Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі також - відповідачка), третя особа: Перша Київська нотаріальна контора, в якому просила суд розірвати договір довічного утримання, укладений 28 серпня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Петровою Т.М. зареєстрованим у реєстрі за №178422 та застосувати наслідки розірвання договору довічного утримання. Заява мотивована тим, що 28 серпня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір довічного утримання , посвідчений державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Петровою Т.М, зареєстрований у реєстрі за № 178422. Відповідно до умов зазначеного Договору [PERSON] було передано у власність відповідачки належну позивачці на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] . У свою чергу відповідачка зобов`язувалась довічно повністю утримувати позивачку, забезпечувати харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою, в тому числі медичною, надати ритуальні послуги і зберегти квартиру в моєму безкоштовному довічному користуванні. Вартість щомісячного матеріального забезпечення була встановлена між сторонами в розмірі місячної пенсії позивачки. Проте жодних дій, передбачених Договором, відповідачкою не вчинялось. Позивачка зазначає, що родичі вмовили її укласти Договір довічного утримання, скориставшись тяжкими для останньої обставинами. Пояснює, що після смерті єдиного сина позивачки до неї приїхали родичі з російської федерації, зокрема й відповідачка, а тому позивачка відчула підтримку рідних людей, якої так потребувала. Наголошує, що вона погано пам`ятає свої дії у той час, оскільки перебувала в тяжкому емоційному стані та вживала заспокійливі препарати. Вказує, що пам`ятає, як позивачка їздила до нотаріуса, але була впевнена, що написала заповіт на відповідачку, оскільки їй були обіцяні переїзд до родичів у російську федерацію та їх підтримка в подальшому. Зауважує, що спочатку відповідачка навідувалась до позивачки не більше одного разу на рік або й на два роки, на кілька днів погостювати, а з 2014 року взагалі не приїжджала. Позивачка звертає увагу суду на те, що останні кілька років у неї виникли серйозні проблеми зі здоров`ям, їй тяжко пересуватись, вона більше шести років не виходила з квартири, не в змозі піти за покупками, приготувати їжу та виконувати іншу домашню роботу. У зв`язку з чим у 2015 році позивачка змушена була звернутись до Територіального центру соціального обслуговування Шевченківського району м. Києва № 1 з метою отримання соціальної допомоги вдома. Окрім того, оскільки соціальний працівник відвідує позивачку максимум два рази на тиждень, частину обов`язків по домашньому господарству взяла на себе онука позивачки - [PERSON] . Також вказує, що про укладення договору довічного утримання з відповідачем позивачка дізналась лише в той момент, коли хотіла укласти договір дарування власної квартири на користь єдиної онуки, але як з`ясувалось, позивачка вже розпорядилась квартирою. Разом з тим, вказує, що станом на дату звернення до суду з даним позовом позивачка є одинокою пенсіонеркою, у свої 87 років потребує не тільки матеріального забезпечення, але й догляду, оскільки дуже тяжко обходитись самій без сторонньої допомоги. Через ряд тяжких хронічних захворювань позивачці важко пересуватись та вирішувати власні побутові проблеми, тому остання потребує постійного стороннього догляду та змушена звертатись за допомогою до інших осіб, які готують їжу, купують продукти та ліки, прибирають, здійснюють догляд та надають іншу необхідну допомогу. Відповідачка взяті на себе зобов`язання, передбачені спірним Договором, ніколи не виконувала, матеріальної та будь-якої іншої допомоги не надавала. Також позивачка принагідно зауважує, що вона за власний рахунок сплачує комунальні послуги, інші платежі щодо квартири, яка передана за Договором відповідачці та здійснює за свій рахунок поточний ремонт у квартирі. Позивачка наголошує, що відповідачка є громадянкою російської федерації, постійно проживає за межами території України, тому позбавлена можливості виконувати зобов`язання за Договором. Ураховуючи вищевикладене, позивачка вважає, що спірний Договір має бути розірваний у судовому порядку, оскільки відповідачка не виконує взяті на себе зобов`язання за спірним Договором. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22.04.2020 року відкрито провадження в справіза правилами загального позовного провадження. Однак відзив на позовну заяву на адресу Шевченківського районного суду м. Києва не надходив. За розпорядженням Шевченківського районного суду м. Києва № 01-08-748 від 23.09.2020 року відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду проведено повторний автоматичний розподіл справи. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищевказана позовна заява надійшла в провадження судді Юзьковій О.Л. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 07.10.2020 цивільну справу прийнято до провадження судді Юзькової О.Л., призначено підготовче судове засідання. [INFO] померла позивач [PERSON] 23.10.2020 року через канцелярію суду надійшла заява від [PERSON] про залучення її правонаступником позивача [PERSON] у зв`язку зі смертю останньої [INFO] . Зазначає, що [PERSON] за свого життя склала заповіт на ім`я заявника. Просить зупинити провадженя у справі до прийняття спадщини за померлою Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 07.12.2020 року в підготовчому судовому засіданні провадження по справі було зупинено у зв`язку зі смертю [PERSON] до моменту залучення до участі у справі правонаступника. 13.04.2021 року через канцелярію суду надійшло клопотання [PERSON] про відновлення провадження у справі. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23.04.2021 провадження у цивільній справі поновлено.Призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23.04.2021 клопотання [PERSON] задоволено, залучено [PERSON] до участі у справі як правонаступника позивача [PERSON] . Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 26.04.2021 задоволено заяву позивача [PERSON] про вжиття заходів забезпечення позову, накладено арешт на квартиру [ADDRESS] та належить на праві власності [PERSON] . Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03.09.2021 частково задоволено заяву представника позивача про виправлення описки в ухвалі Шевченківського районного суду м. Києва від 26.04.2021 року, виправлено описку в резолютивній частині ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 26.04.2021 року. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23.06.2022 зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа Перша Київська державна нотаріальна контора - повернуто заявнику, а також повернуто [PERSON] сплачений нею судовий збір у сумі 4000 гривні 00 коп. відповідно до квитанції № 36 від 29.09.2021 року. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 29.09.2022 задоволено клопотання представника [PERSON] про витребування доказів, витребувано з Першої Київської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи, відкритої щодо майна померлої [PERSON] . У зв`язку зі смертю відповідачки [PERSON] представником позивача заявлено клопотання про залучення правонаступника відповідача, а саме - [PERSON] . Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13.03.2023 задоволено клопотання представника позивача про залучення до участі у справі правонаступника відповідача, залучено до участі у справі в якості правонаступника відповідача - [PERSON] [INFO] . Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 30.10.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач та третя особа, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи,у судове засідання не з`явились. При цьому слід зазначити, що відповідач є громадянином російської федерації. У свою чергу, враховуючи розірвання дипломатичних відносин України з рф, що унеможливлює надсилання судових повісток на адресу відповідача, повідомлення останнього про дату, час і місце судового розгляду здійснювалось через оголошення на офіційному веб-сайті суду. Вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши наявні в справі докази та надавши їм відповідну оцінку, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що 28.08.2003 [PERSON] , з однієї сторони, та [PERSON] , з другої сторони, уклали Договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Петровою Т.М., зареєстрований в реєстрі за № 178422 (далі - Договір). За умовами Договору [PERSON] передала у власність [PERSON] належну [PERSON] на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] , взамін чого [PERSON] зобов`язується надавати [PERSON] довічне матеріальне забезпечення. Пунктом 7 Договору передбачено, що [PERSON] зобов`язується довічно повністю утримувати [PERSON] , забезпечувати її харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою, в тому числі медичною, надати ритуальні послуги і зберегти квартиру в її безкоштовному довічному користуванні. Пунктом 8 Договору встановлено, що вартість матеріального забезпечення кожного місяця (харчування, одягу, догляду і необхідної допомоги) сторонами визначена в розмірі щомісячної пенсії [PERSON] . В разі інфляції ця сума збільшується згідно з встановленим державою коефіцієнтом індексації прибутків населення. Відповідно до пункту 11 Договору цей Договір може бути розірвано за згодою сторін, а у випадку невиконання його умов і відмови від добровільного розірвання однієї із сторін - у судовому порядку. Згідно з пунктом 12 Договору у разі смерті Набувача майна обов`язки за договором переходять до тих спадкоємців, до яких перейде відчужена за цим Договором квартира. При відсутності у Набувача майна спадкоємців або при відмові їх від цього договору довічного утримання квартира , що відчужена за умовою довічного утримання, повертається Відчужувачеві. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого 13.10.2020 р. Шевченківським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 258. Як вбачається з довідки, виданої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стародубцевою В.М. №31/02-14 від 12.04.2021 р., єдиним спадкоємцем, який подав заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , являється [PERSON] . Також судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] . Спадкоємцем померлої є [PERSON] . Звертаючись до суду з даним позовом про розірвання вищевказаного Договору довічного утримання, [PERSON] вказувала, що відповідачкане виконує умови Договору, а саме: не утримує позивачку, не забезпечує її харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою, в тому числі медичною, тощо. Згідно з вимогами ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Аналіз статті 744 ЦК України свідчить, що законодавець, передбачивши можливість визначення в договорі обов`язків як з утримання, так і догляду, розмежував указані поняття. Так, утримання характерне для зобов`язань майнового характеру, в той час як догляд, з-поміж іншого, може полягати в конкретних діях, турботі та опікуванні набувача над відчужувачем у силу його похилого віку та потребі в сторонній допомозі. Матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Така оцінка підлягає індексації у порядку, встановленому законом(ст. 751 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача. Тлумачення пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України свідчить, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), що може проявлятися у вигляді неповного чи неналежного забезпечення грошовим утриманням, доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача або у вигляді повного невиконання вказаних дій. Відчужувачу за договором довічного утримання законом надано право ініціювати питання розірвання такого правочину у судовому порядку у випадку невиконання набувачем його умов, при цьому саме відповідач мав би убезпечити себе від подальших претензій відчужувача шляхом ведення відповідного обліку та на виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України повинен надати суду докази відсутності цих обставин, на які посилається позивач (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2021 року в справі №644/1566/19, провадження № 61-5955св21). Згідно з ч. 1 ст. 756 ЦК України правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню. Згідно з вимогами ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу повноважень суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб'єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-75цс13 та у постанові Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі № 199/3846/19 (провадження № 61-11407св20). З огляду на наведене, для розірвання вказаного договору з наведених підстав є достатнім встановлення факту неналежного виконання набувачем умов договору. Як вбачається зі змісту копії довідки № 89 від 17.12.2019, виданої Територіальним центром соціального обслуговування та надання соціальних послуг Шевченківського району м. Києва, [PERSON] як одинока перебуває на надомному обслуговуванні в Територіальному центрі Шевченківського району і обслуговується соціальним робітником [PERSON] . Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] як особа похилого віку потребувала постійної сторонньої допомоги та забезпечення харчуванням, ліками, одягом, доглядом і необхідною допомогою. Невиконання стороною відповідача зобов`язань за спірним Договором зумовило потребу у зверненні останньої до центру соціального обслуговування. Окрім того, у судовому засіданні свідки зі сторони позивача підтвердили обставини невиконання відповідачем договору довічного утримання. Так, допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила суду, що вона є соціальним робітником Територіального центру соціального обслуговування та надання соціальних послуг Шевченківського району м. Києва, у зв`язку з чим за зверненням [PERSON] протягом п`яти років виконувала вдома у останньої комплекс робіт з догляду за нею, надавала на підставі зазначених у медичній карті висновків лікарів про ступінь втрати здатності до самообслуговування послуги, передбачені договором, який укладено між непрацездатним громадянином та комунальним закладом, доставляла додому харчові продукти, медикаменти, промислові та інші товари, прибирала житлове приміщення, вносила за дорученням плату за комунальні та інші послуги, тощо. Також свідок зазначила, що вона готувала їжу для [PERSON] . Окрім того, у приготуванні їжі та догляді за [PERSON] допомагала онука - [PERSON] . При цьому свідок [PERSON] повідомила, що за ввесь час здійснення нею соціального догляду за [PERSON] жодного разу не бачила відповідача чи інших осіб від її імені, які б виконували зобов`язання за договором довічного утримання. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила суду, що вона є родичкою [PERSON] , спілкувалася з нею та час від часу відвідувала її. Свідок підтвердила, що [PERSON] хворіла, потребувала стороннього догляду, ліків, матеріальної допомоги. При цьому повідомила суду, що [PERSON] не отримувала жодної допомоги від відповідача, [PERSON] жодного разу не бачила відповідачку в [PERSON] . З огляду на наведене, під час розгляду справи відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження належного виконання ним умов договору довічного утримання, при цьому, ураховуючи предмет позову, саме на відповідача покладається обов`язок щодо доведення обставин, які б свідчили про належне виконання ним прийнятих за договором обов`язків. Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач, виходячи з пунктів 7 та 8 Договору довічного утримання, забезпечував [PERSON] , яка є особою похилого віку та потребує сторонньої допомоги, харчуванням, ліками, одягом, доглядом та необхідною допомогою, матеріальним забезпеченням, передбачених умовами договору. Відповідачка не надала суду жодних доказів на підтвердження належного виконання умов договору утримання, нею не надано доказів придбання продуктів харчування, одягу, ліків для позивачки, забезпечення останньої необхідною допомогою, в тому числі медичною, тощо. Матеріали справи не містять жодних квитанцій, відомостей щодо грошових переказів, платіжних інструкцій, медичних виписок чи будь-яких інших доказів належного виконання відповідачкою умов Договору. Отже, судом встановлено, що відповідачка взяті на себе зобов`язання за договором довічного утримання не виконувала. Вказані обставини стороною відповідача не спростовано. У постанові від 13.05.2021 у справі № 752/818/17 Верховний Суд зазначив, що саме відповідач у випадку належного виконання умов договору має можливість надати відповідні докази цього, оскільки позивач у такому випадку позбавлений об`єктивної можливості надати докази невиконання умов договору, оскільки відсутність дій свідчить про відсутність доказів на підтвердження їх вчинення. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення до справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Урахувавши зміст договору довічного утримання, визначені договором обов`язки набувача, суть спору між сторонами, суд на основі повно та всебічно досліджених доказів, оцінивши їх належність, достатність, достовірність та логічний взаємозв`язок, прийнявши до уваги норми чинного законодавства та його правозастосування до фактичних обставин справи, дійшов висновку, що вимоги позивача про розірвання договору довічного утримання знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, є доведеними, обґрунтованими, та такими, що мають бути задоволені в судовому порядку. При цьому суд бере до уваги, що якщо позов про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності на квартиру за відчужувачем пред`явлено за його життя, факт смерті відчужувача до вирішення справи судом допускає правонаступництво у спірних правовідносинах, тому оспорюваний договір довічного утримання може бути розірвано (постанови Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 29.08.2018, справа №755/1226/17-ц (провадження №61- 1677св17) та від 30.06.2021, справа №310/5175/15-ц (провадження №61- 6666св20)). Відповідно до статті 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, відповідно до положень ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд бере до уваги, що сторона позивача звільнена від сплати судового збору на підставі п. 8 ч. 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір". Відтак, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору у дохід держави.

Outcome: approved