Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-22 00:00:00

В липні 2024 року [PERSON] через свого представника адвоката Косенчука С.І. звернулась до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним. В обґрунтування вимог вказувала, що 26.10.2001 між нею і її донькою [PERSON] (після укладення шлюбу - [PERSON] ) з однієї сторони та відповідачем [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені неповнолітнього сина [PERSON] , з іншої, було укладено договір купівлі-продажу, за яким позивачі купили кв. [ADDRESS] . Вказаний договір був зареєстрований на Товарній універсальній біржі «Недвижимость -С» за № 57. Всі умови договору сторони виконали, проте договір не було посвідчено нотаріально. На теперішній час позивач має намір розпорядитись належним їй майном, однак цьому перешкоджає відсутність нотаріального посвідчення договору, який підлягає визнанню дійсним тільки в судовому порядку. 15.07.2024 на адресу суду надійшла уточнена позовна заява, згідно якої було уточнено коло сторін по справі. В якості позивача зазначено також [PERSON] , а в якості відповідача - [PERSON] . Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16.07.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Позивачі [PERSON] , [PERSON] , їх представник адвокат Косенчук С.І. в судове засідання не з`явились. Представник позивачів 23.09.2024 подав суду клопотання про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, повідомлялись судом про розгляд справи належним чином. Повідомлення відповідачів про розгляд справи здійснювалось судом шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви та доданих до неї документів, та додатково шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі "Судова влада". Направлена на їх адресу судова кореспонденція повернута до суду поштовим зв`язком із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судове засідання. Відповідачі причини своєї неявки суду не повідомили, відзиву на позовну заяву не надали. Представник третьої особи Товарної універсальної біржі «Недвижимость -С» в судове засідання не з`явився, повідомлений судом про розгляд справи належним чином, причини неявки суду не повідомив. За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. 26.10.2001 між [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені неповнолітнього сина [PERSON] , з однієї сторони та [PERSON] , [PERSON] з іншої було укладено договір № 57 купівлі-продажу нерухомого майна, за яким позивачі купили у відповідачів кв. [ADDRESS] . Договір було укладено на Товарній універсальній біржі «Недвижимость -С» та зареєстровано в Комунальному підприємстві «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» 30.10.2001 за реєстровим № 16573 (а.с. 16-17). Позивачі вказує на те, що після укладання договору купівлі-продажу квартири сторонами були виконані всі умови договору. Договір купівлі-продажу підписаний сторонами власноручно. На теперішній час ніхто із сторін вимог щодо порушення їх прав не заявив. Після укладання договору купівлі-продажу квартири покупцями було зареєстровано право власності в КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації», яке на час виникнення спірних правовідносин мало повноваження реєстраційного органу. 11.08.2006 [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , після чого змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 15). З повідомлення Комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 05.08.2024 вбачається, що станом на 28.12.2012 право власності на кв. [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу № 57 від 23.01.2001, укладеного на Товарній універсальній біржі «Недвижимость - С», зареєстровано в КП «ММБТІ» за [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. За змістом ст. ст. 57, 58 Конституції України, ст. 5 Цивільного кодексу України, до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Вказаний договір купівлі-продажу нерухомого майна укладено 30.07.1996, тобто під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі - ЦК УРСР) статтею 227 якого передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу жилого будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Приписами ст. 224 ЦК УРСР встановлено, що за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму Частиною другої статті 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Згідно зі ст. 225 ЦК УРСР право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. За змістом ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Статтею 47 ЦК УРСР була передбачена обов`язковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми. Частиною 2 цієї статті встановлено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. У відповідності до частини другої статті 47 ЦК УРСР та пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. Позивачі на теперішній час не мають можливості реалізувати свої права, оскільки договір купівлі-продажу квартири не було посвідчено нотаріально. З огляду на те, що на момент укладення договору купівлі-продажу квартири сторони ухилились від його нотаріального посвідчення, що на теперішній час перешкоджає позивачам реалізувати свої речові права відносно нерухомого майна, договір виконано сторонами повністю, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved