Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-09 00:00:00

31.08.2023 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації. Ухвалою суду від 06.09.2023 року позовну заяву було залишено без руху. 06.10.2023 року до суду надійшли заяви сторони позивача про усунення недоліків та відкликання позовної заяви в частині відповідача Teka-Group Foundation. У своєму позові позивачка просить: визнати недостовірною та такою, що порушує її честь і гідність поширену відповідачкою [PERSON] на своїй сторінці в мережі Facebook інформацію («…Ситуація неоднозначна і хай би неупереджене слідство розставило всі «крапки над і», але це в ідеальному світі, а не коли тобі на повній швидкості в бік влітає неадекватна водійка «геліка» …та швидко скручувати номера з мерседеса (спойлер - це не допомогло) …Після прибуття «групи підтримки» хамовитої мадам, вона покинула місце ДТП на 2 години!»); визнати недостовірною та такою, що порушує честь і гідність позивачки інформацію продубльовану/поширену на порталі «Телеграф» у статті під назвою «[INFO]» наступного змісту - «жінка на позашляховику влетіла у бік легковика на повній швидкості, …та почала скручувати номери з автомобіля; …вона покинула місце ДТП на 2 години!; …У Кривому Розі «мажори» влаштували ДТП і почали «розборки»;…яка є дочкою потерпілого в аварії чоловіка». Позивачка просить спростувати недостовірну інформацію відносно неї: відповідачкою [PERSON] шляхом повідомлення про ухвалене рішення на своїй сторінці Facebook (включаючи публікацію тексту рішення); відповідачем [PERSON] шляхом розміщення тексту рішення на сайті [INFO]. Стягнути з відповідачки [PERSON] моральну шкоду в сумі 1000000,00 грн. та стягнути з відповідачів судові витрати. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що [INFO] відповідачка [PERSON] на своїй сторінці у Facebook створила та розмістила допис з фото і відео-матеріалами, в якому розповіла про обставини ДТП, яка сталась за участі її батька - [PERSON] та позивачки. Крім того, посилання на даний допис було розміщене на веб-сайті [INFO]. у статті під назвою «[INFO]». Власником веб-сайту [INFO]. є відповідач [PERSON] . Позивачка вказує, що інформація: «а не тоді коли тобі на повній швидкості в бік влітає неадекватна водійка «геліка» є фактичним твердженням і таким чином відповідачка [PERSON] стверджує про перевищення позивачкою швидкості, як про обставину, яка передувала ДТП. При цьому, відсутні документи які б встановлювали швидкість руху позивачки та факт перевищення нею допустимої швидкості. Постанова про встановлення вини позивачки в порушенні ПДД у вигляді перевищення швидкості відсутня. Інформація: «швидко скручувати номера з мерседеса» є фактичним твердженням з якого вбачається, що після ДТП позивачка почала «скручувати» номера з ТЗ. Однак зазначене не відповідає дійсності, жодні докази наявності такої обставини відсутні. Відсутність номерних знаків на автомобілі, що зафіксовано на фото доданого до допису відповідачки [PERSON] , не доводить вчинення позивачкою таких дій та вчинення цих дій саме після ДТП. Інформація: «вона покинула місце ДТП на 2 години!» є фактичним твердженням в якому повідомляється про вчинення позивачкою правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП. Допис не містить доказів про притягнення позивачки до відповідальності за правопорушення у виді залишення місця ДТП. Навпаки, постановою Саксаганського районного суду м. Кривого рогу від 04.07.2023 року (справа №214/4385/23) провадження у справі про притягнення позивачки до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП закрите у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Позивачка відлучалась з місця ДТП з дозволу поліцейських для отримання медичної допомоги, після чого повернулась до місця пригоди. Отже, твердження відповідачки [PERSON] про залишення позивачкою місця ДТП є недостовірною інформацією. Викладені у дописі відповідачки [PERSON] твердження є домислами автора, які не підтверджені доказами, а тому підлягають визнанню недостовірною інформацією. Викладена інформація не є оціночним судженням, оскільки у ній наводяться конкретні обставини причетності позивачки до спричинення ДТП, скручування номерів, залишення місця ДТП, які можна перевірити на істинність та спростувати. Стосовно статті під назвою «[INFO]», яка була розміщена [INFO] на порталі «Телеграф», сторона позивача вказує, що інформація: «[INFO]» є твердженням про те, що учасниками ДТП були «мажори», тобто кілька людей, і саме вони влаштували ДТП, тобто це сталось з їх вини. Але далі у статті мова йде про ДТП, учасниками якої була позивачка та батько відповідачки [PERSON] , отже викладені у статті обставини не відповідають дійсності. Оскільки в статті йде мова про позивачку, можна зробити висновок, що твердження «влаштували ДТП» відноситься саме до неї і це можна тлумачити як твердження вини позивачки у вчиненні ДТП. Застосування у статті словосполучення «яка є дочкою потерпілого в аварії чоловіка» є твердженням яке не відповідає дійсності, оскільки відсутні докази, що батько відповідачки [PERSON] має статус потерпілого в адміністративному чи кримінальному провадженні. Інформація: «жінка на позашляховику влетіла у бік легковика на повній швидкості, а потім влаштувала істерику, викликала знайомих «господарів життя» та почала скручувати номери з автомобіля» також не відповідає дійсності з підстав викладених вище. Інформація у дописі відповідачки [PERSON] на своїй сторінці у Facebook викладена таким чином, що створює негативне враження про позивачку як «неадекватну» особу, яка користується своїм соціальним становищем та матеріальним станом, спричинила ДТП, образила іншого учасника і звернулась за допомогою до «групи підтримки». Це створює негативне уявлення про позивачку як особистість, що знайшло своє відображення у коментарях під дописом. З огляду на те, що викладена у дописі відповідачки [PERSON] та на веб-сайті [INFO]. інформація є недостовірною, остання підлягає спростуванню. У своєму дописі відповідачка [PERSON] використала образливі фрази у принизливій та брутальній формі («неадекватна водійка», «номальна людина…але ні», «хамовита мадам»), її допис масово обговорювався в коментарях у неприйнятній формі, що принижує честь та гідність позивачки, тому з відповідачки [PERSON] слід стягнути моральну шкоду в сумі 1000000,00 грн. Ухвалою суду від 09.10.2023 року позовну заяву в частині відповідача Teka-Group Foundation та вимог до нього повернуто позивачу, відкрите провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, призначений розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. Протокольною ухвалою суду від 18.04.2024 року було задоволено заяву сторони відповідача [PERSON] про виклик та допит у якості свідка батька відповідачки - [PERSON] , допит якого в подальшому був відкликаний стороною відповідача через стан здоров`я чоловіка. Ухвалою суду від 18.04.2024 року відмовлено у затвердженні мирової угоди від 01.11.2023 року, укладеної між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] . Ухвалою суду від 31.05.2024 року закрите підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. 29.12.2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву відповідача [PERSON] зі змісту якого вбачається, що відповідачка не визнає заявлених до неї позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що у своєму дописі відповідачка не вказувала на особу позивачки і жодним чином не ідентифікувала водійку « геліка », а зазначала про життєву ситуацію яка сталась з її батьком. Відповідачка не вказувала на будь-який конкретний показник швидкості, але передала суб`єктивне враження свого батька у момент перед зіткненням. Слова «а не коли тобі на повній швидкості в бік влітає неадекватна водійка «геліка» є оціночними судженнями, яке не підлягають доказуванню чи оскарженню. Крім того, згідно Висновку експерта №2023-2011 в діях позивачки, як водія, вбачаються невідповідності технічного характеру вимогам п. 12.3. ПДР, які перебували в причинному зв`язку з виникненням ДТП, з підстав наведених у дослідницькій частині висновку. При цьому, відповідно до п. 12.3 ПДР, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди. Стосовно скручування номерів на автомобілі відповідачка вказує, що на фото до її допису зафіксовано відсутність номерів на автомобілі позивачки. Позивачка приписує відповідачці твердження, яких остання не робила. Відповідачка не звинувачувала позивачку у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП (залишення місця дорожньо-транспортної пригоди), а зазначала, що вона покинула місце ДТП і це підтверджується самим змістом позову та постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 04.07.2023 року, в якій чітко зазначено, що позивачка залишала місце ДТП на певний час. Позивачка спотворює допис відповідачки, видає оціночні судження за фактичні твердження та замість наведення доказів на спростування допису перекладає відповідальність за його доведення на відповідачку. Відповідачка заперечує проти стягнення із неї моральної шкоди в сумі 1000000,00 грн. посилаючись на те, що в своєму дописі вона не ідентифікувала позивачку, а зазначала про життєву ситуацію, яка сталась з її батьком і в пості немає жодних висловлювань в брутальній чи принизливій формі, а є лише оціночна характеристика іншого учасника ДТП виходячи з його подальших дій та бездіяльності (не надання медичної допомоги іншому учаснику ДТП, нецензурна лексика у бік батька відповідачки, не виклик екстрених служб, зняття номерних знаків). Позивачка не вжила тієї поведінки, яка вимагається у відповідній ситуації, зокрема п. 2.10 ПДР, тобто відхилилась від нормального порядку дій і слова та словосполучення «неадекватна», «нормальна людина» вжиті у прямому значенні, відповідно до тлумачного словника, без будь-якого образливого контексту. Так само прикметник «хамовита» був вжитий відповідачкою виключно за результатами надання оцінки діям позивачки, яка у нечемній, нецензурній формі, використовуючи відповідну лексику (мат), висловлювалась у той момент до батька відповідачки. Також відповідачка зазначає, що розмір моральної шкоди нічим не обґрунтований, не зазначено з яких міркувань виходила позивачка та якими доказами це підтверджується, натомість відповідачкою наведені докази на підтвердження обставин, викладених у її пості щодо ДТП. 11.03.2024 року до суду надійшла відповідь на відзив відповідачки [PERSON] зі змісту якої вбачається, що позивачка підтримує заявлені раніше позовні вимоги і додатково представник позивача зазначає, що навіть без прямої вказівки на позивачку із допису можна зрозуміти про кого йде мова, оскільки в дописі зазначені конкретні дані про ДТП та додано фото і відео, на яких присутня позивачка. Контекст допису формує думку про певний факт, що позивачка рухалась з перевищенням швидкості, що стало причиною ДТП, адже вона саме «влетіла» у бік автомобіля. Відповідачка виклала інформацію як факт перебігу подій, що не є оціночним судженням. З аналізу допису не вбачається цитування слів батька відповідачки, допис написаний від імені самої відповідачки. Якби відповідачка передала свої суб`єктивні враження чи свого батька, тоді б формулювання мали інший характер («зі слів батька», «за відчуттями швидкість була перевищена» тощо). Поданий стороною відповідачки висновок експерта не містить інформації про перевищення позивачкою швидкості руху, натомість з висновку вбачається, що швидкість ТЗ позивачки була 50 км/год, і позивачка, і батько відповідачки порушили ПДР. Перевищення швидкості є адміністративним правопорушенням, але ні висновком експерта, ні рішенням суду не встановлено перевищення швидкості позивачем. Крім того, постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 07.11.2023 року саме батька відповідачки визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. На фото до допису відповідачки зафіксований автомобіль позивачки без номерних знаків, натомість твердження відповідачки стосувалось того, що позивачка після ДТП почала їх скручувати. На відео/фото до допису відсутні кадри на підтвердження процесу скручування, тому не можна говорити про те, що вони були зняті після/під час ДТП. Позивачка не оспорює факту відсутності номерних знаків, однак заперечує, що їх зняття відбулось під час ДТП. Поширення інформації про скручування номерних знаків створило хибне враження, що позивачка намагалась уникнути відповідальності, приховати причетність до ДТП. Контекст допису не свідчить, що відповідачка лише повідомила про те, що позивачка на якийсь час поїхала з місця ДТП, адже вона стверджує, що позивачка саме «покинула» місце ДТП і не зазначає про те, що в подальшому позивачка повернулась до місця події. З допису вбачається, що позивачка просто покинула місце ДТП, що по суті є порушенням, передбаченим ст. 122-4 КУпАП. Відповідачка зазначила про те, що позивачка покинула місце ДТП на 2 години і складається враження, що позивачка намагалась покинути місце ДТП для уникнення відповідальності. Відповідачка не вказала причини залишення місяця події (звернення за медичною допомогою та надання дозволу поліцейського на це). Брутальність та образливість оціночних суджень мають сприйматись в контексті усього тексту допису. Висловлювання «неадекватна водійка» вказує на безвідповідальність, небезпеку, загрозу для інших учасників дорожнього руху та формують негативну оцінку поведінки позивачка в очах оточуючих. Ці слова є принизливими і призвели до образливих висловлювань на адресу позивачки. Висловлювання «нормальна людина» в контексті створює образ позивачки як «ненормальної людини», разом з цим «ненормальний» це, у тому числі, психічно хворий. На переконання позивачки наведені вислови застосовані у значенні «психічно хворої», є образливими та брутальними. Застосовуючи прикметник «хамовита» відповідачка вказує, що позивачка є другосортною людиною, з нижчих соціальних верств і цей прикметник у суспільстві сприймається як приниження особистості. Поширення відповідачкою образливих висловлювань призвело до великої кількості образливих та негативних коментарів на адресу позивачки. 19.03.2024 року до суду надійшли заперечення сторони відповідача [PERSON] у яких представник відповідачки вказує, що відсутність у пості відповідачки прямого посилання на те, що інформацію їй повідомив батько, не має справляти враження, що відповідачка вказує неправдиву інформацію, оскільки вона не була на місці події, адже з контексту допису цілком зрозуміло, що відповідачка описує те, що запам`ятав, сприйняв та відчув її батько як безпосередній учасник події. Сторона позивача намагається змістити акценти з обставин вчинення ДТП на відсутність в діях позивачки вини установленої відповідним рішенням суду. Відповідачка ніколи не вказувала на відсутність вини батька у ДТП, разом з цим згідно висновку експерта, в даній дорожній обстановці і діях позивачки, як водія, вбачається невідповідність технічного характеру вимогам п. 12.3 ПДР, які перебували у причинному зв`язку з виникненням даної ДТП. Позивачка не заперечує відсутності номерів на своєму авто, але не вказує коли та за яких обставин вони зникли. Якщо погодитись з позицією позивача про те, що факт «скручування номерів» після ДТП був відсутнім, то тоді вбачається, що позивачка взагалі рухалась на авто без номерних знаків, що теж є адміністративним правопорушення. У пості відповідачки немає висловлювань у брутальній та принизливій формі. Саме позивачка ігнорує контекст змісту написаного, де вжиті словосполучення у прямому та необразливому значенні при описі подій, які мали місце під час ДТП. Так, позивачка маючи відповідну об`єктивну можливість не зменшила швидкість, тобто, продовжила рухатись зі значно більшою швидкістю руху від тієї, яку вимагала дорожня обстановка, що, в тому числі, стало причиною ДТП. Після ДТП позивачка не вчинила дій з надання першої медичної допомоги іншому учаснику ДТП, застосовувала нецензурну лексику у бік батька відповідачки, не викликала відповідних екстрених служб, зняла номерні знаки зі свого автомобіля. 21.05.2024 року до суду надійшли письмові пояснення сторони відповідача [PERSON] у яких представник просить відмовити у задоволенні позову до [PERSON] посилаючись на те, що інформація розміщення в мережі Інтернет відповідачем є перепостом інформації, без її спотворення та висловлювання власних суджень. Спірна інформація була розміщена на сайті Телеграф з застосуванням прямих посилань на оригінал інформації у ФБ та на її місце розміщення у мережі ФБ, а також із цитуванням частин тексту оригіналу інформації, не перекручуючи його. Відповідач не є автором оспорюваної позивачем інформації та здійснив «перепост» оспорюваної інформації, надавши читачам дослівне відтворення повідомлення сторінки ФБ [PERSON]. Відповідач посилається на судову практику згідно якої ЗМІ мають імунітет у разі відтворення матеріалу з інших джерел. Оспорювана позивачем інформація вирвана з контексту і є окремими частинами деяких речень, а не безпосередньо опублікованим текстом. «[INFO]» є заголовком статті, при цьому заголовок є оціночним судженням з огляду на використання слів «мажори», «розборки», є перебільшенням, а також не стосується позивача. Позивач оспорює слова вирвані із тексту заголовку. Оспорювана інформація «жінка на позашляховику влетіла у бік легковика на повній швидкості…та почала скручувати номери з автомобіля» вирвана із контексту. Про те, що позашляховик врізався у бік легковика, про те, що жінка почала скручувати номери, про погрози неадекватних чоловіків - йдеться на сторінці першоджерела та підтверджується матеріалами справи. Інформація «яка є дочкою потерпілого в аварії чоловіка» також вирвана з контексту. Автор основної публікації є донькою іншого учасника ДТП, вона описала його стан, що він постраждав внаслідок ДТП і тому зроблений логічний висновок, що він є потерпілим з огляду на його моральний та фізичний стан. Інформація «вона покинула місце ДТП на 2 години!» є вирваною з контексту і ці слова є цитатою першоджерела. Якщо аналізувати текст в цілому з точки зору мети його оприлюднення, то вбачається, що спірна публікація є відтворенням інформації, вже раніше поширеної іншою особою та стосується теми дотримання громадського порядку. Слова, які просить спростувати позивач, не відповідають змісту поширеної інформації, спотворюють зміст оригінальної публікації. Відповідач не поширював відомості у тому контексті, в якому просить спростувати позивач. Також відповідач вказує, що оспорювана позивачем інформація стосується питань, які становлять суспільний інтерес та є оціночними судженнями, які базуються на фактичних даних. Оспорювана інформація є оцінкою дій донькою учасника ДТП та їх критикою. Вбачається, що позивачка не згодна з суб`єктивним відношенням доньки учасника ДТП до ситуації, яка трапилась з її батьком та не згодна із словесною формою викладення подій, які мали місце. Разом з цим, описані події існували і це підтверджується матеріалами справи. Згідно наявного в матеріалах справи висновку експерта, вбачаються невідповідності технічного характеру автомобіля позивача вимогам п. 12.3 ПДР, які перебували в причинному зв`язку з виникненням цієї події. Зокрема, у висновку зазначено, що позивач не зменшила швидкість, хоча була зобов`язана, що і стало причиною ДТП. Позивачка надала суду фотосвітлини, які підтверджують факт відсутності номерних знаків на її автомобілі і маніпулятивно намагається переконати суд, що їздила на автомобілі без номерів до виникнення ДТП, чим вкотре акцентує увагу, що порушувати ПДР для неї не є чимось серйозним і за її логікою керувати авто без номерів справа звичайна і повсякденна. Матеріалами справи підтверджується факт, що позивачка залишала місце ДТП на певний час. Відповідачка [PERSON] є донькою учасника ДТП і її батько також постраждав в результаті ДТП, а його автомобіль отримав пошкодження. В даному випадку йде мова про особу, яка також постраждала внаслідок ДТП, що підтверджується матеріалами справи. Оспорювана позивачем інформація є предметом суспільного інтересу і стосується суспільно значимої мети. В першоджерелі йде мова про те, що під час ДТП були присутні інші особи, які названі «господарями життя» і які перешкоджали працівникам поліції здійснювати свої повноваження. Цієї інформації позивач не заперечує. В демократичному суспільстві в умовах існування соціальної та правової держави, участь громадськості у вирішенні соціальних проблем є не тільки мірою реалізації громадянських прав, а й умовою розвитку такого суспільства та держави. Оспорювана позивачем інформація має явний критично-оціночний характер і стосується резонансних подій. Саме тому опублікована гостра критика не перевищує меж допустимої критики щодо позивача, а повідомлення будь-яких даних в межах публікації зумовлене переважаючим суспільним інтересом, порівняно із потребою захисту немайнових прав позивача. Публікація розкриває ситуацію навколо ДТП за участю дорогого автомобіля. Поведінка власниці цього автомобіля під час оформлення ДТП описана першоджерелом як хамовита, а інших осіб, які приїхали на її підтримку, «господарями життя». В даному випадку громадськість має право контролювати суспільний порядок та отримувати інформацію про події, які його порушують. Вирвані з контексту заголовка статті слова є оціночним судженням з огляду на використання слів «мажори», «розборки». Текст заголовку не стосується позивача і не містить даних, за якими можна було б зробити висновок, що мова йде саме про позивачку. В тексті використані перебільшення, іронія, тобто мовні конструкції, що не мають на меті привертати увагу до конкретної персони і вказувати на неї. Використання слів «влетіла», «на повній швидкості» вказує на наявність оціночного судження. Також оціночним судженням є вислів «яка є донькою потерпілого в аварії чоловіка», адже автомобіль батька відповідачки [PERSON] отримав пошкодження внаслідок ДТП і відповідна інформація розкриває зміст ситуації, коли учасник отримав пошкодження, травми, збитки тощо. В публікації відсутня інформація про матеріали адміністративного провадження, найменування його сторін чи інші юридичні деталі адміністративної справи. Слово «потерпілий» стосується морального і фізичного стану чоловіка, який був учасником ДТП. Слова «вона покинула місце ДТП на 2 години!» підтверджуються фактом відсутності позивача на місці події. Вказані слова є емоційним судженням автора основної публікації (що підтверджує знак оклику), яка виражає свій гнів та незгоду із поведінкою позивача під час оформлення ДТП. Це критика дій позивача, критика безпосереднього ставлення позивача до ситуації, яка сталась, тобто це суб`єктивні судження автора основної публікації з приводу того, як на її думку, мала б реагувати позивачка на ДТП, але так не сталось. Твердження автора не вийшли за межі дозволеного рівня перебільшення та провокації. Вимоги позивача стосуються інформації, яка є оцінкою дій позивача та їх критикою, що базується на фактах. Поширення інформації, що вже була оприлюднена є участю преси в обговоренні проблем, які становлять громадський інтерес і за здійснення цього права ЗМІ не може бути покараним. В даному спорі відсутня сукупність обставин, які є юридичним складом правопорушення. Поширена інформація відповідає дійсності і на підставі дійсної інформації автором зроблено ряд оціночних суджень. Інформація має значимий суспільний інтерес і за цим критерієм має розцінюватись як оціночні судження в цілому. Оспорювана інформація не перешкоджає позивачу здійснювати його особисті немайнові права. Позивачем не надано доказів в обґрунтування вимог, яким чином поширена інформація порочить його честь та гідність і завдала шкоди його діловій репутації. Інтернет-видання Телеграф задля підтримки демократії та її інституалізації в суспільстві має право поширювати інформацію не лише приємну та милозвучну, а й таку, що може ображати, шокувати чи непокоїти. 29.05.2024 року до суду надійшли додаткові пояснення сторони позивача, у яких представник вказує, що стаття на веб-сайті Телеграф не відповідає ознакам «перепосту», статтею створено власний художньо оздоблений текст з власними висловлюваннями та окремим цитування допису відповідачки [PERSON] . Застосування прямих посилань на оригінал і з безпосереднім цитуванням частини тексту, не звільняє від обов`язку спростувати недостовірну інформацію, якщо публікація містить художньо оздоблений текст із новими заголовками, новими твердженнями на спільну тему. Зміст статті на веб-сайті Телеграф не є дослівним відтворенням допису відповідачки [PERSON] . Положення про імунітет у даному випадку не застосовуються, а наведена стороною відповідача [PERSON] судова практика не є релевантною. Оспорювана інформація не є вирваною із контексту. Не вся інформація, що була поширена у статті оспорюється позивачкою і стосується її, тому стороною позивача наведені окремі фрази і словосполучення, які на її думку є недостовірними. У статті йде мова про позивачку, адже вона була учасником ДТП, тож безпідставним є твердження про те, що заголовок статті не стосується позивачки. Висловлювання «влаштували» свідчить про фактичне твердження, оскільки з його змісту вбачається, що саме позивачка була винуватицею ДТП. Стосовно іншої оспорюваної позивачем інформації представник вказує, що відсутні докази наявності у батька відповідачки [PERSON] статусу потерпілого в адміністративному чи кримінальному провадженні. Відсутнє рішення суду про встановлення вини позивачки у вчиненні ДТП та завданні шкоди іншому учаснику. Щодо швидкості автомобіля позивачки, відповідач не переконався у достовірності такого факту. Метою статті є - повідомити про порушення ПДР позивачкою та намагання уникнути нею відповідальності. Ні висновком експерта, ні рішенням суду не встановлено перевищення швидкості позивачем. Саме батька відповідачки [PERSON] було визнано винним у спричиненні ДТП. Позивач не може надати докази того, що вона не скручувала номерів безпосередньо під час ДТП, адже не можливо надати докази події, що не відбулась. Із контексту статті слідує, що позивачка влаштувала ДТП, перевищила швидкість, покинула місце ДТП, а інший учасник постраждав. Тобто слідує, що наявний один винуватець ДТП та одна постраждала особа. Стосовно батька відповідачки [PERSON] вживається слово «потерпілий», а стосовно позивачки, яка отримала травму коліна, таке зазначення відсутнє. Якби малося на увазі «потерпілий» не в значенні процесуального статусу, то таке слово використовувалося б щодо обох учасників ДТП. Наявності суспільного резонансу у ситуації що сталась не вбачається, оскільки мова йде про взаємодію двох громадян (які не є публічними особами) під час ДТП, і суспільний порядок жодним чином не порушувався. Позивач не був і не є публічним діячем, а тому межа критики позивача, як пересічного громадянина, не є аналогічною межі допустимої критики відносно публічної особи. Причиною контролювати суспільний порядок не може слугувати фінансове становище позивачки та модель її авто. Заголовок є структурним елементом статті, сприймається разом зі змістом статті і оскільки стаття містила посилання на першоджерело, то з контексту зрозуміло, що мова в заголовку йде саме про позивачку. У матеріалах справи наявні докази, що інформація порочить честь позивачки, адже в Інтернеті багато коментарів негативного та образливого характеру щодо позивачки. В судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній та інших заявах сторони позивача по суті справи, просить позов задовольнити і пояснила суду, що відповідачами викладені фактичні твердження, які є недостовірними, оскільки відсутнє будь-яке рішення суду про визнання винуватою позивачки у вчиненні будь-якого адміністративного правопорушення, при цьому рішенням суду саме батько відповідачки [PERSON] визнаний винним у вчиненні ДТП і він визнав свою вину. Відсутні докази, що після ДТП позивачка скручувала номерні знаки, немає доказів коли саме вони були зняті. Щодо залишення позивачкою місця ДТП, то справа про таке адміністративне правопорушення була закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, оскільки вона з дозволу поліцейського від`їхала аби отримати медичну допомогу. Моральна шкода має бути стягнена саме з відповідачки [PERSON] , оскільки в її дописі були оціночні судження у формі образ. У статті на веб-сайті Телеграф повторюються вислови відповідачки [PERSON] , а також вказані нові неправдиві твердження. Стаття не є репостом, а має характер самостійно створеного матеріалу. Також представник вказує, що позивачка не є ані публічною особою, ані політичним діячем, тому межі критики не можуть бути розширеними. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечує проти задоволення позову з підстав викладених у відзиві та запереченнях, просить відмовити у задоволенні позову та пояснив, що відповідачка у пості висловила своє суб`єктивне ставлення зі слів батька про обставини ДТП та наступні події. Сторона позивача вириває слова та висловлювання з контексту допису та невірно їх тлумачить. Позивачка наполягає, що не перевищувала швидкість, адже її не було притягнуто до відповідальності, однак за висновком експерта вона мала зменшити швидкість аж до зупинки. Як зафіксовано на фото, автомобіль позивачки після ДТП дійсно був без номерних знаків. Із матеріалів справи вбачається, що позивачка дійсно відлучалась з місця ДТП. Не може бути стягнуто моральну шкоду за критичне ставлення відповідачки до дій позивача, і у відповідачки були підстави сформувати про позивачку власне суб`єктивне негативне враження. Стороною позивача не доведено, що позивачка не скручувала номерів та не перевищувала швидкості. На переконання представника, у спосіб звернення до суду з відповідним позовом сторона позивача намагається обмежити свободу думки та слова. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечує проти задоволення позову з підстав викладених у письмових запереченнях, просить відмовити у задоволенні позову та пояснила, що стаття на веб-сайті Телеграф є перепостом і у ній збережені всі оригінальні цитати, дописані лише певні думки та судження. Не може бути спростована інформація, яка є оціночним судженням. Оспорювана інформація вирвана з контексту. Звісно, що відповідачка [PERSON] була у стресовому стані, але у статті її слова не перекручувались. Навіть за наданою стороною позивача експертизою вбачається, що інформація є оціночними судженнями. В експертизі повні дані не встановлені. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі наявні у справі докази кожен окремо та в їх взаємозв`язку і сукупності, повно, об`єктивно та всебічно встановивши обставини справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи і не заперечувалось учасниками справи, [INFO] відповідачка [PERSON] на власній сторінці у Facebook розмістила пост наступного змісту: «Друзі, прошу вашої допомоги! На першому фото мій тато ВПО. Так він виглядав до вчорашнього дня. Вчора 16.06 він потрапив в ДТП в Кривому Розі близько 11:00. Ситуація неоднозначна і хай би неупереджене слідство розставило всі «крапки над і», але це в ідеальному світі, а не коли тобі на повній швидкості в бік влітає неадекватна водійка «геліка». Нормальна людина почала б з виклику швидкої допомоги (рука тата стікала кров`ю від осколків скла) та патрульної поліції, але ні. Спочатку вона обклала матом мого тата, який потребував допомоги, а потім почала телефонувати «хазяєвам жізні» та швидко скручувати номера з мерседеса (спойлер - це не допомогло). Після прибуття «групи підтримки» хамовитої мадам, вона покинула місце ДТП на 2 години!! В цей час неадекватні «чоловіки» погрожували та крили матом всіх, свідків, тата, патрульних поліцейських. На відео видно як вони висмикують права та рвуть протокол, заповнений не так, як їм зручно. Патрульна поліція України. Тата забрала швидка зашивати руку. В цей час виявилось, що міська веб-камера, яка мала зняти ДТП не працює. [PERSON] Поліцейські розводили руками, знаючи, з ким мають справу. Після цього татові постійно телефонують з невідомих номерів з погрозами розправи. Невелика передісторія. Мій тато більше 40 років пропрацював хірургом, рятуючи життя людей. Зараз навчає дітей в медичному коледжі онлайн, передаючи власний досвід. Після повномасштабного вторгнення пережив окупацію ворога. Після деокупації, рятуючись від обстрілів з лівобережжя Херсонщини, переїхав в Кривий Ріг. Нещодавно будинок в рідному місті був зруйнований (після прильоту КАБ даху та вікон не лишилось). Тепер у нього не має авто, на яке він збирав все життя. Чи заслуговує він, щоб зараз його покривали матом особи з сумнівною біографією? Риторичне питання. Всі учасники ДТП ідентифіковані, місцеві «князьки», які мають гарне прикриття в Служба безпеки України. Поки їх імена не називаю. Машини застраховані, здавалося б конфлікту не має бути». Також, як вбачається з матеріалів справи і не заперечувалось учасниками справи, [INFO] на веб-сайті [INFO]. було розміщено статтю із заголовком: «[INFO]» наступного змісту: «Дочка потерпілого стверджує, що поліцейські нічого вдіяти не змогли. У Кривому Розі сталася резонансна ДТП, під час якої елітний позашляховик Mercedes врізався у бік легковика. Поліцейські, які прибули на місце, спробували скласти протокол, але їм довелося робити це під погрози «групи підтримки» жінки, яка була за кермом « Мерседеса ». Історією та відеозаписами з місця події поділилася користувач Facebook [PERSON], яка є дочкою потерпілого в аварії чоловіка. Вона зазначила, що жінка на позашляховику влетіла у бік легковика на повній швидкості, а потім влаштувала істерику, викликала знайомих «господарів життя» та почала скручувати номери з автомобіля. «Після прибуття «групи підтримки» хамовитої мадам, вона покинула місце ДТП на 2 години! В цей час неадекватні «чоловіки» погрожували та крили матом всіх - свідків, тата, патрульних поліцейських. На відео видно, як вони висмикують права та рвуть протокол, заповнений не так, як їм зручно», - повідомила вона. За її словами, коли її батька, хірурга зі сорокалітнім стажем, забрала швидка допомога, виявилося, що міська камера, яка мала б зняти ДТП, не працює. Крім того, донька постраждалого стверджує, що поліцейські нічого вдіяти не могли, оскільки «знають, з ким мають справу», а на номер її батька тепер надходять дзвінки із погрозами». Вирішуючи спір по суті суд у першу чергу зазначає, що поданий стороною позивача висновок №15213 за результатами проведення судової лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи від 22.04.2024 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Київський експертно-дослідний центр» суд визнає недопустимим доказом і відповідно не приймає його до уваги, з огляду на наступне. За положеннями п. 1.2.1 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 08 жовтня 1998 року №53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26 грудня 2012 року № 1950/5), лінгвістична експертиза відноситься до криміналістичних експертиз. Статтею 7 Закону України «Про судову експертизу» визначено, що виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов`язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз. До державних спеціалізованих установ належать: науково-дослідні установи судових експертиз Міністерства юстиції України; науково-дослідні установи судових експертиз, судово-медичні та судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров`я України; експертні служби Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства оборони України, Служби безпеки України та Державної прикордонної служби України. Доказів про те, що ТОВ «Київський експертно-дослідний центр» є державною спеціалізованою установою у розумінні закону суду не надано, тому складений товариством висновок від 22 квітня 2024 року є недопустимим доказом на підтвердження позиції заявника щодо спірної інформації. Аналогічна правова позиція щодо висновку ТОВ «Київський експертно-дослідний центр» за результатами проведення лінгвістичної експертизи міститься у постанові Верховного Суду від 08.04.2024 року у справі №760/5027/21. Як убачається з матеріалів справи, постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.07.2023 року у справі №214/4385/23 провадження по справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП закрите за відсутністю складу адміністративного правопорушення. У своїй постанові суд, зокрема, зазначив, що відповідно до протоколу, 16.06.2023 року об 11.20 год. в м. Кривому Розі на перехресті пр. Миру та вул. Світлогірська, водій автомобіля «MERSEDES-BENZ» з д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] , керуючи транспортним засобом, залишила місце ДТП до якої була причетна. Згідно протоколу, своїми діями [PERSON] порушила п. 2.10а ПДР України. Разом з цим, суд вказав, що з суб`єктивної сторони правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП характеризується наявністю виключно прямого умислу. Суд дійшов переконання, що [PERSON] , будучи причетною до ДТП, яка сталася близько 11 год. 20 хв. 16 червня 2023 року, залишилася на місці до прибуття поліцейських, а в подальшому у зв`язку з травмуванням для звернення за медичною допомогою, з дозволу поліцейських, уїхала з місця ДТП, на яке після отримання медичної допомоги знов повернулася і таким чином, суд прийшов до переконання, що водій [PERSON] не порушувала вимог п. 2.10 а Правил. Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.11.2023 року у справі №214/8438/23 визнано винним [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто в сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок в дохід держави. У цій постанові суду вказано, що [PERSON] в судовому засіданні свою провину визнав, погодився з обставинами, зазначеними у протоколі, також зазначив, що за його заявою судовим експертом [PERSON] проведено автотехнічне дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди по матеріалам справи про адміністративне правопорушення №214/8438/23 і у наданому висновку експерта №2023-2011 зазначено, що у діях водія [PERSON] також є невідповідність вимогам ПДР України, в зв`язку з чим [PERSON] вважає, що в ДТП винні обоє водіїв, а не лише він. Суд зазначив, що враховує, що [PERSON] надав суду висновок судового експерта №2023-2011 від 23.11.2023, здійснений за його заявою, в якому зазначено, що в даній дорожній обстановці в діях водія Mercedes-Benz д.н.з. [NUMBER] [PERSON] вбачаються невідповідності технічного характеру вимогам п. 12.3 ПДР України, які перебували в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП і так як вище вказаний висновок містить дані щодо наявності адміністративного правопорушення, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суд прийняв його до уваги та вказав, що оскільки даний висновок також підтверджує вину [PERSON] , але й одночасно вказує на наявність порушень у діях і водія [PERSON] , судом враховується при призначенні покарання. За змістом наявної в матеріалах справи копії висновку експерта №2023-2011 від 23.11.2023 року, автомобіль позивачки рухався зі швидкістю 50 км/год., зіткнення автомобілів відбулось без застосування гальмування чи відвороту рульового колеса. З технічної точки зору в даній дорожній обстановці водій автомобіля Мерседес [PERSON] з моменту виникнення небезпеки для її руху повинна була діяти відповідно до вимог п. 12.3. ПДР. З технічної точки зору в даній дорожній обстановці водій автомобіля Рено [PERSON] повинен був діяти у відповідності з вимогами п.п. 2.3. б); та 16.6. ПДР. В даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля Мерседес [PERSON] вбачаються невідповідності технічного характеру вимогам п. 12.3. ПДР, які перебували в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП, з підстав наведених в дослідницькій частині висновку. В даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля Рено [PERSON] вбачаються невідповідності технічного характеру вимогам п.п. 2.3. б); 10.1. та 16.6 ПДР, які перебували в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП, з підстав наведених в дослідницькій частині висновку. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань кореспондує обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Кожен має право на свободу вираження поглядів у розумінні статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Вільне вираження поглядів є істотним чинником повноцінного розвитку особистості в суспільстві, як і здатність особи сприймати заперечення, спонукання, заохочення через думки, ідеї, висловлені іншими людьми. За змістом ст.ст. 297, 299 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Відповідно до ст. 275 ЦК України, фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення. Статтею 201 ЦК України передбачено, що, зокрема, честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Згідно частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). В будь-якому випадку це має бути інформація, істинність якої можливо перевірити, існування таких фактів не залежить від їх суб`єктивного сприйняття чи заперечення через думки і погляди особи. Негативною слід вважати інформацію, у якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співвжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, чи критикою та чи є вона такою, що виходить за межі допустимої критики за встановлених судами фактичних обставин справи. Особа, яка висловлює не факти, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення, не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбачений статтею 10 Конвенції. За своїм характером судження має оціночний характер та виражає ставлення того, хто поширює інформацію, до змісту висловленої ним думки, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів тощо. Отже, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок не є підставою для захисту у судовому порядку права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту. У своїй практиці ЄСПЛ розрізняє факти та оціночні судження. Якщо існування фактів може бути підтверджене, правдивість оціночних суджень не піддається доведенню. Вимога довести правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлювання думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції (рішення у справі «Лінгенс проти Австрії» від 08 липня 1986 року). Однак, навіть якщо висловлювання є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний базис для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя (рішення у справі «Де Хаес і Гійселс проти Бельгії» від 24 лютого 1997 року, пункт 47). Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Як зазначено у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, Lingens v. Austria, № 9815/82, § 46, 08 липня 1986 року, свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе. У рішенні від 21 лютого 2012 року у справі «Тушалп проти Туреччини» ЄСПЛ встановив, що навіть припускаючи, що висловлювання заявника могли були визнані провокативними, грубими та агресивними, вони становили оціночні судження. При цьому ЄСПЛ підкреслив, що використання навіть «вульгарних фраз» само по собі не є визначальним в оцінці агресивного висловлювання, адже це може слугувати просто «стилістичним цілям», оскільки «стиль є частиною комунікації як форми вираження та як такий захищений разом зі змістом вираження». За положеннями ст. 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому медіа з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів). Будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту. Тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування. Отже, юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/13556/18 зазначено, що: «у зв`язку із внесенням з 27 березня 2014 року змін до ЦК України, зокрема до статті 277, принцип презумпції добропорядності (частину третю) було виключено, а тому доказування позивачем обґрунтованості свого позову, а саме поширення інформації відповідачем та її недостовірності, має відбуватися у загальному порядку. За загальним правилом обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості». Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням також «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивачка просить визнати недостовірною та такою, що порушує її честь і гідність наступну інформацію викладену у публікаціях відповідачів: «Ситуація неоднозначна і хай би неупереджене слідство розставило всі «крапки над і, але це в ідеальному світі, а не коли тобі на повній швидкості в бік влітає неадекватна водійка «геліка»»; «жінка на позашляховику влетіла у бік легковика на повній швидкості». Позивачка вважає, що таким чином відповідачі звинуватили її у перевищенні швидкості, тобто вчиненні адміністративного правопорушення, хоча швидкість її автомобіля становила 50 км/год, а також звинуватили саме її у спричиненні ДТП, хоча у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП винним був визнаний саме батько відповідачки [PERSON] . Проаналізувавши зміст зазначених висловлювань суд дійшов висновку, що вони не є фактичними твердженнями про винність позивачки у вчиненні будь-яких адміністративних правопорушень, а відповідають характеру оціночних суджень через застосування мовно-стилістичних прийомів викладення тексту. Вислови «повна швидкість», «в бік влітає» не можна перевірити на їх істинність, оскільки швидкість руху автомобіля вимірюється у км/год, а ні в чомусь повному чи неповному, при цьому у текстах відповідачів відсутні прямі посилання на конкретну швидкість автомобіля позивачки в момент ДТП. Стосовно другого вислову суд зазначає, що до теперішнього часу людство, у тому числі виробник автомобілів «Мерседес», не створило автомобілів, які могли б переміщуватись у повітрі, тобто літати, отже висловлювання «в бік влітає» є нічим іншим, як оціночним судженням, вираженням суб`єктивної думки у вигляді алегорії (приповіді). Також позивачка просить визнати недостовірною та такою, що порушує її честь і гідність наступну інформацію викладену в публікаціях відповідачів: «…та швидко скручувати номера з мерседеса (спойлер - це не допомогло)»; «…та почала скручувати номери автомобіля». Разом з цим, у судовому засіданні сторона позивача визнала, що номерів на автомобілі позивачки дійсно не було, про що також свідчать наявні в матеріалах справи фото транспортного засобу зроблені на місці ДТП. Сторона позивача стверджує, що державні номерні знаки не знімались під час чи безпосередньо після ДТП і при цьому не надає суду жодних даних на підтвердження того коли та ким номерні знаки були зняті з автомобіля позивачки. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тож певна обставина може вважатися доведеною, якщо інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. У даному випадку матеріали справи та пояснення учасників провадження вказують на те, що безпосередньо після дорожньо-транспортної пригоди на автомобілі позивачки номерні знаки були відсутні, а позивачем не надано жодних доказів на спростування висловів відповідачів щодо моменту зняття номерних знаків з автомобіля позивача, тому у такій ситуації суд застосовує вказаний у постанові суду касаційної інстанції принцип більш переконливої вірогідності стверджувальної обставини і не вбачає підстав для визнання відповідної інформації недостовірною та такою, що порушую честь і гідність позивачки. У наступному позивачка просить визнати недостовірною та такою, що порушує її честь і гідність таку інформацію викладену в публікаціях відповідачів: «…Після прибуття «групи підтримки» хамовитої мадам, вона покинула місце ДТП на 2 години!!»; «…вона покинула місце ДТП на 2 години!» У цих висловлюваннях позивачка вбачає звинувачення її у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП та посилається на те, що рішенням суду провадження у справі відносно неї за ст. 122-4 КУпАП було закрите за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Разом з цим, з матеріалів справи та пояснень учасників провадження вбачається, що