Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-16 00:00:00

У січні 2024 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 08.04.1967 року батьки позивача [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, від якого [INFO] народився позивач [PERSON] , який був єдиною дитиною в сім`ї. Відомості про шлюб [PERSON] та зміну нею прізвища з « [PERSON] » на « [PERSON] » не збереглись. На підставі договору купівлі-продажу квартири від 14.07.2012 року, матері позивача належала квартира [ADDRESS] . 24.05.2013 року мати позивача [PERSON] подарувала [PERSON] 1/2 частину квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування частини квартири. Інша 1/2 частина квартири належала матері. [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] . Після смерті матері відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частини квартири [ADDRESS] . Інші спадкоємці відсутні. У встановлений законом строк позивач звернувся до Другої ДДНК із заявою про прийняття спадщини, однак постановою державного нотаріуса Другої ДДНК Циганко Є.Л. від 04.07.2023 року, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом оскільки не підтверджені родинні стосунки між спадкодавцем та спадкоємцем. Встановлення факту родинних відносин між позивачем та його матір`ю необхідне позивачу для визнання за ним права власності на нерухоме майно, яке він успадкував після смерті матері. Враховуючи викладене, позивач змушений звернутися до суду та просити встановити факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] є сином [PERSON] , яка померла [INFO] , та визнати за позивачем право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] , загальною площею 29,8 кв.м., житловою площею 17,9 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.01.2024 року відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська 29.01.2024 року клопотання позивача про витребування доказів було задоволено, витребувано із Другої дніпровської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , а також витребувано із Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Новокодацькому та Чечелівському районах у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відомості про зміну прізвища [PERSON] , [INFO] , з « [PERSON] » на « [PERSON] ». 13.02.2024 року на адресу суду із Другої дніпровської державної нотаріальної контори надійшли витребувані документи (а.с. 71-82). Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05.04.2024 року підготовче провадження по справі було закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. 05.06.2024 року до суду від Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Новокодацькому та Чечелівському районах у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшов лист, відповідно за результатами перевірки встановлено, що відомості про зміну прізвища з « [PERSON] » на « [PERSON] » відсутні (а.с. 121). Від представника відповідача - Марінеско А.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування заперечень на позовну заяву зазначив, що позивач жодним чином не обґрунтовує та не надає відповідних доказів на підтвердження того, що померла [PERSON] є його матір`ю. Також відсутні докази історії зміни прізвища померлої [PERSON] . Також звернув увагу суду, що сам факт реєстрації позивача в спірній квартирі не є доказом його фактичного проживання в зазначеній квартирі. Позивач [PERSON] у судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним ним у позовній заяві. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. В подальшому надав до суду заяву у якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, позов просив задовольнити. Представник відповідача - Марінеско А.В. у судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним ним у відзиві. Проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав, зазначених у відзиві, судове засідання просив провести без застосування засобів технічної фіксації. Представник третьої особи Другої Дніпровської державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явився, письмово просив розгляд справи проводити за його відсутності відповідно до вимог діючого законодавства. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що [PERSON] є сином [PERSON] , яка померла [INFO] . Мати позивача свого часу їздила до м. Москва, де вдруге одружилась та змінила прізвище. Також зазначили, що вони разом із позивачем доглядали за [PERSON] та допомагали з похоронами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, заслухавши думку учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи та всі додані до неї документи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується цивільний позов, об`єктивно оцінивши всі зібрані по справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступного висновку. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Відповідно до положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що батьками позивача [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження (а.с. 13). На підставі договору купівлі-продажу квартири від 14.07.2012 року, який було посвідчено державним нотаріусом Другої ДДНК Циганко Є.Л., [PERSON] належала квартира [ADDRESS] (а.с. 17). Зазначена квартира була зареєстрована в КП «ДМБТІ» 01.08.2012 року, що підтверджується копією витягу про державну реєстрацію (а.с. 19). Матеріали справи містять також копію технічного паспорту (а.с. 24-29), а також звіт про незалежну оцінку вартості вищевказаної квартири (а.с. 34-58). 24.05.2013 року [PERSON] подарувала [PERSON] 1/2 частину квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією договору дарування частини квартири, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шатковською І.Ю. (а.с. 21). Таким чином, [PERSON] належить по 1/2 частки зазначеної квартири, інша 1/2 частина належить позивачу [PERSON] , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 20, 22). Згідно відповіді Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур від 01.09.2023 року № 10/5-1375, [PERSON] з 30.03.2004 року по 03.06.2013 року був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 30). [PERSON] з 03.06.2013 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11, 63). Окрім того, матеріали справи містять копію заповіту [PERSON] , посвідченого державним нотаріусом Другої ДДНК Циганко Є.Л. 13.11.2020 року, з якого вбачається, що [PERSON] заповіла [PERSON] належну їй квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 31). Згідно копії звороту обкладинки трудової книжки, виданої 11.10.1966 року вбачається, що [PERSON] змінювала прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », потім на « [PERSON] » та « [PERSON] » (а.с. 6). [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , відповідно до копії свідоцтва про смерть (а.с. 14). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частки квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається із матеріалів спадкової справи № 196/2023 після смерті [PERSON] , спадкова справа була заведена на підставі заяви позивача [PERSON] , інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини чи відмову у її прийнятті не зверталися, заповіт щодо 1/2 частки квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , відсутній (а.с. 73-82). У встановлений законом строк позивач звернувся до Другої ДДНК із заявою про прийняття спадщини (а.с. 73), однак постановою державного нотаріуса Другої ДДНК Циганко Є.Л. від 04.07.2023 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , оскільки не підтверджені родинні стосунки між ним та спадкодавцем (а.с. 33). Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне. Положеннями 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд може встановити факт родинних відносин між фізичними особами. Як вбачається із Постанови Верховного Суду від 03 листопада 2021 у справі № 691/1237/20 (провадження № 61-14225св21), до суду подається позов, а не заява в порядку окремого провадження, виключно через те, що іншою вимогою у справі є спір про право (право на спадщину), а тому всі ці вимоги розглядаються у позовному провадженні, оскільки з положень ст. 315 ЦПК України випливає, що факт родинних відносин між фізичними особами встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, в разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Такі висновки викладено у постанові Верховного Суду від 30 червня 2023 року у справі № 490/1819/22. Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Згідно із ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За правилами, встановленими статтею 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Спадкування за законом відбувається у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини. При вирішенні питання спадкування за законом, враховуються такі юридичні факти, як: родинні стосунки (кровна спорідненість), шлюбні відносини, усиновлення (удочеріння), перебування на утриманні спадкодавця. Центральним субінститутом спадкування за законом є інститут черговості, який полягає в тому, що за загальним правилом кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування за відсутності бодай одного спадкоємця попередньої черги, обумовленого різними причинами: фізичною відсутністю, усуненням від права на спадкування, неприйняттям спадщини або відмовою від прийняття спадщини. Статтями 1261, 1266 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно із ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно положень пункту 23 постанови Пленуму Верховного суду № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, в установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У постанові Верховного Суду від 11 лютого 2022 року у справі № 947/22756/19 сформульовано висновки про те, що доказами, що підтверджують факт родинних відносин, можуть бути документи, які підтверджують наявність цього юридичного факту (акти, анкети, автобіографії, листівки, сімейні фотографії, листи ділового та особистого характеру, особові справи, рішення судів, ордери на вселення, обмінні ордери, погосподарські книги, виписки з домових книг та інші документи, які у собі містять відомості про родинні відносини осіб); довідки органів реєстрації актів цивільного стану про неможливість поновлення втрачених записів, внесення змін і доповнень, виправлень у записи актів цивільного стану; пояснення свідків, яким достовірно відомо про взаємовідносини померлого із заявником. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення. Метою встановлення факту родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] є необхідність реалізації права позивача на оформлення спадкового майна після смерті матері, отже такий факт породжує юридичні наслідки. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішеннях «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», підлягає застосовуванню судами як джерело права, вказано, що суд, при оцінці доказів, керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом», таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів. Судом досліджено надані позивачем письмові докази на підтвердження факту родинних відносин із [PERSON] . Надані позивачем до суду докази на підтвердження зазначеного факту у своїй сукупності дають можливість встановити, що померла [INFO] [PERSON] є матір`ю позивача [PERSON] . Відповідно, позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом, який у встановлений законом строк звернувся до нотаріальної контори для одержання свідоцтва про право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини чи відмову у її прийнятті не зверталися, що підтверджується копією спадкової справи. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Частиною 1 статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, та право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту свого невизнаного права стосовно визнання права власності на спадкове майно, відповідає правовідносинам які склалися, оскільки існують виняткові обставини. Як вказав ВССУ в листі № 16.05.2013№ 24-753/0/4-1, та пленум про судову практику у справах про спадкування - визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.09.2021 року у справі № 227/3750/19. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Враховуючи вищевикладене, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв`язку у сукупності, приймаючи до уваги обґрунтованість та доведеність позовних вимог, а також те, що іншим шляхом, окрім судового, захистити права позивача неможливо, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі Вирішуючи питання розподілу судових витрат, відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач не просить стягнути судові витрати із відповідача, суд вважає за можливе судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 3 682,70 грн. (а.с. 1) покласти на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved