Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в якій просила змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються з відповідача на підставі рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 19.07.2019 у справі № 133/1296/19 на утримання дитини, сина [PERSON] , [INFO] , із 1\~500 грн. в місяць на 1/4 частки зі всіх видів доходів щомісячно, до досягнення дитиною повноліття В обґрунтування позовних вимог позивачка вказала, що рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області у справі № 133/1296/19 стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти у розмірі 1 500,00 грн. в місяць, починаючи з 21.05.2019 і до досягнення повноліття. Вказала, що на її утриманні перебуває двоє дітей що свідчить про необхідність додаткових коштів з урахуванням додаткових витрат на утримання двох дітей та обмежені доходи позивача. В той час як матеріальний стан відповідача покращився, на даний час він несе службу в Збройних Силах України та має можливість сплачувати аліменти для потреб дитини. Відповідач скористався своїм правом на подання відзиву, в якому вказав що завжди надає позивачу фінансову допомогу та підтримує дитину матеріально. Зауважив що друга дитина позивача від іншого шлюбу, а тому відсутні жодні законні обґрунтовані підстави для утримання даної дитини. Посилався на постанову Верховного суду від 10.09.2018 по справі №588/11/17, згідно якої визначено, що при зверненні до суду позивач мала б надати наявні докази матеріального становища відповідача, які б свідчили про його можливість сплачувати аліменти у відповідному розмірі щомісячно на утримання дитини. Щодо задоволення позову заперечив, просив відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Козятинського міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається із виконавчого листа, виданого на підставі рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 19.07.2019 у справі № 133/1296/19, із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , до досягнення ним повноліття, стягнуто аліменти у розмірі 1500,00 грн. в місяць, починаючи з 21.05.2019. 04.06.2019 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на " [PERSON] ". Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Козятинським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, [PERSON] має сина - [PERSON] , [INFO] , батьком якого є [PERSON] . Як вбачається з довідки №1592-1 від 25.10.2022, [PERSON] проживає у м. Козятин, разом із нею зареєстровано: [PERSON] (син), 2015 р.н., [PERSON] (син) 2019 р.н., [PERSON] (баба), 1937 р.н., [PERSON] (мати), 1975 р.н. Відповідно до довідки про доходи від 17.10.2023, [PERSON] працює у АТ "Укрзалізниця" на посаді електромеханіка дільниці ІІ групи, та за період з квітня 2023 по вересень 2023 її дохід становить 83 648,71 грн. Згідно інформації з Держаного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела доходів та утримання податків, витребуваної на підставі ухвали від 19.12.2023 року, [PERSON] отримує заробітну плату у В/Ч [NUMBER] з березня 2022 року, беручи період з квітня по вересень 2023 року (як у позивача) його дохід становить 570 922,49 грн. За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Приписами ст. 141 СК України, передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей і проживання батьків окремо від них не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дітей. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11), кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання. Статтею 150 СК України, визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Виходячи з вищенаведеного, сторони мають рівні права та обов`язки по утриманні та матеріальному забезпеченні дітей, а отже не тільки позивач, але й відповідач зобов`язані утримувати своїх малолітніх (неповнолітніх) дітей. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини, а отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічна вимога міститься і в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006. Тобто зазначена законодавча норма вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Положення ч. 3 ст. 181 СК України не пов`язують право особи, яка звертається з позовом про зміну способу стягнення аліментів з обов`язком надання доказів про наявність підстав для зміни розміру аліментів передбачених ст.192 СК України, оскільки таке право позивачу гарантовано ч. 3 ст. 181 СК України за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому розмір аліментів визначається судом з урахуванням обставин, що мають істотне значення (ст. 182 СК України). З аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що розмір частки від заробітку (доходу), що приходиться на утримання дитини, законом не встановлюється, а визначається судом у кожному конкретному випадку стягнення аліментів з урахуванням обставин, які передбачені у ст. 182 СК України. Визначаючи частку заробітку (доходу) відповідача, яка буде стягуватися як аліменти на дитину суд враховує стан здоров`я дитини, відсутність даних про незадовільний стан здоров`я платника аліментів, його матеріальне становище; відсутність даних про: наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Частиною 2 ст. 182 СК України, встановлено два поняття розміру аліментів «мінімальний гарантований розмір аліментів» і «мінімальний рекомендований розмір аліментів». Мінімальний гарантований розмір аліментів, власне, і є нижньою межею, тобто розміром, який гарантовано буде стягнутий. Він становить 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Дана норма однаково застосовується до всіх платників аліментів. Мінімальний рекомендований розмір аліментів може бути присуджений лише в порядку позовного провадження у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів і становить один прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Достатній рівень означає наявність «мінімуму достатку», який дає змогу виживати особі або сім`ї, в зв`язку з чим присудження мінімального рекомендованого розміру аліментів входить до предмета доказування та присудження стягнення аліментів в твердій грошовій сумі. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У частині першій статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Аналізуючи вищевказані правові норми законодавства, суд дійшов висновку, що стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів (в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі). Закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю, а тому платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, однак може звернутися до суду з позовом про зменшення їх розміру. Враховуючи вищевказані обставини по справі, дохід відповідача, розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, рівність прав як позивача так і відповідача щодо обов`язків по вихованню та утриманню дитини, можливість відповідача сплачувати аліменти, суд вважає, що вимоги позову є обгрунтованими, та підлягає зміні розмір аліментів, визначений рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 19.07.2019 у справі №133/1296/19 Також відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" зазначено, що у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. При визначенні нового розміру аліментів суд враховує, що розмір аліментів не може бути менший, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також суд приймає до уваги реальні потреби дитини сторін, те, що обов`язок утримувати неповнолітню дитину є обов`язком обох її батьків. За таких обставин суд вважає необхідним задовольнити позов і змінити розмір аліментів, присуджений на підставі рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 19.07.2019 у справі № 133/1296/19 та стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини: сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки із всіх видів доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи у всіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про зміну способу стягнення аліментів. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з вимогами ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 1073,60 грн на користь держави.

Outcome: approved