Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-19 00:00:00

У липні 2024 року [PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення юридичного факту, а саме факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Заяву обґрунтувала тим, що вона є донькою [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними документами, які додані до заяви. [PERSON] , [INFO] помер [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про смерть. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, зокрема, на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . За життя [PERSON] склав заповіт, яким усе своє майно заповів [PERSON] . Водночас, як вказує заявниця, вона увесь час постійно проживала зі своїм батьком, який був похилого віку. Вона здійснювала догляд за батьком, утримувала його матеріально, надавала усіляку допомогу, в тому числі продуктами харчування, одягом, забезпечувала медичну допомогу та огляди, обстеження тощо. Після смерті батька, [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса з метою оформлення свідоцтва про право на спадщину. Одна нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутні докази спільного проживання заявниці та батька. Таким чином, [PERSON] не може оформити свої спадкові права через відсутність реєстрації за однією адресою з батьком, а відтак є необхідним встановлення юридичного факту проживання з батьком на час відкриття спадщини. Виходячи з викладеного, заявниця просить суд встановити факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] із спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , на час відкриття спадщини (дата смерті [INFO] ). Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2024 року заява залишена без руху та надано строк [PERSON] для усунення її недоліків. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 липня 2024 року відкрито провадження у справі. В судовому засіданні представник заявниці підтримав заяву, просив її задовольнити. Судом були допитані свідки [PERSON] , [PERSON] . Приватний нотаріус Бака Оксана Василівна в судове засідання не прибула, повідомлена належним чином. Подала заяву про розгляд справи у її відсутність та ухвалення рішення згідно чинного законодавства. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої\~статті 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до таких висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до\~Конституції України, цього Кодексу,\~Закону України\~«Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. В силу положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Перевіривши доводи заявниці, дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до таких висновків. Судом встановлено та убачається з матеріалів справи, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Згідно копії свідоцтва про народження убачається, що [PERSON] є донькою [PERSON] , [INFO] . Після смерті [PERSON] , [INFO] відкрилась спадщина у вигляді квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 22 квітня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ричкою Ю.О., за реєстр. № 819. Відповідно до заповіту від 27 червня 2018 року, [PERSON] заповів усе своє майно на випадок своєї смерті гр. [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Новомосковської міської ради 24 червня 2024 року, за вих. № 1318/0/2-24, померлий [PERSON] на день смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Постановою приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Бакою Оксаною Василівною від 24 червня 2024 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину. Вирішуючи спір в межах заявлених [PERSON] вимог, суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином, статтею 1268 ЦК України, для спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. Згідно з роз`ясненнями Верховного суду України від 01.01.2012 року, викладеними у судовій практиці щодо розгляду справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, суд вправі розглядати справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу з умов: має місце спільне проживання чоловіка та жінки однією сім`єю, термін спільного проживання (не менше п`яти років), мета встановлення факту (розподіл спільного набутого майна, спадкування за законом), тощо. Доказами про наявність факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу також можуть бути спільна сплата рахунків, оформлення кредитів, тощо. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] проживала разом із батьком тривалий час за адресою: [ADDRESS] , та здійснювала догляд за ним, оскільки батько хворів на хронічну анемію, гіпертонічну хворобу, цукровий діабет 2 типу, у нього була пухлина та рак прямої кишки, що підтверджено відповідними медичними документами. Як зазначено в Постанові №7 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦK України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. В судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] та [PERSON] , які підтвердили, що [PERSON] проживала зі своїм батьком на момент його смерті за адресою: [ADDRESS] . Також свідки підтвердили, що знали цю сім`ю, батько перебував у похилому віці, постійно хворів, а його донька [PERSON] доглядала за ним, допомагала по господарству, здійснювала догляд, забезпечувала ліками, харчуванням та ін. Таким чином, наявними у справі доказами у сукупності встановлено та підтверджено факт постійного проживання заявниці разом зі своїм батьком за адресою: [ADDRESS] . Оскільки від встановлення даного факту залежить реалізація спадкових прав [PERSON] , суд приходить до висновку про можливість встановлення даного факту в судовому порядку. Згідно ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно п. 1 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" встановлено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Так, у пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року за № 7 зазначено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», роз`яснено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, тощо. Беручи до уваги вищезазначене, суд вважає, що в даному випадку відсутній спір про право, а від доведення факту проживання [PERSON] за однією адресою із спадкодавцем, залежить її право на спадкування, тому суд доходить висновку про задоволення заяви [PERSON] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати не стягуються у справах окремого провадження, тому суд відносить судові витрати на рахунок заявника. На підставі викладеного та

Outcome: approved