинку [ADDRESS] . Батьків позивачки знав, вони жили на 9 поверсі, а свідок - на 7 поверсі в цьому з ж під`їзді. Першою в позивачки захворіла матір, потім батько. Позивачку бачив часто, в магазині, на вулиці, коли вона сміття виносила, з чого зробив висновок, що вона живе із хворими батьками. Коли вона перевезла свої речі - не бачив, бо працює, в квартиру не заходив. Сестру позивачки [PERSON] також бачив, нечасто, в неї був чоловік-інвалід, він рано помер. Але в батьків [PERSON] бувала. Відповідач почав жити у квартирі діда [PERSON] вже після смерті останнього. Свідок [PERSON] пояснив, що знає чоловіка позивачки - [PERSON] - все життя, позивачку - з 1992р. Він живе поруч, по [ADDRESS] . Батьків позивачки знав. За хворим батьком доглядала позивачка, з 2011р. Свідок допомагав, коли просили, привозив у батьківську квартиру зранку або ввечері (частіше зранку) речі, їжу, заносив на поверх, або позивачка спускалася з квартири сама. Що конкретно передавав - не бачив, бо в сумки не лазив. Батька позивачки також бачив у квартирі, в нього була ампутована нога. Відповідача та його матір у квартирі не бачив. На похороні батька позивачки не був. Сімейні відносини із чоловіком позивачка зберегла, хоч із ним не проживала. Свідок [PERSON] суду пояснила, що знайома з позивачкою та її сестрою [PERSON] з дитинства. В 2010р. позивачка жила із батьками, матір була лежача. В такому стані вона побула рік і померла. Потім помер батько, і до самої його смерті позивачка жила із ним і доглядала його. Свідок зробила такий висновок, бо позивачка заходила часто, ввечері, розказувала про стан батьків, про те, як пройшов їх день, виводила батька гуляти на вулицю. Чоловік позивачки жив окремо. В квартирі батьків позивачки вона була 1 раз. Вселення і виселення позивачки не бачила. Сестра [PERSON] жила із хворим чоловіком-інвалідом на [ADDRESS] , її свідок бачила рідко. Помер чоловік [PERSON] там же, на [ADDRESS] , не в квартирі батьків позивачки. Між сестрами були хороші відносини. Після смерті батька в квартиру переїхала [PERSON] із сином [PERSON] . Вона заходила до них у гості, [PERSON] показувала колекцію іграшкової зброї [PERSON] . Свідок [PERSON] пояснив, що одружився із позивачкою в 1991р. Два роки після народження дітей вони проживали разом із її батьками, потім переїхали на [ADDRESS] . Після того, як матір позивачки отримала травму (перелом) і злягла, то позивачка переїхала до батьків і проживала із ними аж до смерті батька [INFO]., бо він переніс інсульт і ампутацію ноги. Свідок привозив дружині їжу, консервацію, міняв сезонні речі. Меблі не перевозив. До роздільного проживання ставився з розумінням, бо сам мав хворих батьків. Після смерті батька забрав додому дружину із двома сумками. Ховала батька позивачка та свідок [PERSON] . Стосовно спадщини сестри між собою домовились - розділити квартири, і за життя [PERSON] суперечок між ними не виникало. Про оформлення спадщини [PERSON] не повідомляла. Свідок [PERSON] пояснив, що спадкодавець [PERSON] - його рідний брат, позивачка та [PERSON] - племінниці. Брат жив на житломасиві Сокол в м. Дніпрі, останні роки - з дочкою [PERSON] (позивачкою), свідок - у м. Львові. До смерті дружини брата вони проживали вдвох, і деякий час [PERSON] міг себе обслуговувати, хоча їсти готувати вже не міг. Готувала [PERSON] . [PERSON] років зо два свідок не бачив. В грудні 2013р. в [PERSON] стався інсульт. Свідок приїхав у Дніпро , пробув місяць біля брата, а надалі попросив позивачку переїхати до батьківської квартири доглядати батька. Після інсульту він не розмовляв, не працювала ліва рука, віднімало ноги, лежав у залі. [PERSON] доглядати не просили, бо вона зловживала алкогольними напоями. В травні 2014р. [PERSON] ампутували ногу. Свідок знову приїхав до брата, був у Дніпрі майже місяць, допомагав. Коли питав брата, кому він залишає квартиру, той показував два пальці - обом дочкам. [PERSON] була біля батька до самої його смерті. [PERSON] в квартирі не жила, після смерті батька потайки переоформила спадщину. Сама