Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-17 00:00:00

У травні 2024 року позивач [PERSON] , через адвоката Черніловського В.Г. (ордер, свідоцтво а.с.18,19), звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив визнати дійсною з моменту укладання 17 вересня 2015 р. додаткову угоду до договору купівлі-продажу кв. [ADDRESS] , укладену між [PERSON] , як продавцем, та [PERSON] , як покупцем. Викласти пункт 3 договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 17 вересня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Л.М., в наступній редакції: «продаж зазначеної квартири вчиняється за ціною 2 182 260 грн., що за офіційним курсом НБУ становить 100 000 доларів США, які покупець зобов`язується передати продавцеві з відстрочкою оплати до 01 березня 2021р. Пункт 4 договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 17 вересня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Л.М., викласти у наступній редакції: «я, продавець, своїм підписом під цим договором підтверджую згоду розрахунку за продану квартиру, шляхом одержання від покупця грошей в сумі 2 182 260 грн., що за офіційним курсом НБУ становить 100 000 доларів з відстрочкою платежу у строк до 01 березня 2021року». Всі інші умови договору купівлі-продажу залишити без змін. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , понесені витрати зі сплати судового збору та інші судові витрати. Позивач вказує, що 17 вересня 2015 року між позивачем та відповідачем укладено договір купівлі-продажу кв. [ADDRESS] , посвідчений 17 вересня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Л.М. за реєстрованим № 1695. Позивач зобов`язувався передати у власність відповідачу квартиру за погодженням сторін за 434 400,00 грн., які ним повністю сплачені до підписання договору (п. 3 договору). Того ж дня, 17 вересня 2015 року між сторонами укладено до вказаного договору купівлі-продажу додаткову угоду, якою викладено п. 3 та п. 4 договору у новій редакції та засвідчено, що продаж зазначеної квартири вчинено за ціною 2 182 260 грн., що за офіційним курсом НБУ становить 100 000,00 доларів США з відстрочкою оплати до 01 березня 2021 року. У день укладення додаткової угоди сторони дійшли згоди, що укладена ними додаткова угода буде нотаріально посвідчена найближчим часом. Час і місце нотаріального посвідчення додаткової угоди повинен був визначити відповідач, що посвідчується відповідним розписом відповідача у вимозі-повідомленні від 17 вересня 2015 року. Однак відповідач неодноразово просив відтермінувати укладання угоди через різні причини особистого характеру, не виконав вимогу-повідомлення від 30 серпня 2018 року, від 01 березня 2021 року та від 01 березня 2023 року. В позовній заяві вказується попередній орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу в сумі 20 000,00 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 14 травня 2024 року позовну заяву позовну заяву залишено без руху (а.с.35,36). Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 04 червня у справі відкрито провадження, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.42,43). 13 червня 2024 року від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив (а.с.48), який отримано позивачем, про що свідчить підпис останнього. У відзиві відповідач підтверджує викладені у позові обставини. Вказує, що вимоги позивача він отримував, проте нотаріально додаткову угоду так і не підписали з його вини. Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини, дійшов наступного висновку. Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що між позивачем [PERSON] , як продавцем, та відповідачем [PERSON] , як покупцем, 17 вересня 2015 року укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , яка складається з трьох кімнат загальною площею 67,7 кв.м., житлова- 41,8 кв.м., договір посвідчено 17 вересня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Л.М. за реєстрованим № 1695. Пунктом 3 вказаного договору сторони погодили ціну продажу квартири - 434 400,00 грн., які повністю сплачені покупцем продавцю до підписання договору (а.с.12, 13). 17 вересня 2015 року сторони уклали додаткову угоду до договору купівлі-продажу від 17 вересня 2015 року, у якій сторони узгодили, що п.п. 3, 4 основного договору викладається в іншій редакції, а саме: «продаж зазначеної квартири вчиняється за ціною 2 182 260 грн., що за офіційним курсом НБУ становить 100 000 доларів, які покупець зобов`язаний передати продавцеві з відстрочкою оплати у строк до по 01 березня 2021 року»; «я, продавець, своїм підписом під цим договором підтверджую згоду розрахунку за продану квартиру, шляхом одержання від покупця грошей в сумі 2 182 260 грн., що за офіційним курсом НБУ становить 100 000 доларів, з відстрочкою платежу у строк до 01 березня 2021 року». Інші умови договору купівлі-продажу залишаються без змін. Додаткова угода підписана сторонами (п. 3 додаткової угоди) (а.с.30,31). Позивачем неодноразово пред`являлись відповідачу вимоги-повідомлення про необхідність завершення укладання додаткової угоди від 17 вересня 2015 року до договору купівлі-продажу квартири від 17 вересня 2015 року, шляхом здійснення нотаріального посвідчення додаткової угоди від 17 вересня 2015 року, а саме: 17 вересня 2015 року, 20 серпня 2018 року, 01 березня 2021 року, 01 березня 2023 року, які відповідач отримував, про що свідчить його підпис на вимогах-повідомленнях (а.с.14-17). Відповідно до ч.1,ч.2 ст. 640 Цивільного Кодексу (ЦК) України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму, стаття 655 ЦК України. Відповідно до ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Положеннями ст.220 ЦК України встановлено, правові наслідки недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, зокрема, ч.1,ч.2 визначено: у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. У постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі №754/2339/16-ц зроблено висновок, що однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. При цьому, саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини другої статті 220 ЦК України (подібні висновки наявні у постановах Верховного Суду від 04 березня 2019 року в справ № 665/2266/16-ц та від 30 жовтня 2019 року в справі № 140/2001/17). Також У постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 389/122/16-ц (провадження № 61-12634св18) зазначено, що для визнання судом угоди дійсною повинен мати місце не лише факт повного чи часткового виконання угоди, що потребує нотаріального посвідчення, а також факт ухилення іншою стороною від нотаріального оформлення угоди. За змістом ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Матеріали цивільної справи не містять доказів того, що сторонами здійснювалось повне або часткове виконання додаткової угоди до договору купівлі-продажу квартири від 17 вересня 2015 року, зокрема щодо предмету додаткової угоди, яким є визначення іншої вартості купівлі-продажу квартири, а також умови сплати її вартості - з відстрочкою оплати до 01 березня 2021 року. Крім того, позивач не надав доказів навмисного ухилення відповідача від нотаріального оформлення додаткової угоди, не довів, що втрачена можливість посвідчити нотаріально вказаний договір купівлі-продажу, оскільки на час розгляду справи у суді відповідач визнає вимоги позивача у повному обсязі. Таким чином, суд вважає, що стороною позивача не доведено як факт часткового або повного виконання додаткової угоди до договору купівлі-продажу квартири, а також факт безумовного ухилення іншою стороною від нотаріального оформлення такої угоди, у зв`язку з чим відсутні підстави для застосування частини другої статті 220 ЦК України. З огляду на викладене вище, розглядаючи справу в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. Оскільки, суд дійшов висновку про відмову у позові, судові витрати відповідно положення ч.2 ст. 141 ЦПК України залишаються за позивачкою. Керуюючи ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 247, 259, 263, 264-265, 279,354ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed