Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства Перший Український міжнародний банк» (далі -АТ «Перший український міжнародний банк») про стягнення безпідставно набутих коштів, відшкодування моральної шкоди. Зазначав, що 03.12.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. було вчинено виконавчий напис № 28468, відповідно до якого стягнуто з нього на користь ПАТ «Перший український міжнародний банк» суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 28 755 грн. 21 коп. 11.12.2019 на підставі зазначеного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Клітченко О.А. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER]. 31.03.2021 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Клітченко О.А. було винесено постанову про звернення стягнення на його заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи. Відповідно до рішення Подільського районного суду міста Києва від 01.05.2023 визнано виконавчий напис від 03.12.2019 № 28468, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., таким, шо не підлягає виконанню. Посилаючись на безпідставність отримання коштів відповідачем, відповідно до ст. 1212 ЦК України позивач просив стягнути з відповідача на його користь безпідставно стягнуту суму в розмірі 15655,02 грн. безпідставно стягнутих коштів за виконавчим написом нотаріуса, 1317,60 грн. проценти за користування коштами. Крім того, посилаючись на те, що внаслідок безпідставного стягнення з нього належних йому коштів, йому було завдано моральну шкоду, на її відшкодування просив стягнути з відповідача на його користь 28 755,21 грн. Також просив стягнути судові витрати. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, у якій вказав на те, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Суд ухвалив розглядати справу за відсутності позивача та його представника. Треті особи у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Суд ухвалив розглядати справу за відсутності третіх осіб. Представник АТ «Перший український міжнародний банк» повторно у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд постановив проводити заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом установлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. було вчинено виконавчий напис № 28468, відповідно до якого стягнуто з позивача на користь ПАТ «Перший український міжнародний банк» суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 28 755 грн. 21 коп. 11.12.2019 на підставі зазначеного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Клітченко О.А. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER]. 31.03.2021 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Клітченко О.А. було винесено постанову про звернення стягнення на його заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи. Відповідно до рішення Подільського районного суду міста Києва від 01.05.2023 визнано виконавчий напис від 03.12.2019 № 28468, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., таким, шо не підлягає виконанню. Згідно з довідками ТОВ «Новий сад» з позивача на користь відповідача за виконавчим написом №28468 від 03.12.2019 з 01.01.2021 по 31.12.2021 стягнуто 7 481,72 грн., а з 01.01.2022 по 31.12.2022 стягнуто 7 682,57 грн. (а.с. 13-14). Таким чином, загальна сума, яка стягнута за виконавчим написом №28468 від 03.12.2019 становить 15 164,29 грн. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Зі змісту ст. 1212 ЦК України вбачається те, що зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Отже, сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Ураховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача 15 164,29 грн. безпідставно стягнутих коштів. Разом з тим, позов в частині стягнення 1 317,60 грн. процентів за користування грошовими коштами задоволенню не підлягає з наступних підстав. Частиною другою статті 1214 ЦК України передбачено, що у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Обґрунтовуючи позов в частині стягнення процентів, позивач, визначаючи розмір процентів, посилався на норми ст. 1048 ЦК України, яка регулює правовідносини у сфері позики, та визначив період нарахування з 01.05.2023 по 08.11.2023. При цьому обставин на обґрунтування періоду нарахування та визначення розміру процентів, виходячи з облікової ставки НБУ, позивачем не наведено. Виходячи з вищевикладеного, правових підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 1 317,60 грн. процентів за користування грошовими коштами немає. Не підлягає задоволенню і позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача 28 755,21 грн. на відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частинами 2 - 4 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 3 постанови № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У п. 5 зазначеної постанови роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 9 зазначеної постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року в справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) вказано, що: «виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (див. пункт 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц). Таким чином. в силу норм чинного законодавства моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Доказів факту заподіяння позивачеві моральних страждань, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та вини останнього в її заподіянні позивачем суду не надано, а тому правових підстав для задоволення позову про відшкодування моральної шкоди у розмірі 28 755,21 грн. немає. Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем у вигляді сплати судового збору в розмірі 1 211 грн. 20 коп. підлягають стягненню з АТ «Перший український міжнародний банк» на користь позивача. Разом з тим, не підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь 6 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. На обґрунтування вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката позивачем надано суду договір про надання адвокатських послуг № 23/1 від 25.10.2023, додаток № 1 до договору від 25.10.2023, акт виконаних робіт від 21.02.2024. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Ураховуючи те, що позивачем не надано суду детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 6 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу немає.

Outcome: partial