Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-16 00:00:00

Комунальне підприємство теплових мереж «Тернопільміськтеплокомуненерго» Тернопільської міської ради (далі за текстом КП «Тернопільміськтеплокомуненерго») звернулося до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії) та постачання гарячої води. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що КП «Тернопільміськтеплокомуненерго» здійснює забезпечення централізованого опалення (постачання теплової енергії) та постачання гарячої води житла за адресою: [ADDRESS] , яке займає [PERSON] разом зі сім`єю. Позивач зазначив, що в повному обсязі виконав свої зобов`язання та надав послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії) та постачання гарячої води, однак відповідачі зобов`язання у частині оплати наданих послуг не виконали, внаслідок чого за період з 01.01.2019 до 01.05.2024 виникла заборгованість за отримані комунальні послуги на загальну суму 72382,02 грн. З 01.12.2021 відповідно до чинного законодавства України вступили в дію нові договірні відносини між Споживачами послуг з постачання теплової енергії та гарячої води та надавачем послуг КП «Тернопільміськтеплокомуненерго». На даний момент чинним є публічний договір приєднання, який діє з 01.12.2021 та оприлюднений на офіційному сайті КП «Тернопільміськтеплокомуненерго». За таких підстав позивач просить солідарно стягнути з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь КП «Тернопільміськтеплокомуненерго» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії) та постачання гарячої води за період з 01.01.2019 до 01.05.2024 у сумі 72382,02 грн. 31.05.2024 відкрите провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче засідання на 27.06.2024, наданий сторонам строк для подання заяв по суті справи. 27.06.2024 підготовче засідання відкладене на 19.08.2024. 24.07.2024 засобами поштового зв`язку представник відповідача [PERSON] адвокат Балабан П.О. подав відзив, в якому відповідач позов не визнала та просила у позові відмовити. Відзив мотивований тим, що позивач належним чином не виконував свої зобов`язання щодо подачі теплоносія належної температури для потреб опалення, у зв`язку із чим у квартирі, де проживає відповідач, почала з`являтись сирість, на стінах з`явилась пліснява та грибок. Відтак відповідачі змушені буди додатково обігрівати квартиру електричними обігрівачами. При цьому [PERSON] та її покійний чоловік [PERSON] неодноразово звертались до позивача із заявами про відключення опалення у квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на що отримували відмови. У подальшому [PERSON] неодноразово зверталася до позивача для встановлення у квартирі окремого приладу обліку теплової енергії, однак такий прилад встановлений не був у зв`язку із тяжкою хворобою [PERSON] та витратою всіх коштів на його лікування. Відтак [PERSON] вважає, що борг, який виник по несплаті за центральне опалення та гаряче водопостачання, виник з вини позивача, оскільки у разі відключення квартири відповідачів від даних послуг боргу б не було. Крім цього, відповідач вважає, що розрахунок боргу є завищений та не відповідає обставинам, викладеним у позовній заяві. Представник відповідача зазначив, що із відміною карантину спливла позовна давність на вимоги про захист порушеного цивільного права або інтересу щодо правовідносин, які виникли у період з 11.03.2017 до 01.07.2020. Відтак позовні вимоги позивача за період з 01.09.2019 до 22.05.2021 задоволенню не підлягають у зв`язку із пропуском строку позовної давності. 19.08.2024 без виходу до нарадчої кімнати усною ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, закрите підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду по суті на 17.09.2024. У судовому засіданні 17.09.2024 уповноважений представник позивача КП «Тернопільміськтеплокомуненерго» Мельник І.М. позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, та просила позов задовольнити повністю. Зазначила, що відповідачами неодноразово здійснювались оплати в рахунок погашення боргу, що свідчить про переривання строку позовної давності. При цьому такі оплати стороною відповідача в порушення умов договору здійснювались без призначення платежу, а тому позивач відповідно до п. 36 Типового договору зараховував такі оплати в погашення заборгованості, що існувала станом на 01.01.2019. З урахуванням зазначених обставин заперечувала щодо застосування строків позовної давності. У судовому засіданні 17.09.2024 відповідач [PERSON] та її представник адвокат Балабан П.О. позов не визнали з підстав, викладених у відзиві, та просили у позові відмовити повністю. Відповідач [PERSON] додатково пояснила, що працівниками КП «Тернопільміськтеплокомуненерго» за її заявами за адресою її проживання проводились обстеження щодо належності надання позивачем послуг, однак жодних порушень ними виявлено не було, оскільки такі обстеження вони проводили за теплої погоди. Представник відповідача адвокат Балабан П.О. зазначив, що дана позовна заява подана позивачем з пропуском строку позовної давності, а тому просив відмовити у позові. Зазначив, що оплати, здійснені відповідачами, зараховувались позивачем в погашення боргу, що існував станом на 01.01.2019, а тому не можуть свідчити про переривання строку позовної давності після цієї дати. У судове засідання 17.09.2024 відповідачі [PERSON] , [PERSON] , належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, не з`явилися без повідомлення про причини неявки. Правом подання відзиву відповідачі не скористались. Заяви чи клопотання на день розгляду справи від відповідачів до суду не надходили. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Частини 1, 2 ст. 509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~ст. 11\~цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Частина 1 ст. 526 ЦК України визначає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Суд встановив, що відносини, які виникли між сторонами цього спору, є правовідносинами, пов`язаними з наданням послуг централізованого опалення (постачання теплової енергії), та регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання» та іншими нормативно-правовими актами України. Так,\~учасниками правовідносин\~у сфері\~надання житлово-комунальних\~послуг є: 1)\~споживачі (індивідуальні\~та колективні); 2)\~управитель; 3) виконавці комунальних послуг (ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Згідно з п. 6, 13 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальним споживачем є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем,\~колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач\~(співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку),\~колективний споживач) (ч. 2 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. Договір про надання комунальних послуг укладається строком на один рік. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово другу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк. Згідно з ч. 4 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» з пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої цієї статті) може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором. Якщо протягом 30 днів після отримання проекту договору (змін до нього) виконавець комунальної послуги, який одержав проект договору (змін до договору) від споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), не повідомив про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього і при цьому не припинив надання комунальної послуги цьому споживачу (або в інший спосіб засвідчив свою волю до надання відповідної комунальної послуги споживачу), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій споживачем (іншою особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), якщо інше не передбачено цим Законом. Якщо споживач (інша особа, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), який отримав проект договору (змін до нього) від виконавця комунальної послуги, не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця (у тому числі здійснив оплату наданих послуг), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги, якщо інше не передбачено цим Законом. Необґрунтована відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає договір в інтересах споживача) від укладання договору є підставою для припинення в односторонньому порядку виконавцем надання відповідної комунальної послуги такому споживачу. Відмова будь-якої із сторін від укладання запропонованого другою стороною договору не позбавляє її права звернутися з повторною пропозицією про укладання договору в порядку, визначеному цією частиною. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України). Згідно з ч. 1, 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює\~оплату за\~спожиті житлово-комунальні\~послуги щомісяця,\~якщо інший\~порядок та\~строки не\~визначені відповідним\~договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч. 1-3 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Параметри якості теплової енергії повинні відповідати нормативним документам у сфері стандартизації. Постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період. Порядок визначення дати початку і закінчення опалювального періоду визначається законодавством. Виконавець послуги\~з постачання\~гарячої води\~повинен забезпечити\~її постачання\~безперервно,\~з гарантованим\~рівнем безпеки,\~температури та\~величини тиску. Параметри якості гарячої води повинні відповідати встановленим законодавством вимогам (ч. 2, 3 ст. 22 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Таким чином згідно із зазначеними нормами закону споживач зобов`язаний оплатити вартість послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, якщо він фактично отримував таку послугу. Факт відсутності договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 18.03.2019 у справі № 210/5796/16-ц, де встановлено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги. Так, суд встановив, що КП «Тернопільміськтеплокомуненерго» здійснює забезпечення централізованого опалення (постачання теплової енергії) та постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки КП «Тернопільміськтеплокомуненерго» від 07.05.2024 (а.с. 3) за адресою: [ADDRESS] з 04.08.1989 зареєстрована [PERSON] , [INFO] , з 21.12.2001 зареєстрований [PERSON] , [INFO] , та з 28.01.2003 зареєстрований [PERSON] , [INFO] . Згідно з відповіддю відділу державної реєстрації проживання особи Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради № 25449/28-03 від 29.05.2024 [PERSON] з 04.08.1989 зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 24). Також відповідно до відповідей з Єдиного демографічного реєстру № 607676 та № 607704 від 24.05.2024 (а.с. 22, 23) з 21.12.2001 [PERSON] та з 28.01.2003 [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . З актів про запуск системи опалення в роботу в опалювальний період КП «Тернопільміськтеплокомуненерго» від 31.10.2019, 29.10.2019, 22.10.2020, 20.10.2021, 04.11.2022, 23.10.2023 (а.с. 5, 6, 7, 8, 9) вбачається, що позивач в опалювальний період з 2018 року до 2024 року надавав послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії) за адресою: [ADDRESS] . З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що між КП «Тернопільміськтеплокомуненерго» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] склались фактичні договірні відносини, за якими позивачем були надані послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії) та постачання гарячої води, а відповідачі ці послуги прийняли та зобов`язувались здійснювати їх оплату. Так, ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону (ч. 1 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). З інформації, яка міститься у вільному доступі в мережі Інтернет вбачається, що постановою Національної комісії, що здійснює державне врегулювання у сфері енергетики та комунальних послуг, № 1171 від 31.03.2015 затверджено тарифи на послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води для населення. Так само рішенням Тернопільської міської ради № 827 від 05.11.2018 встановлені КП «Тернопільміськтеплокомуненерго» тарифи на послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Указані тарифи відповідачами не оспорювались. Докази зворотного суду не надані. Разом з тим [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] неналежним чином виконували зобов`язання щодо оплати послуг з централізованого опалення (постачання теплової енергії) та постачання гарячої води. Так, заперечуючи щодо задоволення позову, відповідач [PERSON] посилалась на те, що позивач неналежним чином виконував свої зобов`язання щодо подачі теплоносія належної температури для потреб опалення, у зв`язку із чим у її квартирі почала з`являтись сирість, після чого на стінах з`явилась пліснява та грибок. Відтак відповідачі змушені буди додатково обігрівати квартиру електричними обігрівачами та проводити ремонтні роботи. При цьому [PERSON] неодноразово зверталась до позивача із заявами про відключення квартири від системи централізованого опалення, на що їй було відмовлено. Так само відповідач зверталась до позивача з заявою про встановлення у квартирі окремого приладу обліку теплової енергії, однак такий прилад встановлений не був у зв`язку із неоплатою відповідачем вартості таких послуг. Відтак [PERSON] вважає, що борг за центральне опалення та гаряче водопостачання виник з вини позивача, оскільки у разі відключення квартири відповідачів від даних послуг боргу б не було. Суд відхиляє такі доводи відповідача, оскільки ці доводи спростовуються наданими суду доказами у сукупності та факт споживання наданих позивачем послуг відповідачем не заперечувався. При цьому докази на підтвердження викладених відповідачем обставин, зокрема щодо неналежного виконання позивачем своїх обов`язків та незабезпечення відповідачів послугами централізованого опалення (постачання теплової енергії) належної якості, суду не надані. У постанові\~від 06.02.20219\~у справі\~№ 569/4190/15-ц\~Верховний Суд\~зазначив,\~що споживач комунальних послуг, які надаються на договірних засадах, не позбавлений можливості звернутися до підприємств, які надають такі послуги, для укладення відповідних договорів на погоджених сторонами умовах. Разом з тим докази того, що відповідач зверталась до позивача з пропозицією щодо укладення відповідного договору про надання житлово-комунальних послуг з умовами щодо встановлення лічильного приладу обліку теплової енергії у квартирі відповідача і що в укладенні такого договору відповідачу відмовлено, суду не надані. Так, з виписки з особового рахунку про заборгованість за послуги централізованого опалення (постачання теплової енергії) та постачання гарячої води за особовим рахунком за адресою: [ADDRESS] вбачається, що вартість послуг, наданих позивачем за період з 01.01.2019 до 01.05.2024, становить 75304,27 грн (а.с. 10). При цьому станом на 01.01.2019 у відповідачів вже була заборгованість за оплату послуг з централізованого опалення (постачання теплової енергії) та постачання гарячої води у сумі 15155,75 грн. Також, як вбачається з довідки про оплату по особовому рахунку за період з 01.01.2019 до 01.05.2024 (а.с. 11), відповідачі сплатили за надані позивачем послуги кошти на загальну суму 18078 грн без зазначення призначення платежу. Так, п. 36 Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії визначає, що під час здійснення оплати споживач зобов`язаний зазначити розрахунковий період, за який вона здійснюється, та призначення платежу. У разі якщо споживачем не визначено розрахунковий період або коли за зазначений період виникла переплата, виконавець має право зарахувати такий платіж (його частину в розмірі переплати) в рахунок заборгованості споживача за минулі розрахункові періоди у разі її наявності (за винятком погашення пені та штрафів, нарахованих споживачеві), а у разі відсутності такої заборгованості в рахунок майбутніх платежів споживача, починаючи з найближчих періодів від дати здійснення платежу. Відтак, приймаючи до уваги зазначені вище обставини, суд вважає, що позивач правомірно відповідно до умов договору зарахував на погашення залишку заборгованості, що існував станом на 01.01.2019, кошти у сумі 15155,75 грн, а тому розмір заборгованості відповідачів за надані позивачем послуги за період з 01.01.2019 до 01.05.2024 становить 72382,02 грн (75304,27 грн + 15155,75 грн - 18078 грн = 72382,02 грн). з письмового повідомлення № 1249/17/11 від 01.05.2024, надісланого на адресу відповідачів, вбачається, що КП «Тернопільміськтеплокомуненерго» повідомило відповідачів про наявність станом на 01.04.2024 заборгованості за послуги з централізованого теплопостачання та необхідність сплатити заборгованість впродовж 15 днів (а.с. 12). Разом з тим така заборгованість відповідачами сплачена не була. Докази зворотного суду не надані. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Щодо застосування наслідків спливу позовної давності суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч. 1 ст. 257 ЦК України). Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосовувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи може належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу. Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Так, заперечуючи проти задоволення позову, представник відповідача просив застосувати позовну давність та зазначив, що здійснені відповідачами оплати за надані послуги зараховані позивачем в погашення боргу, що існував станом на 01.01.2019. Відтак такі оплати не можуть свідчити про переривання строку позовної давності після цієї дати. Разом з тим такі доводи представника відповідача суд відхиляє за необґрунтованістю, виходячи з такого. Як вбачається з виписки з особового рахунку про заборгованість за послуги централізованого опалення (постачання теплової енергії) та постачання гарячої води за особовим рахунком за адресою: [ADDRESS] , протягом періоду з 01.01.2019 до 01.05.2024 відповідачі періодично здійснювали оплату за надані позивачем послуги та між такими оплатами у жодному випадку не було строку більше трьох років. Відтак щоразу частково сплачуючи наявну заборгованість, відповідачі вчиняли дії, які свідчать про визнання ними заборгованості та, як наслідок, призводили до переривання строку позовної давності та обраховування його з початку. Частиною 1 ст. 9 Закону «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Пунктами 32, 34 типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії передбачено, що плата за абонентське обслуговування нараховується щомісяця. Споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу. При цьому ті обставини, про які суд вказував вище, що здійснені відповідачами оплати не містили призначення платежу, тобто відповідачі не вказували конкретний місяць та рік, за які здійснювали оплату, не дають суду підстави дійти висновку, що відповідачі не мали наміру оплачувати послуги за період з 01.01.2019 до 01.05.2024 та не визнавали заборгованості за цей період. При цьому п. 36 Типового договору визначає право надавача послуг, а не обов`язок зараховувати такі платежі на погашення заборгованості за минулий розрахунковий період. Відтак позивач на власний розсуд визначав, чи погашати борг за розрахунковий період, коли мала місце оплата, чи зараховувати його за період до 01.01.2019. Указане спростовує доводи представника відповідача у цій частині та дає підстави дійти висновку, що здійснені відповідачами оплати за період з 01.01.2019 до 01.05.2024 свідчать про визнання боржниками боргу за цей період та підтверджують факт переривання строку позовної давності. З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що строк позовної давності за пред`явленою позивачем вимогою за період з 01.01.2019 до 01.05.2024 станом на день звернення позивача до суду з даним позовом не сплинув, відсутні підстави для застосування наслідків пропуску строку позовної давності та відмови у позові з цієї підстави. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, при зверненні до суду з даним позовом позивач сплатив судовий збір у сумі 3028 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 747 від 25.03.2024 (а.с. 19). Відтак з урахуванням вказаних норм закону сплачений судовий збір підлягає стягненню у рівних частинах з відповідачів на користь позивача.

Outcome: approved