позивачка також допитана як свідок, і надала пояснення, тотожні її поясненням як учасника справи. Відповідач заперечив факт проживання постійного проживання позивачки в квартирі її батьків. Допитані на його клопотання свідки пояснили наступне. Свідок [PERSON] пояснила, що проживає в будинку [ADDRESS] з 1984р. Квартири в будинку давалися від заводу [PERSON] з родиною, свідку і її чоловіку в одному під`їзді, також [PERSON] , [PERSON] та інш. Вони разом огороджувати палісадники, в квартирі [PERSON] його сестра [PERSON] робила ремонт, брат [PERSON] варив зваркою [PERSON] балкон. Всі один одного знали, бо працювали разом, відпочивали на базі відпочинку « Буревісник » разом, святкували разом, в основному збиралися в [PERSON] . Син свідка в 1986р. заступився за [PERSON] перед іншими, то його ледве не посадили. Тому коли свідок дізналася про спір з приводу спадщини, то одразу зголосилася бути свідком. Батько допоміг позивачці збудувати її будинок, тому квартиру вирішив залишити дочці [PERSON] . В 1993р. свідок пішла на пенсію. Оскільки пенсія невелика, 40 гривень, то вона торгувала смаженим насінням недалеко від будинку, на парапеті, де зараз АТБ. Туди всі зносять надлишок городини на продаж. Там же продавав груші та яблука батько чоловіка позивачки. Скаржився, що позивачка випиває (алкоголь). Матір позивачки звали [PERSON] , в неї гнили ноги, була значна надлишкова вага. Доглядала за матір`ю переважно [PERSON] , позивачка появлялася нечасто. Після смерті [PERSON] доглядали за [PERSON] дочка [PERSON] , її чоловік [PERSON] , який теж був хворий, варив їсти, і [PERSON] , онук. [PERSON] , чоловік позивачки, батька їй доглядати не дозволив. Про переїзд і виїзд позивачки з батьківської квартири свідок би знала, бо сидить на лавці біля під`їзду з 16.00 до 19.00 год. щодня в холодну пору року, а в теплу до 21.00год. Навіть якщо б вона пропустила переїзд, їй би сказали сусіди, вона кожного знає. Після того, як [PERSON] відрізали ногу, він прожив десь рік, свідок кожен тиждень ходила до нього у гості. Колекцію іграшкової зброї не бачила. Відповідач в квартирі жив постійно, його батько - [PERSON] - на той час вже помер. Свідок [PERSON] пояснив, що живе в буд. [ADDRESS] з 2011р., спадкодавця не знає, часто бачив матір відповідача біля будинку, зробив висновок, що вона там живе. Більше спілкувався з відповідачем, який жив разом із матір`ю. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (частина перша статті 1217 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України). Відповідно до частини першої, третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відтак по справі потребує доказування факт постійного проживання позивача зі спадкодавцем на день смерті останнього. Сукупністю зібраних у справі доказів цей факт не підтверджується. Свідок [PERSON] пояснив, що часто бачив позивачку, в магазині, на вулиці, коли вона виносила сміття, з чого зробив висновок, що вона живе в батьківській квартирі, але туди не заходив. Свідок [PERSON] пояснила, що позивачка приходила до неї часто, вечорами, розказувала про стан здоров`я батьків, виводила батька на вулицю, але в квартирі батьків позивачки була 1 раз. Згідно положень ст. 69 ЦПК України, свідок зобов`язаний дати правдиві показання про відомі йому обставини. А проживання позивачки із батьками є власними умовиводами свідків, а не фактами, бо не заходячи в квартиру або зайшовши туди 1 раз, неможливо зробити висновок, хто там постійно проживає. Свідок [PERSON] пояснив, що возив сумки із харчами та речами з будинку позивачки на квартиру її батьків і віддавав позивачці, в квартирі бачив її сумку. Але факт постійного проживання сам по собі припускає те, що речі особи постійно знаходяться в певному конкретному місці, бо ними користуються саме там. Чоловік позивачки вказував, що передавав їй їжу, консервацію, міняв сезонні речі. Але у випадку постійного проживання все це має знаходитись в місці постійного проживання. Стаття 3 СК України визначає, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно з частинами першою, другою статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Отже, спільне проживання осіб, які перебувають у зареєстрованому шлюбі, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, презюмується, і суду не подано доказів встановлення режиму окремого проживання подружжя [PERSON] з 2010 по 2015р. Місцем проживання фізичної особи згідно з частинами першою, другою та шостою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Згідно з пунктом 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 (у редакції, чинній на момент відкриття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] ) свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Подана позивачкою довідка (т.1, а.с.12) складена нею самою, на ім`я директора ТОВ «Перспектива Дніпро», який засвідчив підписи сусідів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Суду не подавалося клопотання про допит [PERSON] та [PERSON] як свідків, а до пояснень свідка [PERSON] суд ставиться критично з наведених вище мотивів. З пояснень свідка [PERSON] випливає, що він попросив позивачку переїхати до батька після інсульту, а сама позивачка в судовому засіданні (т.2, а.с.78) пояснила, що інсульт в її батька стався в грудні 2013 року. Крім того, з пояснень цього свідка випливає тимчасовість переїзду позивачки до батька, з грудня 2013 по січень 2015р., для догляду після інсульту, а не на постійне проживання. Свідок [PERSON] пояснював, що змінював позивачки сезонні речі, возив консервацію, а після смерті батька вона повернулася додому, що також свідчить про догляд за хворим, а не про постійне проживання. З огляду на вкладене суд вважає зазначену довідку недостовірним доказом в силу положень ст.79 ЦПК України, оскільки на її підставі не можна встановити дійсні обставини справи, бо докази, подані стороною, суперечать один одному. Втім, у цій довідці й не зазначено саме про постійне, а не тимчасове проживання позивачки. В сукупності жоден із свідків не бачив як переїзду позивачки до батьківської квартири, так і виїзду із неї. Матір позивачки, [PERSON] , померла [INFO] , а батько [PERSON] - [INFO] . Згідно п.1 р.5 Наказу міністерства юстиції України від 18.10.2000р. № 52/5 «Про затвердження Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні» підставою для державної реєстрації смерті є, зокрема, лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о). Згідно Інструкції щодо заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть (форма № 106/о), затвердженого наказом МОЗ України 08.08.2006 № 545, перший примірник лікарського свідоцтва про смерть видається родичам померлого чи іншим особам, які зобов`язалися поховати померлого. Як випливає з повних витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть на [PERSON] і [PERSON] ( т1 , а.с.102, 104), то заявником реєстрації їх смерті є [PERSON] , сестра позивачки, яка подала примірник лікарського свідоцтва про смерть як особа, що зобов`язалася поховати померлих, а не позивачка. Доказів того, хто безпосередньо повідомив компетентні органи про смерть на дому [PERSON] та [PERSON] , суду не подано і клопотання про їх витребування не заявлялось. Позивачка, в свою чергу, за життя сестри впродовж 7 років не вчиняла жодних дій з оформлення спадщини після смерті батька, з чого дійсно випливає певна домовленість сестер на словах про обмін нерухомістю з плином часу (квартира і дача - [PERSON] , натомість квартира свекрухи [PERSON] - позивачці). Ця домовленість не здійснена остаточно через смерть [PERSON] у вересні 2021р. та відмову відповідача її дотримуватися в подальшому. З викладене випливає свідома відмова позивачки від спадкування після смерті батька. З врахуванням всього наведеного суд не встановив належних, достатніх і допустимих доказів постійного проживання позивачки разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, тому не застосовує строк позовної давності у спорі й відмовляє у задоволенні позову за недоведеністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed