Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-17 00:00:00

У травні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «БІЗНЕС ПОЗИКА» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 446748-КС-001 від 31 січня 2022 року у розмірі 59140,91 грн. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 31 січня2022 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та відповідачкою було укладено Договір № 446748-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписаний одноразовим ідентифікатором, у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію. За умовами договору відповідачка отримала від позичальника ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» грошові кошти у розмірі 43 000,00 грн., на засадах строковості, поворотності, платності, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі визначеному договором. 19.06.2022 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та відповідачкою було укладено додаткова угода № 1 до Договору № 446748-КС-001. ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» свої зобов`язання за договором кредиту виконав, надав відповідачу грошові кошти у визначеному договором розмірі шляхом перерахування на банківську картку позичальника, котрий позичальник вказав в особистому кабінеті, строк дії договору - до 20.11.2022 року. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, тому станом на 10.04.2024 року виникла заборгованість у розмірі 59140,91 грн. з яких: 24867,97 грн. - сума прострочених платежів по тілу кредиту, 34201,20 - сума прострочених платежів по процентах, 71,74 грн. - сума прострочених платежів за комісією. Зазначену суму заборгованості позивач просить стягнути з відповідача, а також судові витрати у справі. Відповідачем відзиву не надано. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2024 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, але надав суду клопотання, в якому просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву не подавав. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши зібрані письмові докази, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 31 січня 2022 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] було укладено Договір № 446748-КС-001 про надання кредиту, відповідно до умов якого позивач (як кредитодавець) надав відповідачу грошові кошти на засадах строковості, поворотності, платності, а остання зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, комісії у порядку та на умовах, визначених цим договором та Правилами надання споживчих кредитів. Договором визначено строк кредиту до 18 липня 2022 року; процентна ставка в день 0,86519600, фіксована; загальний розмір наданого кредиту 43 000,00 грн.; термін дії договору до 18.07.2022; орієнтована загальна вартість наданого кредиту 94560,00 грн.; орієнтовна реальна річна процентна ставка 3590,91%. У п.3.2.3. Договору сторони встановили Графік платежів із застосуванням зниженої процентної ставки. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, перерахувавши 31 січня 2022 року позичальнику [PERSON] на його картковий рахунок грошові кошти у розмірі 43 000,00 грн., що підтверджується платіжним документом. 19.06.2022 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та відповідачкою було укладено додаткова угода № 1 до Договору № 446748-КС-001, відповідно до умов якої встановлений строк дії договору - до 20.11.2022 року. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості, вбачається, що відповідачем за кредитним договором №446748-КС-001 від 31.01.2022 року не в повному обсязі сплачувалися платежі, внаслідок чого станом на 10.04.2024 року виникла заборгованості у розмірі 59140,91 грн. з яких: 24867,97 грн. - сума прострочених платежів по тілу кредиту, 34201,20 - сума прострочених платежів по процентах, 71,74 грн. - сума прострочених платежів за комісією. Отже, відповідачем були порушені умови договору щодо своєчасного погашення заборгованості та сплати обумовлених договором платежів. Вирішуючи спір, суд враховує наступні положення законодавства, що регулює спірні правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Укладення договору в електронній формі між сторонами підтверджується також Візуальною формою послідовності дій Клієнта [PERSON] , а також ознайомлення відповідачки з усіма істотними умовами отримання кредиту, встановленими договором, підписаним сторонами, а отже у відповідності до приписів статей 6, 627 ЦК України та статей 11,12 Закону України «Про електронну комерцію», укладений між позивачем та відповідачем електронний договір №446748-КС-001 від 31.01.2022 вважається таким, що прирівнюється до договору у письмовій формі. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами. За змістом ст.ст. 526, 615 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Порушення відповідачем умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки ст. 629 ЦК України встановлюється принцип безумовності та обов`язковості виконання договору. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Доказів сплати відповідачем суми заборгованості за кредитним договором суду не надано, внаслідок чого суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у виді тіла кредиту та відсотків. Однак, не є правомірною вимога позивача про стягнення з відповідача комісії, оскільки у Постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Оскільки з наданої позивачем виписки по особовому рахунку [PERSON] установлено, що позивачем нараховано відповідачеві до сплати комісію за розрахунково-касові операції, яку позивач просить стягнути з відповідача, - підстав для задоволення позову в цій частині та стягнення з відповідача на користь позивача комісії за договором суд не вбачає. Аналізуючи вищевикладене, ураховуючи установлені судом обставини, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, які свідчать про наявність у відповідача боргу перед позивачем на час розгляду справи та перевіривши правильність розрахунку заборгованості за тілом кредиту та процентами, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, а саме з відповідача, на користь позивача підлягають стягненню: 24867,97 грн. - сума прострочених платежів по тілу кредиту, 34201,20 - сума прострочених платежів по процентах, а всього 59069,17 грн. У задоволенні іншої частини вимог належить відмовити. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial