Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-23 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін у справі. Позивачка [PERSON] , у порядку представництва, яке здійснює адвокат Максимів В.І., 08.07.2024 року, скориставшись засобами поштового зв`язку, скерувала у Сколівський районний суд Львівської області позовну заяву, що надійшла та була зареєстрована в діловодстві 12.07.2024 року за вх. № 4823, в якій просить ухвалити рішення про розірвання між нею та відповідачем [PERSON] шлюбу, котрий був зареєстрований 06.07.2017 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, про що складено актовий запис за № 1899. Питання щодо стягнення на свою користь з відповідача [PERSON] судових витрат у справі, котрі полягають у справлянні судового збору у розмірі 1\~211 грн. 20 коп., позивачка [PERSON] не порушує. Вимоги позовної заяви обґрунтовано тим, що сім`я сторін у справі фактично розпалася та існує тільки формально. Сторони у справі втратили одне до одного почуття поваги і любові, стали чужими людьми. У сторін у справі різні погляди на життя, за характерами вони не сходяться, що суперечило їхньому подальшому сумісному проживанню, а тому вони вже упродовж тривалого часу проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Від спільного проживання у сторін у справі народилася одна дитина дочка [PERSON] , [INFO] , яка є малолітньою та на даний час проживає з позивачкою [PERSON] .. Позивачка Ель [PERSON] зазначає також, що примирення є неможливим, а їхнє обох з відповідачем [PERSON] рішення про необхідність розірвання вказаного шлюбу є остаточним. Спору з приводу поділу спільно нажитого майна у сторін у справі на даному етапі немає. Відтак, позивачка [PERSON] , на підставі статей 104-105, 110, 112 СК України, просить вимоги позовної заяви задовольнити, зокрема розірвати їх з відповідачем [PERSON] шлюб. Відповідач [PERSON] у запропоновані судом строк та порядку відзиву на позовну заяву [PERSON] до нього про розірвання шлюбу не подав. Поряд з цим, вказаний відповідач у заяві про розгляд цієї справи по суті за його відсутності, одночасно висловив позицію про те, що викладені позивачкою [PERSON] у позовній заяві обставини не оспорює, а проти задоволення позовних вимог не заперечує. Заяви та клопотання учасників справи. Позивачка [PERSON] , одночасно із пред`явленням 08.07.2024 року у Сколівський районний суд Львівської області вищевказаної позовної заяви, заявила клопотання про розгляд цієї справи по суті за її відсутності. Відповідач [PERSON] 31.07.2024 року, скориставшись засобами поштового зв`язку, скерував у Сколівський районний суд Львівської області заяву, що надійшла та була зареєстрована в діловодстві 02.08.2024 року за вх. № 5330, про розгляд цієї справи по суті за його відсутності. Одночасно у такій заяві відповідач [PERSON] висловив позицію про те, що проти задоволення позовних вимог [PERSON] до нього про розірвання шлюбу не заперечує, позов також просить задовольнити. Інших заяв чи клопотань від учасників цієї справи до суду не надходило. Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали. Оскільки відповідачем у вищевказаній позовній заяві зазначена фізична особа, який не має статусу підприємця, то суддею, у відповідності до положень частин 6, 7, 8 ст. 187 ЦПК України, первинно було вжито заходів для отримання інформації з Єдиного державного демографічного реєстру про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи відповідач а [PERSON] , а в подальшому вживались заходи для звернення до відповідних органів реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи відповідача [PERSON] .. Так, згідно сформованої засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» з Єдиного\~державного демографічного\~реєстру відповіді № 689849 від 12.07.2024 року, - особу не знайдено. Відповідно до відповіді за запитом місця проживання відповідача [PERSON] , зазначеного в позовній заяві, Центром надання адміністративних послуг Славської селищної ради Стрийського району Львівської області повідомлено 17.07.2023 року про те, що відповідач [PERSON] не зареєстрований та не проживає за адресою: [ADDRESS] . Поряд з цим, Центром надання адміністративних послуг Славської селищної ради Стрийського району Львівської області повідомлено 18.07.2023 року про те, що позивачка [PERSON] та їх з відповідачем [PERSON] малолітня дочка [PERSON] , [INFO] , зареєстровані у встановленому порядку за адресою: [ADDRESS] . Відтак, ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Микитина В.Я. від 22.07.2024 року, з-поміж іншого, вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання щодо розгляду справи по суті призначено у залі судових засідань у приміщенні Сколівського районного суду Львівської області, що за адресою: вул. Д. Галицького, 8, м. Сколе, Стрийський район, Львівська область, на 24.09.2024 року о 12:45 год.. Сторони у справі належно та завчасно повідомлялись судом про місце, дату та час призначеного судового засідання. Судом також були задоволені клопотання та заява обох сторін про розгляд даної справи за їх відсутності та, виходячи з положень ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, а також враховуючи неявку у судове засідання усіх учасників справи, суд вважав за доцільне та можливе здійснювати судовий розгляд даної справи за відсутності її учасників на підставі наявних у суду матеріалів та без фіксування судового засідання у цій справі технічними засобами. Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись. Усі заяви та клопотання сторін та інших учасників цієї справи були вирішені судом у встановленому чинним ЦПК України порядку. Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке. Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположих свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Відповідно до\~ст.\~6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо. Згідно з\~ч.\~1\~ст.\~4,\~ч.\~1\~ст.\~5\~ЦПК України,\~кожна особа\~має право\~у порядку,\~встановленим цим\~Кодексом,\~звернутися до\~суду за\~захистом своїх\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~законних інтересів,\~а суд,\~здійснюючи правосуддя,\~захищає права,\~свободи та\~інтереси фізичних\~осіб,\~права та\~інтереси юридичних\~осіб,\~державні та\~суспільні інтереси\~у спосіб,\~визначений законом\~або договором. В силу положень ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України. Відповідно до вимог частин 1, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно частин 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Дотримуючись положень\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм цивільного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав позивачки [PERSON] за пред`явленими позовними вимогами сімейного характеру, та причетність до порушення таких її прав відповідача [PERSON] , встановив наступне. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Так,\~судом встановлено,\~щопозивачка [PERSON] , яка є громадянкою України, та відповідач [PERSON] , який є громадянином Королівства [PERSON] , в Україні вступили у шлюб 06.07.2017 року, котрий був зареєстрований Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, про що складено актовий запис за № 1899. При цьому позивачці [PERSON] .. після заміжжя було присвоєно прізвище « [PERSON] ». Зазначена обставина підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , виданим Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 06.07.2017 року (міститься у справі, а. с. 7). Сторонами у цій справі, а саме позивачкою [PERSON] у позовній заяві, а відповідачем [PERSON] у його заяві про визнання позовних вимог, визнаються, а, отже, в силу приписів ч. 1 ст. 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню ті обставини, згідно з котрими, сімейні стосунки між ними погіршилися й відносини їх не покращилися, а тому вони остаточного вирішили для себе, що їх шлюб надалі не може існувати, упродовж тривалого часу вони спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Такі дії сторін у справі викликані різними поглядами на подальше спільне життя та ведення господарства. Тому обоє сторін у справі вважають, що примирення між ними неможливе, наполягають на розірванні шлюбу. Своєю чергою, у сторін у справі на даному етапі відсутній спір з приводу поділу майна, котре набуте ними за час перебування у зареєстрованому шлюбі та котре є їх спільною сумісною власністю. Судом також встановлено, що за час перебування у шлюбі у сторін у справі народилася одна дитина дочка [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим Тухлянською сільською радою Сколівського району Львівської області 09.02.2018 року (копія міститься у справі, а. с. 8), яка на даний час є малолітньою та проживає разом із позивачкою [PERSON] , як її матір`ю, в Україні. У сторін у справі на даному етапі відсутній також й спір з приводу визначення місця проживання зазначеної малолітньої дочки, як і спір щодо участі відповідача [PERSON] як батька у вихованні та вільному спілкуванні з зазначеною малолітньою дочкою та встановлення порядку його участі як батька у вихованні та спілкуванні з зазначеною малолітньою дочкою. Релевантні норми, джерела права, а також роз`яснення, котрі застосовує суд при ухваленні даного рішення. Встановлені судом сімейні правовідносини з іноземним елементом щодо права на шлюб, розірвання шлюбу чи визнання його недійсним, а також щодо місця проживання дітей, у тому числі й після розірвання їх батьками шлюбу, регулюються\~Конституцією України,\~Цивільним кодексом України (надалі ЦК України), Сімейним кодексом\~України (надалі СК України), Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року й протоколами до неї, Загальною декларацією прав людини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН у 1948 році, котрі є невід`ємною частиною національного законодавства України, а також Законом України «Про міжнародне приватне право». Так, відповідно до\~ст. 51 Конституції України, сім`я охороняється державою. Право на шлюб визначається особистим законом кожної з осіб, які подали заяву про укладення шлюбу (ст. 55\~Закону України «Про міжнародне приватне право»). Особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої він є (ст. 16 Закону України «Про міжнародне приватне право»). Своєю чергою, правові наслідки шлюбу з іноземним елементом визначаються ст. 60\~Закону України «Про міжнародне приватне право». Так, правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, тобто правом тієї держави, громадянами якої вони є одночасно, а за його відсутності правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі. В силу ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права й обов`язки. Згідно із\~ст. 24 СК України,\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН у 1948 році, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно\~із статтями 56, 110 СК України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересах їхніх дітей, що мають істотне значення, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу. Як роз`яснюється у пунктах 4, 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», оскільки розгляд справи провадиться в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, то суди повинні вимагати від осіб, що подали заяву, повного викладення обставин, якими обґрунтовуються дані вимоги, й посилання на засоби їх доказування. Наприклад, у заяві про розірвання шлюбу має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, мотиви його розірвання, чи є від шлюбу неповнолітні діти, при кому з батьків вони перебувають, пропозиції щодо участі подружжя в утриманні та вихованні дітей після розірвання шлюбу, чи заявляються інші вимоги, які може бути вирішено одночасно з позовом про розірвання шлюбу. До заяви додаються: свідоцтво про реєстрацію шлюбу, копії свідоцтв про народження дітей, довідки щодо розміру заробітку та інших доходів, а також усі необхідні документи відповідно до заявлених вимог. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, вживати заходів для примирення подружжя. Узагальнена оцінка доводів та аргументів, наведених у справі, щодо наявності підстав для задоволення позову за результатами розгляду цієї справи. Суд переконаний, що оскільки дійсність шлюбу сторін у справі не оскаржувалась, а позивачка [PERSON] все ще має зареєстроване місце проживання в Україні, як і їх з відповідачем [PERSON] спільна малолітня дочка [PERSON] , то у даному конкретному випадку при вирішенні питання про розірвання між сторонами у справі шлюбу застосовуються вимоги\~чинного СК України. Відтак, виконуючи вищенаведені приписи чинного СК України, з урахуванням роз`яснень, котрі містяться у пунктах 4, 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», а також беручи до уваги ті встановлені судом обставини, згідно з котрими сторони у справі припинили шлюбні відносини, стали чужими людьми, за час розгляду справи в суді не примирилися, і це усе підтверджується зібраними у цій справі доказами, то суд вважає, що подальше спільне життя подружжя [PERSON] та [PERSON] й збереження їх шлюбу стало неможливим та недоцільним, подальше спільне проживання цього подружжя суперечить інтересам обох сторін у цій справі, а тому їх шлюб слід розірвати. Отож, позовні вимоги підлягають до задоволення. Зокрема, слід розірвати шлюб між сторонами у справі, котрий був зареєстрований 06.07.2017 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, про що складено актовий запис за № 1899, із залишенням позивачці [PERSON] після розірвання шлюбу її прізвища « [PERSON] », оскільки остання про повернення їй прізвища, наявного у неї до реєстрації цього шлюбу, - « [PERSON] », перед судом не клопотала. Щодо розподілу судових витрат у справі. Судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті позивачкою Ель [PERSON] судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із вимогою немайнового характеру у розмірі 1 211 грн. 20 коп. й підтверджуються відповідною квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки АТ «ТАСКОМБАНК» від 08.07.2024 року MONOBANK № 6448-2341-1090-2211 (міститься у справі, а. с. 1), з урахуванням відповідної позиції позивачки [PERSON] з вказаного приводу, яка не ставить питання про їх стягнення на свою користь з відповідача [PERSON] у випадку задоволення вимог її позовної заяви, слід залишити за нею, відступивши таким чином від порядку розподілу судових витрат, визначеного у ст. 141 ЦПК України. Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, окрім як сплати позивачкою [PERSON] судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із однією вимогою немайнового характеру, матеріали цієї справи не містять.

Outcome: approved