Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-11 00:00:00

22.11.2023 позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області з наступними вимогами: 1) Встановити факти неприйняття спадщини [PERSON] після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , та матері [PERSON] , яка померла [INFO] ; 2) Визнати за [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах, в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , право на земельну частку (пай) із земель колишнього Державного сільськогосподарського підприємства "Діброва", яка розташована на території Тимченківської сільської ради Зміївського району, площею 6,3953 умовних кадастрових гектарів, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; 3) Визнати право власності за [PERSON] на 3/4 частини та за [PERSON] на 1/4 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який розташовано за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом. На обґрунтування позову зазначено, що [INFO] помер [PERSON] . На день смерті [PERSON] був власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Разом з [PERSON] у вказаному будинку були зареєстровані його дружина [PERSON] та сини [PERSON] (позивач) і [PERSON] . Однак, постійно з [PERSON] проживали по день його смерті позивач [PERSON] та дружина померлого [PERSON] , які і в подальшому проживали за вказаною адресою, користувалися житловим будинком та земельною ділянкою, тобто вступили в управління та володіння майном померлого [PERSON] . Інший син померлого [PERSON] - [PERSON] за декілька років до смерті свого батька виїхав з будинку та проживав окремо від батьків у власному домоволодінні [ADDRESS] , де проживав зі своєю сім`єю, а саме: дружиною [PERSON] та дочками [PERSON] і [PERSON] . Сам, [PERSON] після смерті батька не вступив в управління та володіння майном батька. Отже, після смерті [PERSON] прийняли спадщину на його майно два спадкоємця першої черги - дружина [PERSON] та син [PERSON] , які успадкували в рівних частинах вказаний вище житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами. [INFO] померла [PERSON] , яка була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . Разом з померлою [PERSON] на день її смерті були зареєстровані: син [PERSON] (позивач), син [PERSON] , невістка [PERSON] , онука [PERSON] , онука [PERSON] . Однак, постійно проживав з померлою [PERSON] за вказаною адресою лише позивач [PERSON] . [PERSON] заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавав, отже і не прийняв спадщину після померлої матері [PERSON] , оскільки проживав з 1999 року за іншою адресою. Заяву про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] подала дочка [PERSON] . Таким чином, після смерті [PERSON] прийняли спадщину в рівних частках двоє спадкоємців першої черги - позивачі [PERSON] та [PERSON] . Водночас, у зв`язку з зареєстрованим місцем проживання [PERSON] на час смерті батька [PERSON] та матері [PERSON] , нотаріус не має можливості усунути від спадкування [PERSON] . На день смерті [PERSON] мала у володінні: 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , яку прийняла у спадщину після смерті чоловіка [PERSON] ; право на земельну частку, оскільки працювала в Державному сільськогосподарському підприємстві "Діброва", яке розташоване на території с. Тимченки Чугуївського (кол. Зміївського) району Харківської області. Під час розпаювання вказаного сільськогосподарського підприємства [PERSON] набула право на земельну ділянку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності ДСП "Діброва". Відповідно до розпорядження № 548 від 18.07.2006 Зміївської районної державної адміністрації "Про виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок (паїв) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та надання дозволу на виготовлення державних актів на право власності на землю громадян із земель ДСП "Діброва", всім членам ДСП власникам земельних часток (паїв), рівно як і [PERSON] , було виділено в натурі (на місцевості) земельну ділянку та надано дозвіл на виготовлення державного акта на право власності на землю на території Тимченківської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно списку, що доданий до Державного акта на право колективної власності Державного сільськогосподарського підприємства "Діброва" на землю, за № 185, [PERSON] було виділено земельну частку (пай) площею 6,3953 умовних кадастрових гектарів. [INFO] помер [PERSON] , спадкоємцями якого є дружина [PERSON] та дочки [PERSON] і [PERSON] , тому вони є відповідачами по справі. За викладених обставин, позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з цією позовною заявою. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 08.12.2023 відкрите провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначене підготовче засідання на 09.01.2023. 09.01.2024 за клопотанням представника позивачів [PERSON] підготовче засідання відкладене. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 09.02.2024 витребувано від Зміївської державної нотаріальної контори Чугуївського району Харківської області відомості про те, чи звертався будь-хто до нотаріальної контори з заявами про прийняття або відмову від спадщини (в тому числі і з заявами про відкликання заяв про прийняття спадщини), а також за видачею свідоцтва про право на спадщину після померлого [INFO] [PERSON] , та після померлої [INFO] [PERSON] , разом з відповідними витягами зі спадкового реєстру, та підготовче засідання відкладене на 08.03.2024. 16.02.2024 від Зміївської державної нотаріальної контори Чугуївського району Харківської області надійшла витребувана інформація. 08.03.2024 представник позивачів [PERSON] подала клопотання про виклик свідків. Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 08.03.2024 закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 08.03.2024 в зв`язку з першою неявкою учасників справи на судове засідання, відсутності відомостей про їх належне повідомлення, відкладено судовий розгляд на 08.04.2024. 08.04.2024 в зв`язку з відсутністю в суді електропостачання, відкладено судовий розгляд на 08.05.2024. 08.05.2024, 17.06.2024, 18.07.2024 за клопотаннями представника позивачів [PERSON] , відкладено судовий розгляд, востаннє на 12.09.2024. 12.09.2024 учасники справи в судове засідання не з`явилися. Представник позивачів [PERSON] подала заяву, в якій просила проводити судовий розгляд за її відсутності та за відсутності позивачів, на задоволенні позову наполягала, на стягненні судових витрат не наполягала. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у заявах від 10.04.2024 просили проводити судовий розгляд за їх відсутності, позовні вимоги визнали. Представники відповідача 4 Маковецька К. О. та Чумаченко В. О. у заявах від 20.12.2023, 16.01.2024, 13.02.2024, 12.03.2024, 10.04.2024, 10.05.2024, 19.06.2024, 22.07.2024 просили проводити розгляд справи за відсутності представника Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області за наявними матеріалами в справі. Представники третьої особи Кундрюков Ю. В. , Остапчук Г. М. , Саранча І. В. та Чернявський А. В. у клопотаннях від 04.01.2024, 01.02.2024, 29.02.2024, 01.04.2024, 01.05.2024, 12.06.2024, 10.07.2024, 04.09.2024 просили провести судові засідання за відсутності представника ГУ Держгеокадастру у Харківській області. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, в разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Якщо під час розгляду справи в порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах. Тобто визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права. Отже, вимога позивача про встановлення факту, що має юридичне значення у позовному провадженні має бути взаємопов`язаною з вимогою про право цивільне для їх вирішення в одній справі. Встановлення юридичного факту в позовному провадженні без вирішення спору по суті, є неможливим. Даний висновок узгоджується із правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року по справі №464/1107/21. Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 6 ст. 294 ЦПК України передбачено, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Частиною 1 ст. 319 ЦПК України передбачено, що у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Так, позивач [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується відомостями паспорта громадянина України [NUMBER] та свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , копії яких додано до позовної заяви (т. 1 а. с. 5, 6, 11). Позивач [PERSON] є дочкою [PERSON] , що підтверджується відомостями паспорта громадянина України [NUMBER] та свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] , свідоцтва про одруження [NUMBER] та довідкою відділу реєстрації актів цивільного стану Зміївського районного управління юстиції Харківської області № 139 від 12.09.2007, копії яких додано до позовної заяви (т. 1 а. с. 3, 4, 10, 12, 13, т. 2 а. с. 2). Крім того, померлі [PERSON] та [PERSON] мали сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] (т. 1 а. с. 9). [INFO] помер [PERSON] в с. Островерхівка Зміївського району Харківської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] (т. 1 а. с. 16). [INFO] померла [PERSON] в с. Островерхівка Зміївського району Харківської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] (т. 1 а. с. 15). [INFO] помер [PERSON] в м. Мерефа Харківського району Харківської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] (т. 1 а. с. 14). З копій довідки виконавчого комітету Тимченківської сільської ради Зміївського району Харківської області № 422 від 13.08.2020, технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , вбачається, що згідно з даними погосподарського обліку в Тимченківській сільській раді Зміївського району, житловий будинок, який числиться за [PERSON] (померлим [INFO] ), знаходиться за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а. с. 17-22). Даними свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 19.10.2007 Виконкомом Тимченківської сільської ради, на підставі рішення виконкому Готвальдівської районної ради народних депутатів № 177 від 16.05.1990, виписки з погосподарської книги с. Островерхівка № 18 на 2016-2023 роки, підтверджується, що [PERSON] був власником будинку [ADDRESS] (т. 2 а. с. 3-8). За даними довідки виконавчого комітету Тимченківської сільської ради Зміївського району Харківської області № 462 від 07.09.2020, [PERSON] , який народився [INFO] , на день смерті [INFO] був зареєстрований і постійно проживав за адресою: [ADDRESS] . На день смерті [PERSON] у будинку за вказаною адресою були зареєстровані: дружина [PERSON] , [INFO] ; син [PERSON] , [INFO] ; син [PERSON] , [INFO] (т. 1 а. с. 26). Згідно акту, складеному 22.09.2020 депутатом Тимченківської сільської ради Зміївського району Харківської області Курзіною Є. О., в присутності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [INFO] помер [PERSON] , який проживав за адресою: [ADDRESS] . На день смерті [PERSON] разом з ним були зареєстровані: дружина [PERSON] , син [PERSON] , син [PERSON] . Однак фактично на день смерті з [PERSON] постійно проживали: дружина [PERSON] та син [PERSON] , які вступили в управління та володіння майном померлого. Син [PERSON] - [PERSON] , хоча і був на день смерті батька зареєстрований у будинку [ADDRESS] , однак не проживав в будинку з 1998 року, так як постійно проживав, зі своєю дружиною та дітьми, в належному йому житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . Після смерті свого батька [PERSON] не вступив в управління та володіння майном батька (т. 1 а. с. 32). Згідно акту, складеному 22.09.2020 депутатом Тимченківської сільської ради Зміївського району Харківської області [PERSON] , в присутності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [INFO] померла [PERSON] , яка проживала за адресою: [ADDRESS] . На день смерті [PERSON] разом з ним були зареєстровані: син [PERSON] , син [PERSON] , невістка [PERSON] , онука [PERSON] , онука [PERSON] . Однак фактично на день смерті з [PERSON] постійно проживав її син [PERSON] . Син [PERSON] , невістка [PERSON] , онука [PERSON] , онука [PERSON] , хоча і були на день смерті [PERSON] зареєстровані у будинку [ADDRESS] , однак з 1998 року постійно проживали в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а. с. 31). Згідно до архівного витягу № 01-56/17 від 03.02.2021 з розпорядження № 548 від 18.07.2006 Зміївської районної державної адміністрації Харківської області "Про виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок (паїв) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та надання дозволу на виготовлення державних актів на право власності на землю громадянам із земель бувшого державного сільськогосподарського підприємства "Діброва" вбачається, що внаслідок розподілу земельних (паїв) виділено в натурі (на місцевості) земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та надано дозвіл на виготовлення державного акту на право власності на землю громадянці [PERSON] , № ділянки - [NUMBER] , на території Тимченківської сільської ради, площею 6.3953 га (т. 1 а. с. 23-25). За даними довідки виконавчого комітету Тимченківської сільської ради Зміївського району Харківської області № 463 від 07.09.2020, [PERSON] , яка народилася [INFO] , на день смерті [INFO] була зареєстрована і постійно проживала за адресою: [ADDRESS] . На день смерті [PERSON] у будинку за вказаною адресою були зареєстровані: син [PERSON] , [INFO] ; син [PERSON] , [INFO] , невістка [PERSON] , [INFO] , онука [PERSON] , [INFO] , онука [PERSON] (т. 1 а. с. 27). З копій Договору дарування від 17.09.2004, посвідченого приватним нотаріусом Зміївського районного округу Харківської області Трубніковою В. В., реєстровий номер № 3460, Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів № 119201 від 17.09.2004, вбачається, що позивач [PERSON] подарував брату [PERSON] садибу, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а. с. 28-30). Постановою державного нотаріуса Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області Чернолясової Т. В. від 09.02.2023 № 147/02.31 [PERSON] та [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , відповідно в 3/4 та 1/4 частках після померлого [INFO] [PERSON] та померлої [INFO] [PERSON] , та у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку (пай) у землі, яка перебувала у власності ДСП "Діброва", у зв`язку з відсутністю документів щодо належності земельної ділянки спадкодавцю та відсутності витягу з Державного земельного кадастру, роз`яснено право на звернення до суду (т. 1 а. с. 33). З листа завідувача Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області Чернолясової Т. В. № 180/01-16 від 16.02.2024 щодо надання інформації вбачається, що після померлого [INFO] [PERSON] , з заявами про прийняття або відмову від спадщини, у встановлений законом шестимісячний термін до нотаріальної контори ніхто із спадкоємців не звертався. Свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Після померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулася дочка померлої [PERSON] , що мешкає в [ADDRESS] . Свідоцтво про право на спадщину не видавалось (т. 1 а. с. 116-120). На підставі зазначених вище доводів позивачів [PERSON] та [PERSON] , викладених у позовній заяві, проти чого не заперечували відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про що надали відповідні письмові заяви суду, в сукупності з відомостями, які містяться у зазначених вище письмових доказах, суд дійшов висновку про доведеність фактів не проживання з 1998 року [PERSON] разом зі спадкодавцями [PERSON] , станом на день його смерті [INFO] , та [PERSON] , станом на день її смерті [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , та неприйняття ним спадщини після смерті батьків. Оскільки від встановлення цих фактів залежить вирішення спору про право на спадщину за законом, позивачі мали підстави звертатися з такою заявою у порядку позовного провадження. Встановлення цих фактів має юридичне значення для позивачів, а підтвердити їх іншим шляхом вони не мають можливості, тому вимоги позову про встановлення цих фактів є обґрунтованими, а зазначені факти є встановленими під час судового розгляду. Водночас, суд зазначає, що відсутні підстави для зазначення в резолютивній частині рішення вказівки на встановлення фактів непроживання [PERSON] зі спадкодавцями, а ці факти розглядаються судом як обставини, що підлягають доказуванню для вирішення по суті спору щодо спадщини. Зі змісту позовної заяви слідує, що передбачені п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР року дії щодо прийняття спадщини померлою [PERSON] та позивачем [PERSON] вчинені у січні 2001 року, тому до спірних правовідносин в частині прийняття спадщини померлою [PERSON] та позивачем [PERSON] після смерті [PERSON] належить застосовувати правила ЦК УРСР. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Позивачами надано докази того, що їх померла мати [PERSON] проживала разом із спадкодавцем [PERSON] на день його смерті та вступила у володіння спадковим майном після його смерті, а тому вважалася такою, що прийняла спадщину у вигляді 1/2 частки спірного домоволодіння, що належало померлому [INFO] [PERSON] . Також, підтверджено належними та допустимими доказами, що і позивач [PERSON] проживав разом із спадкодавцем [PERSON] на день його смерті та вступив у володіння спадковим майном після його смерті і вважається таким, що прийняв спадщину у вигляді 1/2 частки спірного домоволодіння, що належало померлому [INFO] [PERSON] . Таким чином, позивач [PERSON] та [PERSON] фактично прийняли спадщину після смерті [PERSON] відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, в рівних частках. Отже, 1/2 частка на житловий будинок [ADDRESS] , входить до складу спадщини після померлої [PERSON] незалежно від того, чи отримала вона свідоцтво про право на спадщину. Крім того, до складу спадщини після померлої [PERSON] належить право на земельну частку (пай): № ділянки - 185, на території Тимченківської сільської ради, площею 6,3953 га, із земель бувшого державного сільськогосподарського підприємства "Діброва". Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. ст. 317, 319, 321 ЦК України право власності є непорушним, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до п. 3.21 п. 3 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до п. п. 4.15, 4.18 п. 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Таким чином, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. 28.08.2007 позивач [PERSON] після померлої [INFO] матері [PERSON] звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а. с. 116). Таким чином, позивачами доведено після померлої [INFO] матері [PERSON] вони прийняли спадщину, інші спадкоємці за законом чи за заповітом, які прийняли спадщину, відсутні. Разом з тим, позивачі позбавлені можливості отримати свідоцтва про право на спадщину після смерті батьків, оскільки спірними є факти не проживання разом зі спадкодавцями та не прийняття спадщини спадкоємцем [PERSON] . Крім того, у спадкоємців відсутні належним чином оформлені правовстановлюючі документи на житловий будинок та земельну частку (пай). За таких обставин, оскільки позивачами надано належні, допустимі, достовірні та достатні докази на підтвердження обставин, викладених на обґрунтування позову, у справі є законні підстави для ухвалення рішення про його задоволення. Оскільки позивачі не вимагали відшкодування судових витрат, з урахуванням характеру спірних правовідносин та дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд дійшов висновку про відсутність підстав для вирішення питання щодо розподілу судових витрат між сторонами відповідно до ст. 141, 142 ЦПК України.

Outcome: approved