Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва із заявою, в якій просить суд визнати недієздатним [PERSON] , [INFO] , призначити заявника опікуном останнього. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 02 лютого 2024 року відкрито провадження у даній цивільній справі в порядку окремого провадження, судом у складі одного судді і двох присяжних, та призначено судове засідання. Витребувано з Комунального некомерційного підприємства «Міський заклад з надання психіатричної допомоги» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) оригінали всієї наявної медичної документації [PERSON] , [INFO] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] . Ухвалою Дніпровського районного суд міста Києва від 29 березня 2024 року призначено в даній справі амбулаторну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України», провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. 03 липня 2024 року з Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» надійшли матеріали цивільної справи разом з висновком експерта за результатами проведення амбулаторної судово-психіатричної експертизи, №700 від 12 червня 2024 року. Ухвалою Дніпровського районного суд міста Києва від 15 липня 2024 року поновлено провадження в даній цивільній справі. Заявник [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, просив заяву задовольнити, визнати [PERSON] недієздатною та призначити заявника опікуном. Зазначив, що вони з матір`ю доглядають за хворим батьком. Заявник з ранку та ввечері приходить до батька, роблять батьку перев`язки. Також зазначив, що сестра проживає не в Києві. Заінтересована особа [PERSON] за станом здоров`я не зміг взяти участь в судовому засіданні. Представник заінтересованої особи [PERSON] - адвокат Парсентьєва О.М. та представник заінтересованої особи Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації - Березанський В.І. в судовому засіданні, з огляду на наявну в матеріалах справи медичну документацію, висновок експерта та подання органу опіки та піклування, просили заяву задовольнити в повному обсязі. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. За змістом ст. 30 ЦК України, цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Згідно ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення свої дій та (або) керувати ними. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. (ч.1 ст.293 ЦПК України) Згідно п. 1 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи. Судом установлено, ЛКК КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3 Дніпровського району м.Києва» 21 грудня 2023 року складено висновок №9/1437, яким [PERSON] , [INFO] , встановлено діагноз: ІХС: атеросклеротичний кардіосклероз ДЕП ІІІ. Нетримання сечі. Органічне ураження головного мозку судинного генезу, дементний синдром з явищами судинного делірію. Виражені контрактури суглобів верхніх кінцівок. (а.с. 18). Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст. 77 ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. (ст. 76 ЦПК України) Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Відповідно до ст. 298 ЦПК України, суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Згідно Висновку судово-психіатричного експерта №700 Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» від 12 червня 2024 року, [PERSON] , [INFO] , виявляє ознаки хронічного стійкого психічного розладу у вигляді «Судинної деменції» (F 01 за МКХ-10). За своїм психічним станом [PERSON] , [INFO] , не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. (а.с.74-75) Таким чином, зібрані по справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання [PERSON] недієздатним. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заява в частині заявлених вимог щодо визнання [PERSON] , [INFO] , недієздатним підлягає задоволенню. При визнанні особи недієздатною суд також виходить із положень ч. 6 ст. 300 ЦПК України, якою передбачено, що строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. Відповідно до ст. 41 ЦК України, правовими наслідками визнання особи недієздатною, є зокрема відсутність у неї права вчиняти самостійно будь-які правочини. Такі дії від імені недієздатної особи та в її інтересах вчиняє її опікун. В рішенні у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення третього речення частини першої статті 13 Закону України "Про психіатричну допомогу" (справа про судовий контроль за госпіталізацією недієздатних осіб до психіатричного закладу) від 1 червня 2016 року № 2-рп/2016 Конституційний Суд України зазначив, що системний аналіз законодавства України дає підстави стверджувати, що недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння. Недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод. Хоча за станом здоров`я недієздатні особи не спроможні особисто реалізовувати окремі конституційні права і свободи, у тому числі право на свободу та особисту недоторканність, вони не можуть бути повністю позбавлені цих прав і свобод, тому держава зобов`язана створити ефективні законодавчі механізми та гарантії для їх максимальної реалізації. (абзаци перший, третій, четвертий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини). Аналізуючи при цьому як норми ЦК України так і ЦПК України у даному питанні, слід дійти висновку, що законодавець, захищаючи недієздатну особу покладає на суд обов`язок відразу у рішенні про визнання особи недієздатною вирішити питання захисту прав цієї особи шляхом призначення їй опікуна за поданням органу опіки та піклування. При цьому із змісту норм ЦК та ЦПК також убачається вагома роль органу опіки та піклування, який зобов`язаний надати ґрунтовне подання суду щодо призначення опікуна, та саме на вказаний орган покладається обов`язок знайти особу, яка за своїми якостями (стан здоров`я, родинні зв`язки тощо) найбільш ефективно для особи, визнаної недієздатною, може виконувати обов`язки опікуна. Отже призначення опікуна недієздатній особі, на думку суду, переслідує перш за все найважливішу ціль не залишити безправною особу, яка за своїм статусом позбавлена можливості самостійно здійснювати свої права у суспільстві. Опіка (піклування) є особливою формою державної турботи про неповнолітніх дітей, що залишились без піклування батьків, та повнолітніх осіб, які потребують допомоги щодо забезпечення їх прав та інтересів. Порядок встановлення опіки над особою, яка визнана судом недієздатною, виконання опікуном своїх обов`язків та звільнення від повноважень опікуна визначений Главою 6 ЦК України та Правилами опіки та піклування, затвердженими наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року № 34/166/131/88 (далі - Правила). Згідно ст. 55 ЦК України та п. 1.2 Правил, опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. У відповідності до приписів ст. 67 ЦК України та Розділу 4 Правил, опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. Опікун зобов`язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного. Статтею 58 ЦК України визначено коло осіб над якими встановлюється опіка, зокрема у ній зазначено, що опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Відповідно до ч. 2, 3, 4 ст. 63 ЦК України опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун та піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Як передбачено ч. 5 ст. 63 ЦК України, фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів або піклувальників. Заявляючи вимогу про визнання фізичної особи недієздатною, заявник просить також призначити заявника [PERSON] , [INFO] , опікуном над недієздатним [PERSON] , [INFO] . При вирішенні питання про можливість призначення [PERSON] опікуном [PERSON] , судом встановлено наступне. Заявник [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.10). Відповідно до норм ч.1 ст. 300 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Статтею 56 ЦК України визначено, що органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Права та обов`язки органів, на які покладено здійснення опіки та піклування, щодо забезпечення прав та інтересів фізичних осіб, які потребують опіки та піклування, встановлюються законом та іншими нормативно-правовими актами. Частиною 1 ст. 60 ЦК України передбачено встановлення судом опіки над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначення опікуна за поданням органу опіки та піклування. Згідно витягу з протоколу засідання Опікунської ради Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 28 березня 2024 року №5, ухвалено підготувати подання органу опіки та піклування до Дніпровського районного суду міста Києва про доцільність призначення опікуном [PERSON] над його батьком [PERSON] , [INFO] , в разі визнання останнього недієздатною особою рішенням Дніпровського районного суду міста Києва (а.с. 64-65). Призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно вимог Цивільного процесуального кодексу України. При внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка (постанова Верховного Суду від 07 квітня 2022 року у справі № 712/10043/20). Відповідно до Подання органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 01 квітня 2024 року №49-40 «Про доцільність призначення [PERSON] опікуном над [PERSON] », орган опіки та піклування розглянувши заяву [PERSON] та вивчивши матеріали справи, виходячи з інтересів [PERSON] , враховуючи стосунки між майбутнім опікуном та підопічним, можливості та бажання [PERSON] виконувати обов`язки опікуна, враховуючи пропозиції Опікунської ради Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, просить суд призначити [PERSON] , [INFO] , опікуном над його батьком [PERSON] , [INFO] , в разі визнання останнього рішенням Дніпровського районного суду міста Києва недієздатним. (а.с.62-63) Подання органу опіки та піклування обґрунтоване тим, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає в приватизованій квартирі [ADDRESS] . Квартира на праві власності належить [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. Житлово-побутові умови задовільні. [PERSON] одружений, працевлаштований, за місцем роботи характеризується позитивно, зареєстрований та проживає в приватизованій квартирі [ADDRESS] разом з дружиною та двома дітьми. Квартира на праві приватної власності належить [PERSON] особисто. Житлово-побутові умови задовільні. Медичних протипоказань щодо призначення [PERSON] опікуном над його батьком [PERSON] , [INFO] , немає. [PERSON] , згідно витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» МВС, до кримінальної відповідальності не притягувався, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Отже, органом опіки та піклування встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають за різними адресами. При цьому [PERSON] проживає з дружиною, [PERSON] проживає з дружиною та двома дітьми. За наявними в матеріалах справи копіями паспортів громадянина України також убачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.10), а [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.11-12). Їх проживання за різними адресами не заперечувалось заявником у судовому засіданні. Частина 1 ст. 213 ЦПК України містить імперативну норму, згідно якої суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі. Проте, матеріали справи не містять жодних відомостей про стан здоров`я [PERSON] , а в поданні органу опіки та піклування не наведено джерел (медичної документації тощо), на підставі яких Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація дійшла висновку про відсутність у нього медичних протипоказань щодо призначення опікуном. Крім того, за змістом подання вбачається, що [PERSON] має дружину - [PERSON] , що також підтверджується відмітками в їх паспортах (а.с.10, 14), а також доньку - [PERSON] , які не заперечують щодо здійснення [PERSON] функцій опікуна над [PERSON] . Разом із тим, за матеріалами справи та змістом подання не вбачається, що орган опіки та піклування перевіряв можливість здійснення [PERSON] та [PERSON] обов`язків опікуна щодо [PERSON] . Також матеріали справи та зміст подання не містить відомостей про те, що між [PERSON] та [PERSON] існують особисті тісні стосунки, як і про те, що [PERSON] в будь-який проміжок часу особисто здійснював догляд над хворим батьком, опікувався ним та надавав йому допомогу. Отже, за матеріалами справи судом установлено, що [PERSON] є сином [PERSON] , у якого також є донька і дружина, з якою він проживає в одній квартирі. При цьому, у Висновку судово-психіатричного експерта №700 Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» від 12 червня 2024 року відображено, що [PERSON] був оглянутий на дому, перебував у ліжку, на оточуючих не реагував, здоровий контакт відсутній. Огляд було проведено в присутності дружини, зі слів якої [PERSON] самостійно не приймає їжу, не п`є воду, контакту не доступний. Отже [PERSON] за станом здоров`я не лише не спроможний особисто реалізовувати окремі конституційні права і свободи, а й не здатний до самообслуговування, потребує постійного догляду, який здійснює дружина, яка проживає з ним. Разом із тим заявником не надані та в матеріалах справи відсутні докази того, що заявник допомагає батьку реалізувати соціальні потреби, здійснює догляд за ним або будь-яким чином допомагає в такому догляді. Як зазначено Верховним Судом у постанові від 07 квітня 2022 року у справі №712/10043/20, при призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна. Аналогічні положення зазначені у Правилах опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26 травня 1999 року № 34/166/131/88. Отже, призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно вимог ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка. Проте, за змістом подання органу опіки та піклування не вбачається, що при визначенні особи, яка на думку органу опіки та піклування відповідає критеріям закону для здійснення відповідних функцій щодо [PERSON] , були враховані насамперед інтереси останнього, враховуючи що заявник з ним не проживає та має власну родину. За змістом подання взагалі не вбачається, що органом опіки та піклування або опікунською радою досліджувалось питання щодо можливості призначення опікуном іншої особи, з якою [PERSON] перебуває в тісних сімейних відносинах і яка фактично здійснює над ним догляд, як і перевірялись відносини між [PERSON] та [PERSON] . Станом на сьогоднішній день саме орган опіки та піклування на підставі звернення особи чоловічої статі призовного віку із заявою про призначення його опікуном недієздатної особи, враховуючи введений у державі воєнний стан та закріплений статтею 65 Конституції України обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, повинен з`ясувати необхідність такого, уникаючи можливих зловживань в цьому напрямку, та належним чином мотивувати свій висновок про можливість призначення особи опікуном. За викладених обставин суд приходить до висновку, що подання органу опіки та піклування є не обґрунтованим. Крім того, суд звертає увагу, що за змістом подання органу опіки та піклування, останній просить суд призначити [PERSON] , [INFO] , опікуном над його батьком [PERSON] , [INFO] , проте, в поданні не наводиться жодного обґрунтування доцільності призначення опікуном саме [PERSON] . Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст.13 ЦПК України) Відповідно до частини другої ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] в частині вимог про призначення його опікуном не підлягає задоволенню, оскільки за матеріалами справи не встановлено що призначення саме цієї особи опікуном відповідатиме інтересам недієздатної особи [PERSON] . До встановлення опіки або піклування і призначення опікуна чи піклувальника опіку або піклування над фізичною особою здійснює відповідний орган опіки та піклування. (1 ст. 65 ЦК України) В силу положень ч.5 ст.300 ЦПК України, рішення суду після набрання ним законної сили надсилається судом органу опіки та піклування, органам ведення Державного реєстру виборців за місцем проживання фізичної особи. При ухвалені судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. (ч.7 ст.294 ЦПК України) Відповідно до ч.10 ст. 139 ЦПК України якщо у справах окремого провадження виклик свідків, призначення експертизи, залучення спеціалістів здійснюються за ініціативою суду, а також у випадках звільнення від сплати судового збору або зменшення його розміру, відповідні витрати відшкодовуються за рахунок державного бюджету. Згідно ч.2 ст. 299 ЦПК України судові витрати, пов`язані з провадженням справи про визнання фізичної особи недієздатною або обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, відносяться на рахунок держави. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: partial