Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-16 00:00:00

До Дарницького районного суду м. Києва 22.08.2024 надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Свій позов позивач мотивує тим, що [PERSON] , [INFO] перебувала в шлюбі з [PERSON] , [INFO] з 07.10.2017, який розірвано за рішенням суду від 10.12.2021. У сторін народився син, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 14 березня 2018 року, актовий запис № 701, виданого Подільським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, який проживає разом з позивачем. Позивач посилається на те, що з відповідачем згоди щодо утримання дитини не досягнуто, тому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі щомісячно, але не менше 50 % на дитину відповідного віку з дня звернення до суду до досягнення повноліття. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 22.08.2024 відкрито провадження у даній справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 11.09.2024 Представником відповідача надано відзив на позов у якому зазначено, що позовні вимоги є надуманими, неправдивими і такими, що не відповідають дійсності, а відтак відповідач заперечує проти позову. У позовній заяві Позивач вказує, що відповідач інших осіб на утриманні не має, отримує стабільний дохід, має нерухоме майно, транспортний засіб, а тому він може сплачувати такий розмір аліментів. В той же час, позивачем не надано жодного письмового доказу того, що у відповідача є нерухоме майно та транспортний засіб. Те що він має стабільний дохід. Відповідач тривалий час всіляко, добровільно, без примусу матеріально підтримує свого сина [PERSON] . Між батьками був визначений позасудовий спосіб виконання батьківського обов`язку відповідачем. Тобто, будь-яких підстав примусово стягувати з відповідача аліменти на утримання сина, у позивача немає. Також, у відповідача є кредит в Приват Банку, який потрібно вчасно сплачувати. На утримання у відповідача є мати [PERSON] , [INFO] , яка є особою з інвалідністю та потребує нагляду. В тому числі витрати на правничу допомогу є недоведеними. За викладених обставин представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Згідно ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Виходячи з положень ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., передбачено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите і в національному законодавстві. Так, відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов`язані неухильно дотримуватися свого обов`язку щодо утримання та виховання дитини. Відповідно, невиконання зазначеного обов`язку тягне за собою встановлену законом відповідальність. Відповідно до ст.181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Як вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач з 07.10.2017 перебували в зареєстрованому шлюбі, в якому [INFO] народився син [PERSON] . Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10.12.2021 розірвано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 07.10.2017 у Шевченківському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про що 07.10.2021 складено відповідний актовий запис № 2002. Позивач посилається на те, що з відповідачем згоди щодо утримання сина не досягнуто, тому просить стягнути з відповідача аліменти на дитину в розмірі щомісячно, але не менше 50 % на дитину відповідного віку з дня звернення до суду до досягнення повноліття. Відповідач позов не визнає зважаючи на те, що тривалий час всіляко, добровільно, без примусу матеріально підтримує свого сина [PERSON] . Між батьками був визначений позасудовий спосіб виконання батьківського обов`язку відповідачем. Також, у відповідача є кредит в Приват Банку, який потрібно вчасно сплачувати. На утримання у відповідача є мати [PERSON] , [INFO] , яка є особою з інвалідністю та потребує нагляду. Суд вважає важливими доводи відповідача, разом з тим не може їх врахувати виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст. 154 Сімейного Кодексу України судом враховано, що позивачка звернулась до суду за захистом прав її неповнолітньої дитини, що перебуває на її утриманні. Відповідно до ст. 180, 181, 182, 183 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до її повноліття. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, а також інші обставини, що мають істотне значення. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Суд аналізуючи матеріали справи, вивчивши порядок утримання дитини та спосіб їх життя, при визначенні розміру аліментів враховує стан здоров`я, матеріальне становище сторін, потребу дитини в одержанні аліментів, стан здоров`я, приймаючи до уваги обов`язок обох батьків утримувати дитину вважає розмір аліментів, який заявлений позивачем, таким, що відповідає вимогам розумності та справедливості. При цьому враховуючи ті обставини, що дитина є неповнолітньою, аліменти на дитину стягуються на користь матері, з якою вона проживає та перебуває на утриманні. Заявлений позивачем розмір аліментів визначений на державному рівні. Інші доводи відповідача не спростовують висновків суду щодо правомірності задоволення позовних вимог та не потребують детального обґрунтування. Відповідно до ст. 201, ч.1 ст.191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Враховуючи вік дитини, визначений законом прожитковий мінімум, суд приходить до висновку, що слід стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина в розмірі щомісячно, але не менше 50 % на дитину відповідного віку з дня звернення до суду до досягнення повноліття. При цьому, суд зазначає, що позивач не позбавлена права звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на дитину, а відповідач, в разі наявності підстав, має право звернулись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Щодо витрат на правничу допомогу слід вказати на наступне. Відповідно до ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч.1, ч.3 та ч.4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд погоджується з доводами відповідача, що стороною позивача не надано доказів на підтвердження понесених витрат. Так, позивачем до позову надано лише копію договору про надання правничої допомоги від 18.08.2024. Разом з тим доказів понесення витрат, визначених умовами договору суду не надано. Відтак заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу є недоведеним, відтак суд відмовляє у покладенні таких витрат на відповідача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору.

Outcome: partial