Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-22 00:00:00

22.03.2024 року позивач в особі свого представника за ордером адвоката Столітнього Михайла Миколайовича засобами Електронного суду звернувся до суду із заявою, в якій просив суд стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним електронним договором №4969062 від 25.10.2021 року, укладеним між відповідачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» на суму 20000,00 грн., яка склала 51770,00 грн., з яких 20000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 31770 грн. - заборгованість за процентами, а також 11544,71 грн. - інфляційні витрати за період з 01.04.2022 року до 29.02.2024 року та 3059,39 грн. - 3% річних у порядку ч.2 ст.625 ЦК України за період з 26.03.2022 року до 14.03.2024 року, право вимоги за якою перейшло до позивача на підставі договору факторингу №18.04/23-Ф від 18.04.2023 року. Також просив стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати у вигляді сплаченого при зверненні до суду судового збору у розмірі 2422,20 грн. та 10000,00 грн. витрат на правову допомогу у порядку ст.137 ЦПК України. Ухвалою судді від 17.04.2024 року провадження у справі було відкрито у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін, наданий сторонам час для подання усіх заяв по суті позову (а.с.70). Позивач та його представник про вказану ухвалу були проінформовані засобами Електронного суду у порядку ч.5 ст.272 ЦПК України (а.с.72-73), відповідачка вказану ухвалу отримала у відповідності до вимог п.5 ч.6 ст.272 ЦПК України (а.с.74). 30.04.2024 року представник позивача засобами Електронного суду надав заяву, в якій просив витребувати у порядку ст.84 ЦПК України з АТ КБ «Приватбанк» інформацію про емітування на ім`я відповідачки платіжної картки [NUMBER] з метою підтвердження зарахування на вказану картку коштів у сумі 20000,00 грн. від ТОВ «Авентус Україна» 25.10.2021 року, оскільки позивач в особі свого представника отримав відмову у наданні вказаної інформації на адвокатський запит, посилаючись на банківську таємницю вказаної інформації відповідно до вимог ст.62 Закону України «Про національний банк України» (а.с.77-79). Ухвалою суду від 05.06.2024 року вказане клопотання було задоволено та витребувано у АТ КБ «Приватбанк» інформацію у довільній формі щодо належності платіжної картки [NUMBER] [PERSON] та підтвердження зарахування 25.10.2021 року на вказану картку 20000,00 грн. від ТОВ «Авентус Україна» (а.с.79). 02.07.2024 року на адресу суду засобами поштового зв`язку надійшла відповідь від АТ КБ «Приватбанк» від 12.06.2024 року про неможливість надання вказаної інформації через некоректний РНОКПП фізичної особи із вказівкою про те, що запит для отримання інформації слід направити повторно (а.с.85-86). Через описку складу суду в РНОКПП відповідачки в ухвалі від 05.06.2024 року суд повторно витребував докази належності картки відповідачці та отримання нею 20000,00 грн. від ТОВ «Авентус Україна» 25.10.2021 року (а.с.87). На виконання вказаної ухвали 15.08.2024 року від АТ КБ «Приватбанк» прийшла відповідь від 08.08.2024 року, в якій була підтверджена видача картки відповідачці та зарахування їй коштів первинним кредитором 25.10.2021 року (а.с.95-96). Інші заяви та клопотання від сторін у справі не надходили та інші процесуальні дії у справі судом не застосовувалися. Розгляд справи проводиться у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Можливість ухвалення заочного рішення в такому випадку не передбачена. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 25.10.2021 року між відповідачкою та первинним кредитором товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» був укладений договір №4969062 про надання споживчого кредиту, за умовами якого відповідачка отримала кредитні кошти від позивача у розмірі 20000,00 грн. строком на 30 днів із сплатою процентів у розмірі 1,9% на суму кредиту за кожний день користування, який рахується із дня видачі кредиту та з можливістю його пролонгації в разі, якщо відповідачка не виконає його умови у визначений строк, але не більше, ніж 90 днів з дня його закінчення його, відповідно до умов п.п. 4.3.1 договору (а.с.15, зворотній бік - 20). Відповідачка підписала вказаний договір одноразовим електронним ідентифікатором. Кошти відповідачці були перераховані контрагентом первинного кредитора ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім», що підтверджується копією листа від 04.05.2023 року №2634 (а.с.45, зворотній бік - 48), договором між первинним кредитором та ТОВ «ФК «Контрактовий дім» від 08.07.2020 року №087/20-П (а.с.49-52) та відповіддю АТ КБ «Приватбанк» від 08.08.2024 року про перерахування коштів на картку відповідачки у розмірі 20000,00 грн. 25.10.2021 року (а.с.95-96). Позивач набув право вимоги до відповідача на підставі договору факторингу №18.04./23Ф від 18.04.2023 року, укладеним між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» з відповідним актом прийому-передачі реєстру боржників на загальну суму 120955292,09 грн. з кількістю боржників 9333 (а.с.54-58). Оплату за вказані вимоги позивач здійснив первинному кредитору у повному обсязі у розмірі 1141101,67 грн. відповідними платіжними інструкціями від 24, 25 та 26 квітня 2023 року (а.с.25, зворотній бік - 27). Кредитний договір між первинним кредитором та відповідачкою був пролонгований 25.11.2021 року на наступні 30 днів, оскільки відповідачка в цей день здійснила повернення позивачу процентів у розмірі 6080,00 грн., нарахованих за період з 25.10.2021 року до 25.11.2021 року, однак не здійснила повернення основної суми позики у розмірі 20000,00 грн., що відповідає нормам п.4.3.1 укладеного між сторонами кредитного договору №4969062. При цьому, з невідомих причин, в порушення умов п.1.5.2 первинний позивач застосовував до відповідачки не знижену процентну ставку у розмірі 0,95% за день до 25.12.2021 року (190,00 грн.), а підвищену у розмірі 1,90% за день (380,00 грн.), що не відповідає укладеним між сторонами умовам договору. 26.12.2021 року первинний кредитор повідомив позивачку, що за нею рахується заборгованість у розмірі 51770,00 грн., з яких 20000,00 грн. - боргу за тілом кредиту та 31770,00 грн. - боргу за процентами, що є підставою для пролонгації договору на ще 90 днів. В подальшому проценти нараховувалися щоденно до 24.02.2022 року, коли відбулися інші обставини, не вказані у позовній заяві та кредитному договорі між сторонами, однак з 24.02.2022 року, як вбачається із наданого суду розрахунку проценти первинним позивачем не нараховувалися. Враховуючи, що станом на 25.11.2021 року відповідачка не мала боргу перед первинним кредитором за процентами, їх загальний розмір за період з 26.11.2021 року до 25.12.2021 року повинен був скласти 5700,00 грн. (190,00 (процентна ставка 0,95% після пролонгації у зв`язку із оплатою процентів 25.11.2021 року * на 30 днів), а з 26.12.2021 року до 24.02.2022 року (61 день) склав 23180,00 грн. (380,00 грн. - щоденний платіж * на 90 днів). Таким чином, загальний розмір процентів за період з 26.11.2021 року до 24.02.2022 року повинен був скласти 28880,00 грн. (5700,00 грн. + 23180,00 грн.), замість визначених позивачем у розрахунку заборгованості 31770,00 грн. (а.с.9-13). Враховуючи зазначені судом мотиви, як належний доказ суд нарахування боргу не приймає, та вважає правильним розрахунок, наведений вище. Крім цього, відповідачка у вказаний період здійснила повернення коштів первинному кредитору у розмірі 7730,00 грн., з яких 2560,00 грн. -10.01.2022 року, 50,00 грн. - 14.01.2022 року, 50,00 грн. - 18.01.2022 року, 50,00 грн. - 31.01.2022 року, 50,00 грн. - 07.02.2022 року, 2510,00 грн. - 15.02.2022 року та 2460,00 грн. - 28.03.2023 року (вже після закінчення строку дії кредитного договору). В частині оплати вказаних коштів відповідачкою на користь первинного позивача суд не має жодних зауважень, оскільки про це вказав позивач у своїй позовній заяві (а.