Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за житлово-комунальні послуги в сумі 232728,11 гривень, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , та є споживачем житлово-комунальних послуг, що надаються позивачем як виконавцем послуг. Нарахування за житлово-комунальні послуги проводяться відповідно до тарифів на утримання будинків і прибудинкової території та положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги», посилаючись на вимоги якого, позивач зазначає, що відповідач порушує такі вимоги закону і не проводить оплату за житлово-комунальні послуги внаслідок чого має відповідну заборгованість. 24.06.2024 року суд відкрив провадження у цій справі та з урахуванням вимог ч. 4 ст. 19 ЦПК України вирішив її розглянути у порядку спрощеного провадження, без виклику сторін за наявними в справі матеріалами. Сторони не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи про призначення судового засідання у спрощеному провадженні з викликом сторін. Представник позивача подала до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи у її відсутності, проти винесення судом заочного рішення у справі не заперечувала. Відповідач про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином. При цьому, останній своїм процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву не скористався, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. На підставі статті 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечив проти такого вирішення справи. Крім того, в силу вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Зважаючи на вищевикладене, суд ухвалив розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, ухваливши заочне рішення на підставі наявних матеріалів справи. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Відповідач є власником нерухомого майна і споживачем відповідних житлово-комунальних послуг, що надаються за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповідною інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.05.2024 року. Із наданих позивачем на підтвердження своїх доводів письмових доказів у вигляді витягів із протоколів № 1/20 від 26.01.2020 року і №1/21 від 26.12.2021 року вбачається, що позивачем було затверджено кошторис об`єднання і встановлено розміри членських внесків на утримання багатоквартирного будинку на відповідні роки. Зазначена обставина також підтверджує той факт, що позивач відповідно до положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є виконавцем комунальних послуг за вказаною адресою. Згідно із наданої позивачем на підтвердження своїх вимог довідки-розрахунку по внескам на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території від 11.03.2021 року за адресою відповідача за перілд з березня 2021 року по травень 2024 року виникла заборгованість за надані житлово-комунальні послуги в розмірі 27538,88 гривень. Такі дії відповідача свідчать про те, що користуючись усіма наданими йому житлово-комунальними послугами, він неналежним чином та не у повному обсязі сплачує за їх споживання. Відповідно до ст. 67 ЖК Української РСР, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Частиною першою статті 68 ЖК Української РСР визначено, що наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Нормою ст. 179 ЖК Української РСР передбачено, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Згідно із пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572, власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до\~пункту 5\~частини другої\~статті 7\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» індивідуальний\~споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Норми статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначають, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором; с поживач щомісяця (або з іншою періодичністю, визначеною договором) вносить однією сумою плату виконавцю комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу та електричної енергії), у тому числі якщо вона складається з окремих складових, передбачених відповідним договором, укладеним відповідно до цього закону; при цьому виконавці комунальних послуг забезпечують деталізацію інформації щодо складових плати у рахунках споживачів. Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими; у такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Оскільки, дані про те, що між сторонами укладено договір про надання відповідних житлово-комунальних послуг відсутні та відповідач не виконує положень наведених нормативно-правових актів, у зв`язку з чим, має заборгованість перед позивачем, суд приходить до висновку, про обґрунтованість позовних вимог. Крім того, позивачем обраховано штрафні санкції до відповідача у вигляді 3 % річних - 1233,45 гривень та інфляційних втрати за вказаний період заборгованості- 1233,45 гривень. Положення частини 2 статті 625 ЦК України передбачають, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як наслідок, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат за вказаний період заборгованості є обґрунтованими. За таких обставин, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. Н підставі статей 133, 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved