Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-15 00:00:00

Представник позивача ТОВ «Діджи Фінанс» звернулась до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що 25 травня 2021 року в особистому кабінеті на сайті ТОВ «Мілоан» - https://miloan.ua/ [PERSON] було подано заявку на отримання кредиту №3336967, а вказана заява знаходиться у власному кабінеті відповідача на сайті https://miloan.ua/. Зазначає, що ТОВ «Мілоан» було направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при веденні якого відповідач підтверджує прийняття умов кредитного договору №3336967 від 25 травня 2021 року, який також знаходиться у власному кабінеті відповідача на сайті https://miloan.ua/. Таким чином, відповідач уклав договір про споживчий кредит №3336967 від 25 травня 2021 року з ТОВ «Мілоан» та на підставі платіжного доручення відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 11 900 грн. Відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання. Посилається на те, що 13 вересня 2021 року відповідно до договору відступлення прав вимоги №07Т, ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за вищезазначеним кредитним договором на користь ТОВ «Діджи Фінанс», згідно умов якого сума боргу перед новим кредитором ТОВ «Діджи Фінанс» становить 51\~574,60 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 11 900 грн.; заборгованість за відсотками 38\~841,60 грн.; заборгованість за комісійними винагородами 833 грн. На підставі викладеного, представник позивача звернулась з цією позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором №3336967 від 25 травня 2021 року у розмірі 51 574,60 грн., з яких заборгованість: за тілом кредиту становить 11 900 грн.; за відсотками 38 841,60 грн.; за комісійними винагородами 833 грн., а також судовий збір у розмірі 2\~422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 6\~000 грн. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 15 липня 2024 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив повністю відмовити у задоволенні позовних вимог, в обґрунтування зазначивши, що згідно умов договору кредитування строк кредитування сплив 24 червня 2021 року, але позивачем протиправно нараховано відсотки за період після вказаної дати. Подані позивачем документи містять суперечливі відомості, оскільки в анкеті-заявці на отримання кредиту зазначено розмір відсотків за користування кредитом 0,88%, а в п. 1.6. кредитного договору 5%. Витрати на правову допомогу не підлягають стягненню, оскільки адвокат Міньковська Анастасія не брала участі в розгляді справи, а позов до суду підготувала і подала [PERSON] , і розмір плати за правову допомогу не співмірний зі складністю справи. 24 липня 2024 року відповідач [PERSON] надав до суду власний розрахунок заборгованості, з якого вбачається загальна заборгованість 15\~874,60 грн., яка складається з заборгованості: 11\~900 грн. за тілом кредиту; 3\~141,60 грн. заборгованості за відсотками з 25 травня 2021 року по 25 червня 2021 року за ставкою 0,88% за день користування кредитом згідно анкети-заявки та п. 1.5.2. кредитного договору; 833 грн. комісії за оформлення кредиту. 30 липня 2024 року представник позивача [PERSON] в системі «Електронний суд» сформував відповідь на відзив, в якому просив задовольнити у повному обсязі позовні вимоги. В обґрунтування зазначив, що відповідачем у відзиві на позовну заяву не заперечується факт, що між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 3336967 від 25 травня 2021 року і отримання відповідачем від ТОВ «Мілоан» кредитних коштів, а отже вказані обставини не підлягають доказуванню в розумінні ч. 1 ст. 82 ЦПК України. Згідно п. 1.5. загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 3 974,60 грн. в грошовому виразі і 3,076 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), що включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом, складає 15\~874,60 грн. Загальні витрати позичальника за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, а також строк кредиту розраховані виходячи з припущення, що позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а строк кредитування залишиться не змінним, та що кредитодавець і позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому договорі, зокрема позичальник здійснить повне погашення заборгованості в термін, вказаний у п. 1.4 договору. Позичальник розуміє та погоджується, що наведені в цьому пункті показники не підлягають оновленню у випадку продовження позичальником строку кредитування, часткового дострокового погашення заборгованості чи прострочення виконання ним зобов`язань. Відповідач 24 червня 2021 року кредит в сумі 11 900 грн. не повернув, а продовжував користуватися кредитним коштами, то ТОВ «Мілоан» відповідно до умов п. 1.6. та п. 2.3.1.2. договору, з якими погодився відповідач, нарахував проценти за користування кредитом за ставкою 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, за 60 днів в розмірі 35 700 грн., тобто за період з 25 червня 2021 року по 23 серпня 2021 року, і таке нарахування відповідає вимогам вищенаведених норм ЦК України та умовам договору, що спростовує доводи відповідача про незаконність нарахування відсотків за користування кредитом після 24 червня 2021 року. За весь період перебування права вимоги за вищезазначеним договором у ТОВ «Діджи Фінанс» позивач не здійснював жодних додаткових нарахувань і не застосовував жодних штрафних санкцій до боржника. Позивач надав разом із позовом усі необхідні докази отримання професійної правничої допомоги у справі, що підтверджують співмірність та справедливість витрат на професійну правничу допомогу із складністю справи, часом, обсягом і ціною позову, а отже стягнення з відповідача витрат на професійну (правову) допомогу адвоката у розмірі 6\~000 підлягають до задоволення. 02 вересня 2024 року представник відповідача [PERSON] надав до суду заперечення на відповідь на відзив в яких просив суд врахувати правову позицію Верховного Суду від 07 грудня 2022 року у справі № 345/2315/21. Представник позивача [PERSON] у відповіді на відзив просив розглядати справу за відсутності їх представника, а позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач подав до суду заяву в якій просив розглянути справу без його участі та врахувати заперечення проти позову і раніше подані пояснення, та заперечував щодо задоволення позовних вимог. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився будучи повідомленим належним чином, будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи або розгляд справи за їх відсутності суду не надав. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, вивчивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що на підставі анкети-заяви на кредит №3336967 від 25 травня 2021 року, сформованої в особистому кабінеті на сайті ТОВ «Мілоан», https://miloan.ua/, між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №3336967, відповідно до умов якого відповідачу було надано грошові кошти (фінансовий кредит) в загальному розмірі 11\~900 грн. строком на 30 днів з 25 травня 2021 року, з терміном (датою) повернення кредиту зі сплатою комісії за надання кредиту і процентів за користування кредитом 24 червня 2021 року, де орієнтована загальна вартість кредиту складає 15\~874,60 грн., комісія за надання кредиту 833 грн., яка нараховується за ставкою 7% від суми кредиту одноразово, проценти за користування кредитом 3\~141,60 грн., які нараховуються за ставкою 0,88% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, стандартна (базова) процента ставка за користуванням кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (а. с. 9, 21-24). Вищезазначений кредитний договір підписано відповідачем [PERSON] з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства і доступний зокрема через сайт товариства та\\або відповідний мобільний додаток чи інші засоби, що передбачено розділом 6 цього договору. Крім того, відповідачем [PERSON] разом з підписанням кредитного договору також було підписано і погоджено додатки до нього, а саме: графік платежів та паспорт споживчого кредиту (а.с.25-26). Також судом встановлено, що ТОВ «Мілоан» було перераховано грошові кошти на банківський рахунок [PERSON] в сумі 11 900 грн. з призначенням платежу «кошти згідно договору 3336967», що підтверджується платіжним дорученням №47114691 від 25 травня 2021 року (а. с. 29). Матеріалами справи підтверджено, що 13 вересня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу №07Т, у відповідності до умов якого ТОВ «Мілоан» передає (відступає) ТОВ «Діджи Фінанс», а ТОВ «Діджи Фінанс» приймає належні ТОВ «Мілоан» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, зазначених в Реєстрі прав вимог (а.с.43-45). Судом встановлено, що відповідно до акту приймання-передачі Реєстру прав вимог від 13 вересня 2021 року до договору факторингу №07Т від 13 вересня 2021 року ТОВ «Мілоан» було передано ТОВ «Діджи Фінанс» Реєстр прав вимог від 13 вересня 2021 року (а. с. 49). Відповідно до витягу з додатку до договору факторингу №07Т від 13 вересня 2021 року, ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 3336967 в сумі 51 574,60 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 11 900 грн.; заборгованість за відсотками 38 841,60 грн.; заборгованість за комісією 833 грн. (а. с. 10). Згідно з ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Також судом встановлено, що відповідач не виконав свого зобов`язання та після відступлення позивачу права вимоги до відповідача, не було здійснено жодного платежу для погашення заборгованості за кредитним договором ні на рахунки ТОВ «Діджи Фінанс», ні на рахунки попереднього кредитора - ТОВ «Мілоан». Крім того, з моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 13 вересня 2021 року ТОВ «Діджи Фінанс» не здійснювалося нарахування жодних нарахувань, що підтверджується наявним розрахунком заборгованості за договором споживчого кредиту №3336967 від 25 травня 2021 року (а.с.15). Згідно із вищезазначеним розрахунком заборгованості, загальний розмір заборгованості [PERSON] за вказаним кредитним договором складає 51\~574,60 грн. Пред`являючи вимогу про стягнення заборгованості за кредитним договором, ТОВ «Діджи Фінанс» просив стягнути заборгованість за основним боргом, відсотками та комісією. Статтею 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Із прийняттям ЗУ «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 ЗУ «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію,і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»). Частиною п`ятою статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із частиною 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Згідно із ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Отже, принцип змагальності сторін визначений законом і він передбачає, що кожна сторона повинна довести перед судом обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У кожної із сторін не має процесуальних переваг в доведенні своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що існування заборгованості відповідача за кредитним договором №3336967 від 25 травня 2021 року в загальному розмірі 51 574,60 грн. підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Як встановлено матеріалами справи, умовами договору про споживчий кредит №3336967 від 25 травня 2021 року, а саме п. 1.4. визначено, що терміном повернення кредиту, сплати комісії за надання кредиту, процентів за користування кредитом є 24 червня 2021 року. Пункт 2.3 кредитного договору передбачає його пролонгацію як на пільгових, так і стандартних умовах, зокрема, пунктом 2.3.1.2 визначено, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в пункті 1.6 цього договору. Зазначені обставини свідчать про те, що умовами кредитного договору сторони передбачили порядок продовження строку кредитування та умови і строк нарахування процентів за користування кредитом. Відповідно до п. 2.4.1 кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну передбаченого п.1.4 (у вказаному випадку 24 червня 2021 року), а у випадку пролонгації не пізніше дати завершення періоду на який продовжено строк кредитування. Пункт 2.4.2 кредитного договору, у випадку, якщо станом на дату закінчення строку кредитування (настання дати повернення кредиту) будуть існувати будь-які боргові зобов`язання позичальника за цим договором, в тому числі, але не виключно, плата за кредит, пеня та/або інші платежі на користь кредитодавця встановлені умовами цього договору, то така заборгованість повинна бути сплачена позичальником одночасно з поверненням кредиту в термін, передбачений п. 1.4 договору або у дату завершення періоду пролонгації. Якщо заборгованість не буде погашена після завершення строку кредитування визначеного згідно п. 1.3 та п. 2.3 цього договору, виконання зобов`язань зі сплати платежів вважається простроченим позичальником та передбачає настання наслідків обумовлених розділом 4 , п. 3.2.5 договору. Крім того, п. 4.2 розділу 4 кредитного договору сторони погодили, що у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п. 1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.6 договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, за встановлених судом під час розгляду справи обставин, в цьому випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту. Щодо посилання представника відповідача у своїх запереченнях на відповідь на відзив на постанову Верховного Суду від 07 грудня 2022 року у справі №345/2315/21 суд зазначає, що обставини вищезазначеної справи не є аналогічним обставинам цієї справи, а тому у суду відсутні підстави для її врахування. В матеріалах справи наявна сформована 03 квітня 2024 року ТОВ «Мілоан» відомість про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором №3336967, який укладено з [PERSON] , з якого вбачається надання ТОВ «Мілоан» кредиту відповідачу в розмірі 11 900 грн., нарахування комісії за оформлення кредиту в розмірі 833 грн. і процентів з 26 травня 2021 року по 24 червня 2021 року (включно) за ставкою 0,88%, і з 25 червня 2021 року по 23 серпня 2021 року за стандартною ставкою 5% (а. с. 11-12). Судом встановлено, що нарахування ТОВ «Мілоан» було здійснено у відповідності до умов договору про споживчий кредит №3336967 від 25 травня 2021 року, а наданий відповідачем розрахунок заборгованості умовам вказаного кредитного договору не відповідає, та є лише суб`єктивним трактуванням його умов, і матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем здійснювались заходи щодо погашення заборгованості. Більш того, зі змісту наданого відзиву та розрахунку вбачається, що відповідач не заперечує як укладення кредитного договору, так і наявність заборгованості за ним, а лише не згоден з нарахуваннями відсотків, які було здійснено ТОВ «Мілоан». Отже, судом встановлено факти укладення між ТОВ «Мілоан» і [PERSON] договору про споживчий кредит №3336967 від 25 травня 2021 року та отримання відповідачем грошових коштів за умовами кредитного договору, а також факт непогашення відповідачем заборгованості за вказаним кредитним договором, тому суд дійшов висновку про обґрунтованість позову щодо стягнення суми заборгованості за кредитом. Крім того, суд вважає обґрунтованим нарахування процентів за користування кредитом за кредитним договором № 3336967 від 25 травня 2021 року в заявленому позивачем розмірі 38\~841,60 грн. При цьому, суд також приймає до уваги ту обставину, що ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги щодо заборгованості відповідача на користь позивача ТОВ «Діджи Фінанс» на підставі договору факторингу №07Т від 13 вересня 2021 року і таке відступлення відповідає вимогам п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 513 ЦК України, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовна заява ТОВ «Діджи Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню в повному обсязі. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 2\~422,40 грн. Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Пунктом 2 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що у разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Отже, задовольняючи позовні вимоги, суд у відповідності до ст. 141 ЦПК України вирішує питання про стягнення з відповідача на користь позивача також понесених позивачем витрат за надання професійної правничої допомоги в розмірі 6 000 грн., Згідно з матеріалами справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем було надано: договір №42649746 про надання правової допомоги від 11 грудня 2023 року, який укладений між ТОВ «Діджи Фінанс» та АБ «Анастасії Міньковської»; додаткову угоду №003183201210 до договору щодо представництва інтересів ТОВ «Діджи Фінанс» у справі про стягнення кредитної заборгованості з [PERSON] від 09 лютого 2024 року; акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг), яким визначено вартість години роботи адвоката, детальним переліком проведеної роботи з кількістю витраченого на надану правову допомогу часу, актом прийняття виконаних робіт та детальний опис робіт (наданих послуг) на загальну суму 6 000 грн. від 20 лютого 2024 року; (а. с. 13, 16, 18, 40-42). Суд також враховує наявні в матеріалах справи заперечення відповідача щодо стягнення витрат на правову допомогу з викладених у відзиві підстав. Проаналізувавши матеріали справи і вирішуючи питання про відшкодування витрат на правничу допомогу при розгляді справи в суді, суд зазначає, що наявні в матеріалах справи акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) та детальний опис робіт (наданих послуг) від 20 лютого 2024 року не містять жодного посилання на те, що вказані в них юридичні послуги відносяться саме до цієї цивільної справи, оскільки у вказаних документах відсутні будь-які індивідуальні ідентифікуючі дані, які б засвідчували факт того, що ТОВ «Діджи Фінанс» дійсно понесло витрати на правничу допомогу саме в цій справі та у заявленому до стягнення розмірі, за якими суд може обґрунтовано визначити, що заявлені до стягнення позивачем вимоги в цій частині є обґрунтованими. Також відповідно до матеріалів цивільної справи судом встановлено, що позовну заяву з додатками було сформовано в «Електронному суді» представником позивача [PERSON] за довіреністю у порядку передоручення від 28 грудня 2023 року, на підставі якої [PERSON] уповноважено [PERSON] представляти інтереси ТОВ «Діджи Фінанс» в судах України, а відповідь на відзив було сформовано в «Електронному суді» самим [PERSON] , а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 6 000 грн. з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «Діджи Фінанс».

Outcome: approved