Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Державного підприємства «Інформаційні судові системи» про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі незаконно звільненого, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу до дня поновлення на роботі. Заява мотивована тим, що [PERSON] 15.01.2021 було прийнято на посаду помічника генерального директора Державного Підприємства «Інформаційні судові системи». Позивач зазначає, що виконувала свої посадові обов`язки сумлінно, професійно та належно виконувала свої посадові обов`язки та доручення керівництва. За цей період до [PERSON] не було жодного нарікання щодо виконання мною всіх поставлених завдань, в тому числі і відповідно до посадової інструкції. Також зазначає, що жодного разу не було порушено трудову дисципліну, тому не існує жодного підтвердження порушень трудової дисципліни, адже [PERSON] виконувались всі Правила внутрішнього трудового розпорядку Підприємства та Колективний договір. 04 березня 2021 року [PERSON] подзвонила начальник відділу кадрів Бережна Н.В. і повідомила, що надійшло подання голови Ради трудового колективу Підприємства, яке оформлено як захід реагування на неодноразові звернення працівників Підприємства яке стосується особисто [PERSON] , на прохання останньої (в тому числі і письмово) надати їй повний текст цього подання для ознайомлення, отримала відмову. В.о. генерального директора ДП «Інформаційні судові системи» Калуга В.А. також відмовив в наданні даного документу. Згодом [PERSON] відключили доступ до робочої електронної поштової скриньки та обмежили доступ в користуванні робочим комп`ютером. На день подання позову Позивач зазначає, що останній не вручили ні запрошуваного нею подання, ані будь-яких інших документів які стосуються організації [PERSON] праці та її правового статусу на Підприємстві. 12.03.2021 немаючі змоги виконувати свої посадові обов`язки та в зв`язку з відсутністю начальника відділу кадрів з 05.03.2021 на робочому місці [PERSON] написала Повідомлення до т.в.о. Голови Державної судової адміністрації України Гізатуліній Л.В. щодо ситуації яка склалася на Підприємстві. Повідомлення зареєстровано Державною судовою адміністрацією України за № І 597-21 від 15.03.2021 (на день подання позову відповідь на Повідомлення не надійшла, копія Повідомлення додано до даної позовної заяви). 17.03.2021 [PERSON] надіслала Звернення до Голови Комісії по трудовим спорам ДП «Інформаційні судові системи» про з`ясування незрозумілих обставин щодо звернення, яке зареєстровано № 1/03/21 від 18.03.2021(на день подання позову відповідь на Звернення не надійшла, копія Звернення додано до даної позовної заяви). 23.03.2021 також надіслано Звернення щодо прийняття мір відповідно до трудового законодавства В. о. генерального директора Калуги В.А. яке зареєстроване за №94/І від 24.03.2021(на день подання позову відповідь на Звернення не надійшла, копія Звернення додано до даної позовної заяви). 25.03.2021 при розмові з заступником генерального директора [PERSON] повідомили, що останню звільнено з посади помічника генерального директора ДП «Інформаційні судові системи». Позивач зазначає, що на день звернення до суду з позовом Наказу про звільнення з займаної посади, ані її трудової книжки [PERSON] не вручено. У зв`язку із незрозумілими обставинами для [PERSON] була змушена звернутись до суду з позовом в якому прочить суд визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі незаконно звільнену, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу до дня поновлення на роботі та компенсації моральної шкоди. Провадження в справі відкрито 30 липня 2021 року, відповідно до положень ст. ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 21 квітня 2022 року в адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від представника Державного підприємства «Інформаційні судові системи» де зазначено наступне. Позов [PERSON] є безпідставним, необґрунтованим таким, що не ґрунтується на законі, а тому не може бути задоволений судом. [PERSON] Позивач була прийнята на посаду помічника генерального директора державного підприємства «Інформаційні судові системи» 15 січня 2021 року відповідно до наказу державного підприємства «Інформаційні судові системи» від 14 січня 2021 року №5-К, зі строком випробування три місяці. Так у своїй заяві про прийняття на роботу [PERSON] власноруч вказала строк випробування, на який її має бути прийнято. Інформацію щодо строку випробування, у відповідності до вимог трудового законодавства, також зазначено в наказі про прийняття її на роботу. З витягом з даного наказу вона була ознайомлена під підпис в день прийняття на роботу, що підтверджується відповідною відміткою на наказі. Під час строку випробування було встановлено невідповідність [PERSON] посаді, на яку її було прийнято. Враховуючи це, відповідно до вимог абзацу 2 ст. 28 К3пП України, 26 лютого 2021 року було підготовлено повідомлення щодо попередження [PERSON] про її подальше звільнення 04 березня 2021 року. Зазначене повідомлення [PERSON] було вручено 26.02.2021 у приміщені відділу кадрів Підприємства в присутності працівників Підприємства. З повідомлення остання ознайомилася, але від підпису на копії відмовилася, відповідно було складено Акт. Одночасно зазначає, що 04 березня 2021 року, в день звільнення [PERSON] , зазначений в повідомленні, вона протягом робочого дня була відсутня на робочому місці. Враховуючи вищевикладене, з метою ознайомлення [PERSON] з наказом про звільнення, їй 04 березня 2021 року о 16 год. 14 хв. було надіслано повідомлення на службову електронну поштову скриньку, з вкладенням витягу з наказу на звільнення від 03 березня 2021 року №21-К. Також, її було повідомлено про звільнення шляхом надсилання інформації та фото витягу з наказу на її мобільний номер [NUMBER] у додатку «Телеграм». Також зазначив, що з дотриманням вимог чинного законодавства України, згідно ст. 116 К3пП України з [PERSON] було проведено всі розрахунки та, відповідно до п. 4.2. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, підготовлено лист від 04 березня 2021 року №1064/6/04-00-21 на ім?я [PERSON] , який цього ж дня був відправлений через АТ «Укрпошта», з оформленням опису вкладення, на її домашню адресу зазначену нею при прийнятті на роботу. У зв`язку із тим, що Позивач не отримала зазначений лист, 19 березня 2021 року Підприємством було повторно підготовлено та надіслано Позивачу лиса від 19 березня 2021 року №1287/6/04-00-21. Разом з тим зазначає, що після 04 березня 2021 року (після дня звільнення) [PERSON] більше жодного разу не з`являлася до Підприємства, оскільки зрозуміла та усвідомлювала наслідки оголошених та вручених їй документів щодо її звільнення. При цьому зауважуємо, що розірвання трудового договору з працівником під час терміну випробування не можна визнати таким, що провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, оскільки працівник при прийнятті на роботу, даючи згоду на випробування, фактично надала згоду і на можливість розірвання з нею трудового договору, якщо протягом строку випробування буде встановлено невідповідність її роботі, на яку ії прийнято. Отже під час випробувального терміну було встановлено невідповідність її роботу, тому і було прийнято рішення про звільнення [PERSON] з займаної посади. 09 вересня 2024 в адресу суду надійшла відповідь на відзив у якій [PERSON] в якій просить суд діяти згідно до ч.8 ст. 178 ЦПК України, а саме в разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами, а також вказує на те, що Відповідачем не виконано вимоги ч.4 ст. 178, п.2 ч.5 ст. 178 ЦПК України. В судовому засіданні позивач, підтримала заявлені вимоги, просила задовольнити з урахуванням наведених доводів в позовній заяві. Представник відповідача заперечував щодо задоволення позову в зв`язку із його безпідставністю. Вислухавши доводи учасників процесу, дослідивши наявні докази та надавши їм належну оцінку, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено і не заперечується учасниками процесу, що з 15.01.2021 [PERSON] перебувала в трудових відносинах з Державним підприємством «Інформаційні судові системи» та 04 березня 2021 року була звільнена відповідачем з посадипомічника генерального директора Державного Підприємства «Інформаційні судові системи» за наказом № 21-к про припинення трудового договору, відповідно до п. 11 ст. 40 КЗпП України в зв`язку із встановленням невідповідності займаній посаді, на яку її прийнято, або виконуваній роботі протягом строку випробування (копія якого міститься в матеріалах справи). За приписами п. 11 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадку встановлення невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі протягом строку випробування. [PERSON] наголошує, що при звільненні порушено її права, які мають бути відновлені способом, вказаним у позові. Трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (частина перша статті 21 К3пП України). Відповідно до частини другої статті 26 КЗпП України в період випробування на працівників поширюється законодавство про працю. Згідно з частиною першою статті 27 К3пП України строк випробування при прийнятті на роботу, якщо інше не встановлено законодавством України, не може перевищувати трьох місяців, а в окремих випадках, за погодженням з відповідним виборним органом первинної профспілкової організації, - шести місяців. Частиною другою статті 28 К3пП України передбачено, що в разі встановлення власником або уповноваженим ним органом невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі він має право протягом строку випробування звільнити такого працівника, письмово попередивши його про це за три дні. Розірвання трудового договору з цих підстав може бути оскаржене працівником в порядку, встановленому для розгляду трудових спорів у питаннях звільнення. Згідно з частиною першою статті 36 К3пП України при укладенні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. Умова про випробування повинна бути застережена в наказі (розпорядженні) про прийняття на роботу. Відповідно до пункту 11 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема у випадку встановлення невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі протягом строку випробування. Згідно зі статтею 139 КЗпП України працівник зобов`язаний працювати чесно сумлінно, своєчасно точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, дбайливо ставитись до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Матеріали справи містять лист від 26.02.2021 В.о. генерального директора Державного підприємства «Інформаційні судові системи» В. Калуга попередження [PERSON] про звільнення з роботи 04 березня 2021 року в зв`язку із встановленням невідповідності займаній посаді, з якого вбачається, що остання протягом випробувального терміну провокувала конфліктні ситуації, що як наслідок створювало ненормальний психологічний мікроклімат в колективі Підприємства. Підтвердженням якого є подання голови Ради трудового колективу Підприємства від 26.02.2021, яке оформлено як захід реагування на неодноразові звернення працівників Підприємства (копія листа наявна в матеріалах справи). Згідно з Актом про відмову від ознайомлення з повідомленням щодо попередження про звільнення вбачається, що 26.02.2021 о 16 год. 30 хв. помічник генерального директора [PERSON] була викликана до відділу кадрів для вручення їй (під підпис) оригінал повідомлення щодо попередження про звільнення з роботи 04 березня 2021 року в зв`язку із встановленням невідповідності займаній посаді. на яку її було прийнято, протягом строку випробування (п.11 ст. 40 КЗпП України) підтверджується виконання Відповідачем вимог абз.2 ст. 28 КЗпП України. Статтею 116 Кодексу законів про працю України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, Установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до частин першої та другої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Так, Верховний суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 07.10.2020 в справі №490/12203/16-ц, дійшов наступного висновку правового висновку: «Положенням статті 28 КЗпП України визначено, що коли строк випробування закінчився, а працівник продовжує працювати, то він вважається таким, що витримає випробування, і наступне розірвання трудового договору допускається лише на загальних підставах. Якщо протягом строку випробування встановлено невідповідність працівника роботі, на яку його прийнято, власник або уповноважений ним орган протягом цього строку вправі розірвати трудовий договір. У період випробувального терміну роботодавець з`ясовує професійні та ділові якості працівника, його здатності виконувати якісно і сумлінно свої обов`язки за трудовим договором. У разі якщо роботодавець в період випробування працівника прийде до негативного висновку щодо відповідності працівника роботі, яка йому доручається, він має право розірвати з працівником трудовий договір з причини незадовільного результату випробування. Прийняти таке рішення роботодавець має право в будь-який час протягом іспитового строку, в тому числі не чекаючи дня закінчення цього строку. При цьому, роботодавцеві надано право самостійно визначати, чи відповідає працівник роботі, на яку його прийнято. Висновок роботодавця про невідповідність працівника роботі має бути обґрунтованим і документально підтвердженим. Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22 січня 2020 року у справі №823/3540/14. Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 3 ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання, отже вимоги позивача не знайшли свого підтвердження, а тому позов задоволенню не підлягає. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку відсутність підстав для задоволення позову. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed