Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В процесі розгляду справи збільшив позовні вимоги, а саме крім позбавлення батьківських прав, прохав суд стягнути аліменти з відповідача на користь нього для утримання неповнолітніх дітей. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що від шлюбу з відповідачем, який рішенням 12.07.2022 року Полтавського районного суду Полтавської області розірвано, сторони мають двох спільних дітей, доньку - [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з ним. Відповідач тривалий час життям дітей не цікавиться,станом здоров?я не опікується, не спілкується, участі в його вихованні не приймає, коштів на утримання не надає. У зв`язку з чим, просив суд позбавити відповідача батьківських прав відносно дітей та стягнути аліменти на утримання дітей. Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 08.03.2024 відкрито провадженні в справі в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 18.06.2024 закрито підготовче провадження в справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. (а.с.90). Відповідач [PERSON] у судові засідання 03.04.2024 року, 18.06.2024 року, 11.07.2024 року, 18.09.2024 року не з`явилася, будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду, відповідно до вимог п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, шляхом направлення судових повісток на адресу реєстрації відповідача (а.43,70,81,89). Представник третьої особи особи - служба у справах дітей Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, згідно якої позов підтримав та прохав розгляд справи проводити за його відсутності. (а.с.72). За змістом ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до вимог ч.1ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 18.09.2024 року призначено проведення заочного розгляду даної цивільної справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 12.07.2022 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. 04.01.2024 року відповідач уклала шлюб з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] від 04.01.2024 року, виданого Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис 6. Після реєстрації шлюбу відповідач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». (а.с.19). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 08.09.2006 року Щербанівською сільською радою Полтавського району, Полтавської області, батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданного 26.03.2009 року Щербанівською сільською радою Полтавського району, Полтавської області, батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживають разом з батьком [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] (а.с.15). Згідно довідки, виданої Полтавським професійним ліцеєм від 23.01.2024 року за №61, вбачається, що мати [PERSON] - [PERSON] , не цікавиться її студентським життям, не відвідує батьківські збори, не спілкується з вчителями, у вихованні доньки участі не бере. (а.с.13). Згідно довідки, виданої Комунальним закладом «Полтавська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №27 Полтавської міської ради Полтавської області» від 18.01.2024 року за №01-25/26, вбачається, що мати [PERSON] - [PERSON] не цікавиться шкільним життям сина, не відвідує батьківські збори, не спілкується з учителями, у вихованні сина участі не бере. (а.с.14). Згідно акту обстеження умов проживання дітей від 16.01.2024 року, затвердженого начальником служби у справах дітей виконавчого комітету Щербанівської сільської ради [PERSON] , в будинку по [ADDRESS] санітарно-гігієнічний стан будинку в нормі, донька [PERSON] має окрему кімнату, син [PERSON] разом з батьком займає другу кімнату. (а.с.16). Згідно акту обстеження умов проживання дітей від 21.01.2024 року, затвердженого сільським головою [PERSON] , встановлено, що громадянин [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним проживають [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.17). Статтями 150, 151 СК України передбачені обов`язки та права батьків щодо виховання та розвитку дитини. Зокрема, обов`язок батьків піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, обов`язок забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. При цьому батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно із ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.ст.18,27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в постанові «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 зазначив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з ч. ч. 4-6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Питання позбавлення відповідача батьківських прав відносно [PERSON] та [PERSON] було предметом розгляду органу опіки та піклування. Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно її дітей, доньки - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням № 36 від 26.03.2024 року виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, з метою якнайкращого захисту інтересів дитини, комісія дійшла висновку про доцільність позбавлення [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно доньки - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.46-49). Таким чином, дослідженими в справі доказами встановлено, що відповідач [PERSON] ) не виконує свої батьківські обов`язки щодо утримання, виховання та розвитку повнолітньої доньк [PERSON] , [INFO] та неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Суд, дослідивши всі обставини по справі, також звертає увагу на наступне. Позивач звернувся до суду із вказаним позовом 31 січня 2024 року, тобто до повноліття [PERSON] , [INFO] . Проте на момент ухвалення вказаного рішення по справі, [PERSON] є повнолітньою особою. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі №185/9339/21 дійшов переконання, що у разі подання позову про позбавлення батьківських прав щодо неповнолітньої дитини суд не може відмовити у такому позові з тієї підстави, що під час розгляду цивільної справи і вирішення спору по суті дитина досягла повноліття. Незважаючи на досягнення дитиною повноліття, суд має встановити обґрунтованість чи необґрунтованість передбачених ст.164 СК України підстав позову про позбавлення відповідача батьківських прав та ухвалити відповідне судове рішення. Встановивши дані обставини, враховуючи інтереси повнолітньої [PERSON] , та неповнолітнього [PERSON] , приймаючи до уваги ставлення відповідача до виконання своїх батьківських обов`язків, ухвалюючи рішення у найвищих інтересах дітей та для забезпечення стабільних та гармонійних умов їх життя, суд приходить до висновку про необхідність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно її дітей, доньки - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ч. 4 зазначеної статті суд при поновленні батьківських прав перевіряє наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей, суд зазначає наступне. Позивачем заявлено вимогу про стягнення аліментів на утримання дітей з відповідача у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) щомісячно для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Статтями 8, 11 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Окрім того, ратифікувавши у 1991 році Конвенцію про права дитини 1989 року, Україна прийняла на себе міжнародно-правові зобов`язання по здійсненню міжнародних стандартів прав дитини, відповідно з якими вона повинна забезпечити добробут, охорону здоров`я, житло, освіту для кожної дитини без будь-якої дискримінації, забезпечити якнайкраще здійснення інтересів і прав дитини в усіх сферах суспільного життя. Норми цієї Конвенції, відповідно до ст.9 Конституції України 1996 р., діють як складова національного законодавства України з 27 вересня 1991 року, тобто з часу її ратифікації Україною. Відповідно до ст. ст.180-181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у разі недосягнення згоди між батьками щодо їх участі у витратах на утримання дитини, суд своїм рішенням визначає розмір аліментів на утримання дитини. Зі змісту зазначених норм закону вбачається, що обов`язок по утриманню дитини є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, при цьому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Достатність рівня забезпечення дитини оцінюється виходячи з участі в цьому обох батьків, частка яких є рівноцінною. Згідно положень ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК. Тому суд, враховуючи обставини, передбачені ст.182 СК України, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я , матеріальний , сімейний стан відповідача, вважає, що [PERSON] в змозі надавати аліменти на утримання своїх дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітків (доходів) на кожну дитину відповідного віку. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги є доведеними в судовому порядку та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1211,20 грн. за вимогу про стягнення аліментів, та 1211,20 грн. на користь позивача за сплачену вимогу про позбавлення батьківських прав. На підставі викладеного та

Outcome: approved