позивачка дійсно певний час була відсутня на місці ДТП, а про те, що в подальшому вона повернулась до місця пригоди свідчить викладена інформація про покидання місяця ДТП на 2 години. Суд не може погодитись із тим, що наведені вислови є звинуваченням позивачки у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки у публікаціях відповідачів немає посилань на положення ст. 122-4 КУпАП, а позивачка дійсно деякий-час була відсутня на місці пригоди. Стосовно вимог про визнати недостовірною та такою, що порушує честь і гідність позивачки інформації викладеної в публікації на веб-сайті [INFO]: «…яка є дочкою потерпілого в аварії чоловіка» суд зауважує, що жодні матеріали справи не свідчать про те, що автор публікації має юридичну освіту чи будь-яким іншим чином глибоко обізнаний у юридичних термінах. У даному випадку суд приймає до уваги пояснення сторони відповідача [PERSON] з приводу вказаного висловлювання і зазначає, що поза межами адміністративних чи кримінальних справ, які мають поняття статусу потерпілого, відповідне висловлювання на загал не є звинуваченням позивачки в спричиненні ДТП, адже фактично в результаті дорожньо-транспортної пригоди автотранпорт обох учасників зазнає пошкоджень, як і обоє учасники зазнають певних тілесних ушкоджень. Тобто, з точки зору отримання ушкоджень та пошкодження майна обидва учасники є певною мірою потерпілими від зіткнення автомобілів, а хто є винним визначає лише суд, натомість це не означає, що винний у ДТП не є таким, що не потерпає від пригоди в контексті отримання ним ушкоджень та пошкодження свого майна і необхідності відновлювати автомобіль та проходити лікування. За наведених обставин вказана інформація не є недостовірною та такою, що підлягає спростуванню. Також позивачка просить визнати недостовірною та такою, що порушує честь і гідність позивачки частину заголовку публікації викладеної на веб-сайті [INFO] наступного змісту: «…У Кривому Розі «мажори» влаштували ДТП і почали «розборки»». Разом з цим, суд вбачає у такому реченні лише оціночні судження, які не підлягають спростуванню через застосування мовно-стилістичних прийомів викладення інформації та взяття у лапки окремих слів. Таке висловлювання не містить конкретних фактичних даних, які б можна було перевірити на предмет дійсності, тому не може бути предметом судового захисту. Суд не може визначити хто є «мажорами», адже такого поняття законодавство України не містить, це абсолютно оціночне судження і абсолютно для кожної людини, яка сприймає інформацію, є своє власне ставлення до понять «мажори», «розборки». Узагальнюючи питання щодо визнання інформації недостовірною суд дійшов висновку, що в цій частині позов не підлягає до задоволення, оскільки частково наведена інформація підтверджується матеріалами справи, а в іншому містить оціночні судження, вираження суб`єктивної думки і поглядів авторів публікацій, є власним тлумаченням та викладенням інформації через власні погляди авторів. Стосовно стягнення з відповідачки [PERSON] моральної шкоди, суд дійшов наступного висновку. Слід відмітити, що у своїй публікації відповідачка не ідентифікувала позивачку, тобто не зазначала її прізвище, ім`я та по батькові, номерні знаки, за якими можна було б її ідентифікувати по фото з місця ДТП, з авто позивачки були зняті. На досліджених у суді фото ідентифікувати позивачку не можливо, а посилання сторони позивача на те, що вона є на відео з місця ДТП за яким можливо встановити її особу, суд до уваги не приймає, оскільки ніякого відео з місця пригоди в судовому засіданні не досліджувалось, таких доказів сторона позивача не надавала і не прохала дослідити відео розміщене безпосередньо в мережі Інтернет. Як вбачається з матеріалів справи, сторона позивача вказує, що слова та фрази: «неадекватна водійка», «нормальна людина..але ні», «хамовита мадам» є оціночними судженнями, але висловлені в брутальній та принизливій формі. На думку позивача, відповідачка [PERSON] протиставила поняття «нормальна» поняттю «ненормальна», тобто фактично назвала позивачку психічно хворою. Прикметник «неадекватний» означає - який не відповідає чому-небудь, поводиться невідповідно до обставин, не збігається з чим-небудь, нетотожний, не збігається повністю з чим-небудь, нерівноцінний, нерівнозначний чому-небудь. Не дивлячись на посилання сторони позивача, у своїй публікації відповідачка не називала позивачку ненормальною людиною, а тим більше психічно хворою. Такі висновки зробила сама позивачка, натомість контекст допису не свідчить, що застосовані вислови здійснені у непристойній, принизливій чи брутальній формі. «Нормальна» означає - звичайна; загальноприйнята; така, яка відповідає нормі, без відхилень від неї. У розмовному значенні - цілком задовільна. Використаний вислів «хамовита мадам» уживане крізь сатирично-іронічний контекст і цей прийом у контексті викладеного є ознакою власного безсилля автора. Слово «мадам» не властиве українській мові («пані») і є англіцизмом, а будь-який перехід на використання слів, які походять з інших мов чи діалектів застосовується у сатирі чи іронії. Слова української мови, які маються суфікс -овий/-овита використовуються для непрямого позначення характеристики, себто її дотичності. Слово «хам» має декілька походжень. Слов`янське походження означає - «простолюдин», а єврейське походить із Біблійних писань як про сина з ім`ям [PERSON] , який нешанобливо ставився до свого батька. « Хамовитий » означає: який поводить себе нечемно, зарозуміло, з викликом. У розмовній мові - схильний до грубої поведінки. Зі змісту публікації відповідачки вбачається, що оформлення дорожньо-транспортної пригоди проходило емоційно, зокрема і з боку позивачки, чого сторона позивача в судовому засіданні не заперечувала. Звичайно, що кожна людина може вкладати у наведенні поняття власний зміст та наповнення і сприймати їх не у значенні тлумачного словника, тому і є необхідним урахування контексту всієї публікації зі змісту якого вбачається, що відповідачка застосовуючи відповідні вислови не ображала, а вказувала на власне сприйняття, яке полягало у тому, що за обставин настання дорожньо-транспортної пригоди позивачка мала б викликати швидку та патрульних і не припускати непотрібних емоцій. Вказане у публікації містить суб`єктивну оцінку поведінці позивачки, є відображенням оціночних суджень відповідачки щодо якостей позивачки, сформульованих на підставі суб`єктивного аналізу дій позивачки при настанні ДТП, а також є критикою дій останньої з використанням провокативної риторики, яка тим найменш не досягає викладення оціночних суджень у непристойній, брутальній чи принизливій формі, за що законодавством передбачено покладення на відповідача обов`язку з відшкодування моральної шкоди. Ураховуючи все вищевикладене суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed