Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-09 00:00:00

20 жовтня 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що в період з 1987 по 2022 роки вона перебувала в офіційному шлюбі з відповідачем [PERSON] . Шлюб між ними було розірвано заочним рішенням Вінницького міського суду від 23.06.2022 року. Під час перебування у шлюбі, 13 травня 1993 року, за договором купівлі- продажу, укладеним між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] вони придбали незакінчений будівництвом будинок, готовністю 16,3%, який розташований на присадибній земельній ділянці по [ADDRESS] (недобудований будинок належав продавцеві на підставі будівельного паспорта № [NUMBER] ). Як вбачається з даного будівельного паспорта (виданого на ім`я [PERSON] ), незавершене будівництво знаходилось на земельній ділянці площею 0,10 га (акт винесення в натурі меж земельної ділянки). Договір купівлі-продажу був посвідчений державним нотаріусом Вінницької державної нотаріальної контори Селезньовою Г.В. В подальшому, під час перебування у шлюбі вони спільно з відповідачем побудували (добудували) на вказаній земельні ділянці споруди загальною площею 272,4 кв.м., житловою площею 112,8 кв.м., а саме: житловий будинок "А", погріб "п/А", прибудова "а", ганок, гараж-сарай "Б", криниця №91, вигрібна яма №2, огорожа №З, ворота з хвірткою №4, огорожа №95, огорожа №6. Право власності на даний житловий будинок та господарські споруди 19 червня 2020 року було зареєстровано на відповідача. Також, на підставі рішення Вінницько-хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області №88 від 11 березня 2020 року відповідач приватизував земельну ділянку, на якій вони побудували будинок (площею 0,1025 га), та згідно витягу з Держреєстру прав на нерухоме майно від 26 травня 2020 року, право власності на земельну ділянку відповідач зареєстрував на себе. Земельній ділянці було присвоєно кадастровий номер 0520681000:02:004:1223, будинковолодінню було присвоєно поштову адресу: [ADDRESS] . Зареєстроване на відповідача нерухоме майно вона вважає спільною сумісною власністю нашого колишнього подружжя, проте, оскільки воно зареєстроване виключно на відповідача, маю намір в судовому порядку здійснити його поділ, шляхом визнання за собою право власності на його половину, на підставі наступних нормативно-правових норм. Посилаючись на вказані обставини, а також на вимоги ст. ст. 60, 61 СК України позивач просила визнати за нею право власності на частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, загальною площею 272,4 кв.м, житловою площею 112,8 кв.м, до складу якого входять: Житловий будинок «А», Погріб «п/А», Прибудова «а», Ганок, Гараж-сарай «Б», Криниця №1, Вигрібна яма №2, Огорожа №3, Ворота з хвірткою №4, Огорожа №5, Огорожа №6, та на частину земельної ділянки площею 0,1025 га, кадастровий номер 0520681000:02:004:1223, цільове призначення 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання позивач не з`явилася, подала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, щодо винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідно ч. 3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причин неявки суду не повідомив. Правом на подання письмового відзиву на позов не скористався. Враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України судом розглянуто справу в заочному порядку. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що в період з 1987 по 2022 роки сторони у справі перебували в офіційному шлюбі, який розірвано заочним рішенням Вінницького міського суду від 23 червня 2022 року. Під час перебування у шлюбі, 13 травня 1993 року, за договором купівлі- продажу, укладеним між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] вони придбали незакінчений будівництвом будинок, готовністю 16,3%, який розташований на присадибній земельній ділянці по [ADDRESS] (недобудований будинок належав продавцеві на підставі будівельного паспорта № [NUMBER] ). Як вбачається з даного будівельного паспорта (виданого на ім`я [PERSON] ), незавершене будівництво знаходилось на земельній ділянці площею 0,10 га. Договір купівлі-продажу був посвідчений державним нотаріусом Вінницької державної нотаріальної контори Селезньовою Г.В. В подальшому, під час перебування у шлюбі вони спільно з відповідачем побудували (добудували) на вказаній земельні ділянці споруди загальною площею 272,4 кв.м., житловою площею 112,8 кв.м., а саме: житловий будинок "А", погріб "п/А", прибудова "а", ганок, гараж-сарай "Б", криниця №91, вигрібна яма №2, огорожа №З, ворота з хвірткою №4, огорожа №95, огорожа №6. Право власності на даний житловий будинок та господарські споруди 19 червня 2020 року було зареєстровано на відповідача. Також, на підставі рішення Вінницько-хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області №88 від 11 березня 2020 року відповідач приватизував земельну ділянку, на якій сторони побудували будинок (площею 0,1025 га), та згідно витягу з Держреєстру прав на нерухоме майно від 26 травня 2020 року, право власності на земельну ділянку відповідач зареєстрував на себе. Земельній ділянці було присвоєно кадастровий номер 0520681000:02:004:1223, будинковолодінню було присвоєно поштову адресу: [ADDRESS] . Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно зі статтею 68 СК України зазначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України. Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Схожий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, на яку є посилання в касаційній скарзі. Аналогічний висновок підтверджений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 756/8056/19 (провадження № 14-94цс21). З врахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку, що і земельна ділянка і житловий будинок є об`єктами спільної сумісної власності подружжя,а отже підлягають поділу між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні. Питання про судові витрати, суд вирішує відповідно до положень ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved