Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що він є власником 1/2 частки квартири за [ADDRESS] . Іншим співвласником вказаної квартири був [PERSON] , який помер [INFO] . 05 грудня 2008 року позивач зареєструвався у зазначеній квартирі та почав в ній мешкати.\~ Спадщину після смерті [PERSON] ніхто не приймав. Таким чином, починаючи з грудня 2008 року позивач вільно користується і розпоряджається іншою 1/2 часткою квартири, тобто близько 16-ти років виконує всі права та обв`язки співвласника квартири, але без будь-яких правових підстав. Посилаючись на вказане, просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на 1/2 частку квартири за [ADDRESS] . В судове засідання позивач не з`явився, через свого представника надав до суду заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання також не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без участі представника міської ради, позовні вимоги визнають. У відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, приходить до наступного: Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При цьому, за приписами ч. 4 даної статті право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Виходячи зі змісту вказаної статті, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є: можливість майна бути об`єктом набувальної давності; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність та безперервність володіння; відсутність інших осіб, які претендують на майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Відповідно до п. 11 постанови пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5 право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду . Ознаки добросовісної поведінки особи, яка заволоділа чужим майном, визначено у статтях 12, 388 ЦК. Так, ч. 5 ст. 12 ЦК встановлює презумпцію добросовісної поведінки особи. Відповідно до ст. 388 ЦК володіння вважається добросовісним, коли особа на момент заволодіння не знала і не могла знати про те, що володіння нею майном є незаконним. Пасивна поведінка власника щодо свого майна, яке перебуває в іншої особи, відсутність претензій чи вимог до володільця про повернення майна, той факт, що власник тривалий час обходився без нього, не виявляв зацікавленості до нього усе це має розумітися як втрата інтересу та відмова від права власності. Так, згідно свідоцтва по право власності від 16 грудня 1993 року, квартира за [ADDRESS] належала на праві спільної часткової власності: [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частки кожному (а.с.5)\~ Згідно\~ свідоцтва\~ про смерть\~ [PERSON] помер [INFO] в м. Шостка Сумської області. /а.с.6/ Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.06.2024 [PERSON] успадкував 1/2 частку квартири за [ADDRESS] після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . (а.с.8,9) З довідки, виданої КП ПВО «Енергія» від 31.08.2023 року, вбачається, що за адресою: [ADDRESS] з 05.12.2008 року зареєстрований [PERSON] . [PERSON] знятий 12.05.2008 року з реєстрації, у зв`язку зі смертю. (а.с.7) Згідно листа завідувача Другої шосткинської державної нотаріальної контори № 280/01-16 від 14.08.2024 року після померлого [INFO] [PERSON] спадкова справа не заводилась, спадкоємці з заявами про прийняття спадщини в нотаріальну контору не звертались. (а.с.26,27) З наведеного вбачається, що позивач добросовісно, відкрито, тобто очевидно для всіх третіх осіб, та безперервно володіє даним об`єктом нерухомого майна більше п`ятнадцяти років. Доказів, спростовуючих викладене, суду не надано. Засадами чинного Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ст. 15 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, у тому числі шляхом визнання права (ст. 16 ЦК України). Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову.

Outcome: approved