с.2). Враховуючи оплату вказаних коштів з порушенням строків, вказані кошти повинні бути враховані у розмір процентів, нарахованих позивачці у період з 26.11.2021 року до 24.02.2022 року, що відповідає вимогам укладеного між сторонами договору, а тому розмір процентів, які підлягають стягненню повинен становити 21150,00 грн. (28880,00 грн. - 7730,00 грн.). В іншій частині нарахування позивача процентів на свою користь не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Суд також відхиляє вимоги позивача про нарахування 3% річних у період з 26.03.2022 року до 14.03.2024 року у розмірі 3059,39 грн., та індексу інфляції за квітень 2022 року - червень 2023 року у розмірі 11544,71 грн., які не могли бути взагалі нараховані у вказаний період, оскільки згідно з п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною другою статті 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Із заявлених до стягнення позивачем 66374,10 грн. (20000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 31770,00 грн. - заборгованість за процентами, 11544,71 грн. - інфляційні витрати за період з 01.04.2022 року до 29.02.2024 року та 3059,39 грн. - 3% річних у порядку ч.2 ст.625 ЦК України за період з 26.03.2022 року до 14.03.2024 року) суд задовольняє вимоги позивача частково у розмірі 41150,00 грн. (20000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, та 21150,00 грн. - заборгованість за процентами), що складає 62,00 % від заявлених позовних вимог, з відповідачки, за загальним правилом, слід стягнути на користь позивача 62,00 % від судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, що, відповідно становить 1501,88 грн. (62% від 2422,40 грн.) судового збору та 6200,00 грн. (62% від 10000,00 грн.) витрат на професійну правничу допомогу. В той же час суд не погоджується із заявленими вимогами щодо стягнення судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу вже у розмірі 6200,00 грн., оскільки вважає такі витрати не справедливими та не розумними. Згідно п.4.1 договору №10/07-2023 про надання правової допомоги (далі - Договір), укладеного між [PERSON] та позивачем, отримання винагороди адвокатом за надання правової допомоги відбувається у формі гонорару. На підставі п.4.3 вказаного договору позивач авансовано сплачує адвокату гонорар у фіксованій сумі або у процентному відношенні від ціни позову, відповідно до ціни позову та згідно Рекомендацій щодо застосування мінімальних ставок адвокатського гонорару. Згідно п.4.2 договору при визначенні розмірі гонорару враховується багаточисленні аспекти, погоджені сторонами 9а.с.52, зворотній бік - 53). Згідно із звітом про надання юридичної допомоги згідно договору №10/07-2023 від 10.07.2023 року (а.с.15) та рахунком на оплату по замовленню №2579/14/03 від 14.03.2024 року (а.с.8, зворотній бік), сторони Договору погодили витрати в даній конкретній справі у розмірі 10000,00 грн., які складаються із 3000,00 грн. - збір та аналіз доказів для подання позовної заяви, 5000,00 грн. - складання позовної заяви та 2000,00 грн. - подання позовної заяви до суду. Вказані послуги були оплачені позивачем відповідно до платіжної інструкції №4013 від 14.03.2024 року, складної за рахунком на оплату по замовленню №2579/14/03 від 14.03.2024 року (а.с.24). Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина друга статті 137 ЦПК України). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України). Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Отже, процесуальний закон передбачає доведення розміру витрат на професійну правову допомогу шляхом подання стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, детального опису робіт (наданих послуг), а також надання доказів понесення таких витрат та їх співмірності у випадку заперечень проти їх розміру іншої сторони. Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ст.19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Частиною 4 ст.137 ЦПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Таким чином, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial