Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-15 00:00:00

До Київського районного суду м. Харкова 15.04.2024 надійшла вказана позовна заява, в якій позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача борг за договором позики з урахуванням індексу інфляції, у розмірі 407077,15 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача три проценти річних з простроченої суми, у розмірі 25276,66 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, згідно квитанцій. На обґрунтування позовної заяви зазначає, зокрема, що 04.02.2021 між позивачем та відповідачем укладено договір позики грошових коштів в розмірі 280 620 грн. Факт укладення договору позики та отримання відповідачем від нього визначеної грошової суми підтверджується розпискою від 04.02.2021, оригінал якої зберігається у нього. Згідно умов даного договору, який підписаний власноручно відповідачем, [PERSON] бере в борг у [PERSON] грошові кошти в розмірі 280 620 грн., які зобов?язується повернути до 04.02.2024 в повному обсязі. В зазначений термін відповідач борг не повернув, чим порушив виконання свого зобов?язання. На звернення, з проханням повернути гроші, відповідач ухиляється від вирішення спору, про що свідчить переписка з соціальних мереж. Також, через поштові послуги була направлена відповідачеві вимога при повернення боргу за договором, на яку жодним чином відповідач не відреагував. У зв?язку з простроченням відповідачем терміну виконання зобов?язаня а також уникнення мирного вирішення спору, він вимушений звернутись до суду з відповідним позовом. Договір позики, зареєстрований під № 140, засвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Безуглою С.О., від 04.02.2021, є підтвердженням передачі грошей. Сума боргу з урахуванням індексу інфляції становить 407 077,15 грн. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.04.2024, розгляд вказаної справи визначено судді Київського районного суду м. Харкова Муратовій С.О. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 18.04.2024 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаною позовною заявою. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження, із призначенням в підготовче судове засідання (а.с. 12). Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 18.04.2024 заяву [PERSON] про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики задоволено частково; в порядку забезпечення позову накладено арешт на 44/100 частки будинку, площею 43,6 кв.м за адресою: [ADDRESS] , які належать [PERSON] , [INFO] , шляхом заборонити будь-яким особам здійснювати відчуження вказаної квартири до вирішення судом справи по суті; в іншій частині в задоволенні заяви відмовлено (а.с. 18-19). 20.05.2024 до канцелярії суду надійшов відзив відповідача [PERSON] на позовну заяву про стягнення боргу за договором позики, в якому просить позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, залишити без задоволення (а.с. 29-31). На обґрунтування відзиву зазначив, зокрема, що із позовною заявою погодитись не можна, оскільки вона не обґрунтована та надумана, а відтак задоволенню підлягати не може. Позивач обґрунтовує свою позовну заяву тим, що 04.02.2021 між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав, а відповідач отримав грошову суму у розмірі 280 620,00 грн в борг строком до 04.02.2024. Оскільки відповідач гроші не повернув, то позивач звернувся до суду із позовною заявою в якій просить стягнути з відповідача суму основного боргу, суму трьох відсотків річних і індексу інфляції, що загалом становить 432 353,81 грн. З такою позицією позивача погодитись неможна, оскільки вона суперечить чинному законодавству України. Позивач просить суд стягнути інфляційні втрати та 3 % річних за користування чужими грошима. Сторони домовились, що відповідач поверне борг позивачеві в строк до 04.02.2024 року, а таким чином індекс інфляції та 3 % річних повинні розраховуватись з 05.02.2024. Однак позивачем не було долучено до позовної заяви детальний розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних. Також позивач зазначає, що сума основного боргу з урахуванням інфляційних втрат становить 407 077,15 грн., але з цієї суми не вбачається, яка частина становить суму основного боргу, а яка сума становить інфляційні втрати. До позовної заяви не надано жодного доказу, який би свідчив про обґрунтованість сум, про стягнення яких просить позивач. Крім того, оскільки між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, строк дії якого закінчився 04.02.2024, тобто в період дії військового стану на території України, то відповідно сума індексу інфляції та 3 % річних за таким договором не можуть нараховуватись. А з позовної заяви не можливо виокремити суму заборгованості за договором позики, то відповідно така позовна заява необґрунтована та задоволенню підлягати не може. 28.05.2024 до канцелярії суду надійшла заява позивача [PERSON] про зменшення розміру позовних вимог, в якій просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики в розмірі 280620,00 грн., а також три проценти річних у розмірі 2629,37 грн., інфляційні витрати у розмірі 2811,81 грн., а разом 286061,18 грн.; вирішити питання щодо розподілу судових витрат (а.с. 32-35). На обґрунтування заяви позивач зазначає, зокрема, що позивач вважає за необхідне зменшити розмір своїх позовних вимог. 04.02.2021 між позивачем та відповідачем укладено договір позики грошових коштів в розмірі 280620,00 гривень. Згідно умов даного договору, який підписаний власноручно відповідачем, [PERSON] бере в борг у [PERSON] грошові кошти в розмірі 280 620,00 грн., які зобов?язується повернути до 04.02.2024 в повному обсязі. В зазначений термін відповідач борг не повернув, чим порушив виконання свого зобов`язання. Відповідно до п. 6 Договору позики у разі, якщо Позичальник своєчасно не поверне суму позики, він зобов?язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 (три) проценти річних від простроченої суми. Інфляційні нарахування на суму боргу, згідно зі ст. 625 ЦК України становлять 2 811,81 грн. Позивач вважає за необхідне скористатися своїм правом, передбаченим ч. 2 ст. 625 ЦК України, та просити суд про стягнення з відповідача окремо від суми позики грошових коштів у розмірі трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 2 629,37 грн. (з моменту закінчення строку для повернення боргу, а саме з 04.02.2024). Відповідно до ч.1 ст. 134 ЦПК України розрахунок суми судових витрат, які Позивач вже поніс у зв?язку із розглядом справи, пов?язані із витратами на сплату судового збору у розмірі 4 323, 54 грн. 28.05.2024 до канцелярії суду надійшла відповідь позивача [PERSON] на відзив відповідача [PERSON] , в якій він просить долучити до матеріалів справи цю відповідь на відзив відповідача [PERSON] та дослідити викладені в ній доводи разом із позовною заявою, взявши їх до уваги при винесенні рішення (а.с. 39-42). На обґрунтування відповіді на відзив позивача зазначає, зокрема, що при отриманні позивачем відзиву, ним було встановлено, що відзив не містить підпису відповідача. Тобто, на адресу позивача прийшли три аркуші паперу, які не містили жодного підпису. ????Разом із тим, звертаю увагу суду на те, що відповідач в своєму відзиві зазначає, що позовна заява отримана ним була лише 03.05.2024, при цьому жодних доказів вищезазначеному не надає. Більш того, клопотань щодо поновлення строку на подання відзиву відповідачем не заявлялось. За таких умов, позивач вважає, що відповідачем порушено строки для подання відзиву, а тому як наслідок, зазначений відзив не може бути прийнятий судом до уваги. ????Стосовно викладеного у п.7 слід зазначити, що позивачем надано до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, в додатках до якої долучено детальний розрахунок ціни позову разом з розрахунками стосовно індексу інфляції та 3% річних. ????Копія заяви про зменшення розміру позовних вимог була надіслана відповідачу поштовим зв?язком, докази направлення долучені до заяви. ????З приводу викладеного у п.8 позивач вважає за можливе зазначити, що висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права (п.18 Розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України) у подібних правовідносинах відсутній. Наявні підстави та необхідність для формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи та встановлення різниці між договором про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги та договором кредиту (позики), наданого банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем) відповідно до норм Цивільного Кодексу України та Податкового Кодексу України. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 05.06.2024 закрито підготовче провадження по цивільній справі за вказаною позовною заявою та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 50). Позивач [PERSON] в судове засідання не з?явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, до канцелярії суду 16.09.2024 надійшла заява позивача [PERSON] , в якій він просить провести судове засідання за його відсутності, позовну заяву підтримує в повному обсязі (а.с. 59). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з?явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив, 20.05.2024 до канцелярії суду надійшов відзив відповідача [PERSON] на позовну заяву про стягнення боргу за договором позики, в якому просив позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, залишити без задоволення (а.с. 29-31). Суд, дослідивши надані сторонами докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 81 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Вимоги ч. 1 ст. 4 ЦПК України передбачають, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим ЦПК України випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст. 15 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані (у письмовій або електронній формі, речовими об`єктами, висновками експертів, показаннями свідків), на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вимогами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України в цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, згідно якого кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 04.02.2021 між [PERSON] (далі Позикодавець) та [PERSON] (далі Позичальник) укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Безуглою С.О., зареєстрований в реєстрі зат №140 (а.с. 5, 60). Згідно п. 1 Договору позики, позикодавець при укладенні цього договору передав у власність Позичальникові строком до 04.02.2024, а Позичальник прийняв від нього у власність строком до 04.02.2024 грошові кошти у розмірі 280 620,00 грн. Таку ж саме суму грошових коштів без нарахування процентів Позичальник зобов?язується повернути Позикодавцеві, в строк до 04.02.2024. Сторони цим договором встановили обов`язок Позичальника повернути позику частинами (з розстроченням). При цьому позика повинна повертатися таким чином: Позичальник сплачує на протязі 3 (трьох) років, до 04 (четвертого) числа кожного місяця, рівними частинами, суму у розмірі 7 795,00 грн. Таким чином, повна сума боргу має бути повернута Позичальником Позикодавцеві не пізніше 04.02.2024. Відповідно до п. 2 Договору позики, сторони за цим договором домовились про те, що договір позики є безпроцентним та остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 04.02.2024. Згідно п. 6 Договору позики, у разі, якщо Позичальник своєчасно не поверне суму позики, він зобов?язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 (три) проценти річних від простроченої суми. Відповідно до п. 8 Договору позики, у разі, якщо Позичальник своєчасно не поверне позичені гроші до зазначеного в пункті 2 цього договору кінцевого строку повернення позики, Позикодавець має право подати цей договір до стягнення в установленому чинним законодавством порядку, у строки, передбачені чинним законодавством України. Звернення стягнення здійснюється за рішенням суду або на підставі виконавчого напису нотаріуса. Згідно п. 11 Договору позики, сторони домовилися, що документом, який підтверджуватиме прострочення виконання Позичальником зобов?язання та безспірність заборгованості буде письмове нагадування (у вигляді заяви) Позикодавця про суму заборгованості, яка підлягає поверненню, та строк платежу, передане зі зворотним повідомленням Позичальникові у порядку, передбаченому статтею 84 Закону України "Про нотаріат". Відповідно до п. 12 Договору позики, с??Сторони домовилися також, що у разі відмови Позичальника від одержання вищевказаної заяви, підтвердженої відміткою особи, що її доставляє, Позичальник вважатиметься таким, що повідомлений про її зміст. Згідно копії квитанції та опису вкладення «Укрпошта» від 18.03.2024, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , направлявся лист-вимога [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Цивільні обов`язки згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Стаття 626 ЦК Українивстановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Положеннями ст.ст. 638, 639 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Якщо сторони домовилися укласти договір в певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК Українина, підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно дост.545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Аналізуючи наведені правові норми, суд приходить до висновку, що договір позики сам по собі є підтвердженням передачі грошей та укладення договору позики. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Крім того, ч. 1ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Позивачем, на підтвердження укладення з відповідачем договору позики та його умов, надано договір позики, укладеного між ним та відповідачем 04.02.2021, що посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Безуглою С.О., відповідно до умов якого позикодавець при укладенні цього договору передав у власність позичальникові строком до 04.02.2024, а позичальник прийняв від нього у власність строком до 04.02.2024 грошові кошти у розмірі 280 620,00 грн. Таку ж саме суму грошових коштів без нарахування процентів позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві 04.02.2024. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Зміна або розірвання договору відповідно до ст. 651 ЦК України допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання у відповідності до ст. 599 ЦК України припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно ч. 4 ст. 631 ЦК України закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Як встановлено судом, оскільки не спростовано відповідачем, в установлений договором строк борг не повернув. Отже, матеріалами справи підтверджується наявність заборгованості відповідача перед позивачем за договором позики від 04.02.2021. За таких обставин, з огляду на те, що відповідач належним чином не виконав зобов`язань за договором позики від 04.02.2021, враховуючи принцип диспозитивності цивільного процесу згідно якого, суд не може виходити за межі заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума основного боргу за договором позики у розмірі 280620,00 гривень. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних в порядку ст. 625 ЦПК України, суд зазначає наступне. Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З аналізу положень пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» та ст. ст. 1046, 1049 ЦК України, вбачається, що на договір позики від 04.02.2021 розповсюджується дія пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України. Враховуючи викладене, позовна заява [PERSON] в частині стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 2629 грн. 37 коп. та інфляційні втрати у розмірі 2811 грн. 81 коп. в порядку ст. 625 ЦПК України, задоволенню не підлягає. Вказана позиція узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06.09.2023 в справі № 910/8349/22. З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики від 04.02.2024 в розмірі 280620,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно платіжної інструкції 0.0.3587900500.1 позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 4323,54 грн. (а.с. 3). Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропоційно до розміру задоволених позовних вимог 2806,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial