Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-11 00:00:00

Представниця позивача ТОВ "ФК "Фінтраст Україна", звернулась до суду з позовом, який сформований в системі "Електронний суд", про стягнення з відповідачки [PERSON] заборгованості за кредитним договором та понесених судових витрат, які складаються зі сплати судового збору та витрат на професійну правову допомогу. \~ \~ \~ \~В обґрунтовування позовних вимог представниця позивача зазначає, що 04.01.2022 між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачкою [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту № 5330635, відповідно до умов якого товариством надано відповідачу кредит у розмірі 20 200 грн., строком на 10 днів, шляхом переказу на її платіжну картку, зі сплатою відсотків передбаченим договором. Даний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача в особистому кабінеті через веб-сайт або мобільний додаток та підписання договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, який було введено відповідачем, відповідно до\~Закону України «Про електронну комерцію». \~ \~ \~ \~14.01.2022 відповідачка [PERSON] здійснила оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 3\~262 грн. 30 коп., тому у відповідності до п.1.4. та п. 4.2 Кредитного договору відбулося продовження строку кредиту, ще на 10 днів до 24.01.2022. В подальшому відповідачкою були вчинені аналогічні дії на пролонгацію строку кредитного договору до 14.02.2022 із стандартною відсотковою ставкою 1,9 % 14.02.2022 відповідачка свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих відсотків не виконала, а також не уклала угоду щодо пролонгації строку кредитного договору, у зв`язку з чим, відповідно до п. 4.3 користування кредитом було продовжено на 90 календарних днів. 18.04.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу № 18.04./23-Ф, згідно з умовами якого ТОВ «Авентус Україна» відступило для ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» права грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором. Відповідачка [PERSON] взяті на себе зобов`язання по договору не виконала, у зв`язку із чим станом виникла заборгованість, яка станом на дату звернення до суду становить 33 444 грн. 30 коп. та складається з 20\~086 грн. 60 коп. тіло кредиту та нарахованих відсотків 13\~357 грн. 70 коп. Вказані обставини і слугували підставою для звернення до суду з вказаним позовом. 25.06.2024 ухвалою судді Диканського районного суду Полтавської області відкрито провадження по справі та визначено порядок розгляду такої за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 15.07.2024 відповідачкою [PERSON] подано до суду відзив на позов в якому заперечує проти позову, вказує разом з іншим, що позивачем не надано доказів перерахування кредитних коштів, як-то платіжна інструкція з відповідними реквізитами, а також відмітка банку про прийняття платежу до виконання і для виконання. Однак, на думку відповідачки через ненадання такого доказу до суду, ТОВ «Авентус» 04.01.2022 свої договірні зобов`язання не виконавв та договір не відбувся. Крім цього, позивачем надана картка обліку договору (розрахунок заборгованості), який не підписаний та не завірений, зазначені в ньому дані про сплату нею відсотків спростовується даними про рух коштів по її картковому рахунку, згідно якого дійсно у зазначені в позові та розрахунку платежі були здійсненні, однак це були перекази з картки на картку, при цьому не зазначено «погашення займа ТОВ «Авентус». Таким чином, відповідачка [PERSON] вважає, що відсутні належні докази погашення відсотків за кредитом. Сама ж позовна заява грунтується на припущеннях (а.с.94-104). 16.07.2024 представницею позивача адвокатом Городніщевою Є.О. подано відповідь на відзив, яка сформована в системі «Електронний суд», в якій заперечує проти доводів відповідача, наведених у відзиві на позовну заяву, наполягає на задоволенні позову в повному обсязі з підстав зазначених у самій позовній заяві та у даній відповіді (а.с. 108-133). 19.08.2024 ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача та витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» інформацію щодо підтвердження належності платіжної картки з відповідним номером відповідачці [PERSON] , а також підтвердження зарахування коштів 04.01.2022 на дану платіжну картку банком-емітентом. Відповідно до положень ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. \~ \~ \~ \~Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Встановлено, що 04.01.2022 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено договір № 5330635 про надання споживчого кредиту, який був підписаний відповідачкою за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором М477319 (а.с.80-84). У пункті 1.5.1 вказаного договору сторони погодили стандартну процентну ставку 1,90% в день, яка застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п. 4.2 договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулась автопролонгація, відповідно до п. 4.3 договору. Додатком №1 до вказаного договору погоджено графік платежів та таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, реквізити для оплати. Вказаний додаток також містить підпис оноразового індентифікатора М 477319, 04.01.20222, накладений відповідачкою [PERSON] (а.с. 85). Пунктом 3.1 договору погоджено, що нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредитування (включаючи періоди пролонгації та автопролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році. Відповідно до п. 2.1 договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту. Кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно п. 2.1 договору (п. 2.4 договору). ТОВ «Авентус Україна» виконало свої зобов`язання за укладеним договором, надало [PERSON] грошові кошти у розмірі 20 200 грн., що підтверджується копією довідки ТОВ «ФК «Контрактовий дім» №2635 від 04.05.2023 про перерахування споживачу кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] 04.01.2022 о 22:56 год., транзакція у системі EasyPay №1045328964 (а.с.17-18). Реквізити платіжної картки на яку здійснено зарахування коштів, надані [PERSON] первісному кредитору з метою отримання кредиту, що відповідає пункту 2.1. кредитного договору. Самою ж відповідачкою не спростовано обставини щодо факту укладення нею зі сторони позичальника Договору №5330635 від 04.01.2022, факту належності їй платіжної картки № [NUMBER] та факту отримання нею в межах Договору №5330635 від 04.01.2022 кредитних коштів в розмірі 20 200 грн. від ТОВ «Авентус Україна» через платіжного провайдера ТОВ «ФК «Контрактовий Дім». Крім того, на виконання ухвали суду від 19.08.2024 про витребування доказів, АТ КБ «ПриватБанк» надано інформацію про те, що на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] в даній банківській установі емітовано карту [NUMBER] , на яку 04.01.2022 здійснено переказ коштів на суму 20\~200 грн. За вказаних обставин судом не можуть бути прийняті заперечення відповідачки [PERSON] , що нею неотримані від ТОВ «Авентус» 04.01.2022 грошові кошти в сумі 20\~200 грн з призначенням «виплата займа Авентус». Відповідно до договору №087/20 П про надання послуг з переказу платежів від 08.07.2020 ТОВ «ФК «Контрактовий дім» та ТОВ «Авентус Україна» останнє доручає для\~ТОВ «ФК «Контрактовий дім» за відповідну плату здійснювати платежі з використанням реєстру виплат на користь отримувачів (а.с.58-61).\~ Отже, довідка платіжного провайдера ТОВ «ФК «Контрактовий Дім» №2635 від 04.05.2023 з врахуванням пункту 2.1. кредитного договору є достатнім письмовим доказом виконання ТОВ «Авентус Україна» зобов`язань по Договору №5330635 від 04.01.2022 щодо надання для [PERSON] 20 200 грн. кредиту. У пункті 4.3.1 договору №5330635 сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до пп. 4.2.2- 4.2.4. договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту. Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, відповідачка [PERSON] 14.01.2022, 20.01.2022, 27.01.2022 та 04.02.2022 здійснювала погашення нарахованих відсотків, тобто вчиняла дії щодо продовження строку кредиту, передбачені п. 4.2.2, тому на підставі п.4.3.1 договору строк вказаного кредитного договору продовжувався. Останній платіж відповідачкою здійснено 04.02.2022, отже автопролонгація строку кредиту відбулася на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, згідно п.4.3.1 договору, тобто по 15.05.2022 включно. Як вбачається з розрахунку заборгованості, ТОВ «Авентус Україна» здійснювало нарахування відсотків до 15.05.2022, після вказаної дати нарахування по кредитному договору відсутні. Кожна сторона повинна довести та обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Разом з тим, відповідачкою [PERSON] не подано до суду належних, допустимих та достатніх доказів на спростування сплати нею відсотків та тіла кредиту в повному обсязі. Судом не можуть прийняті до уваги твердження відповідачки [PERSON] про те, що вона не здійснювала сплату відсотків за кредитним договором 14.01.2022, 20.01.2022, 27.01.2022 та 04.02.2022, хоча і були здійснені платежі з її карткового рахунку на інший, такі платежі не містять відомостей «погашення займу ТОВ «Авентус», оскільки сплачені відповідачкою платежі у згадані дати становлять суму відсотків, які необхідно сплачувати для відповідної пролонгації строку договору, відсутність вказівки на призначення платежу не спростовує здійснення такого. Також відповідачкою [PERSON] не надано суду доказів, що згадані вище платежі здійснені нею на користь інших осіб, аніж на погашення відсотків ТОВ «Авентус». ТОВ «Авентус» свої зобов`язання за договором виконав, надав відповідачці кредитні кошти в сумі 20 200 грн. Натомість, всупереч умовам кредитного договору № 5330635 від 04.01.2022, відповідачка свої кредитні зобов`язання не виконала, суму кредиту, нараховані відсотки у встановлений договором строк не повернула, доказів на спростування вказаного суду не подала. У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором № 5330635 від 04.01.2022 у відповідача виникла заборгованість у загальному розмірі 33 444 грн. 30 коп., а саме 20 086 грн. 60 коп. - заборгованість за кредитом (тіло кредиту) та 13\~357 грн. 70 коп. сума заборгованості по несплачених відсотках. 18 квітня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» як клієнтом та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» як фактором було укладено договір факторингу №18.04/23-Ф, згідно з умовами якого ТОВ «Авентус Україна» відступив ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» права грошової вимоги, зокрема, за кредитним договором №5330365, укладеним з [PERSON] (а.с. 74-79). Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Авентус Україна» повідомило [PERSON] шляхом направлення відповідного повідомлення на електронну пошту, зазначену при укладенні кредитного договору (а.с.34). Відповідно до частин 1, 2 статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Після закінчення пролонгації строку дії кредитного договору, а саме з 16.05.2022 первісним кредитором ТОВ «Авентус», та після переходу права вимоги до позивача, нарахування по відсоткам та іншим платежах, не здійснювались. За приписами ч.1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). В силу ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору ч. 1 ст. 634 ЦК України. \~ \~ \~ \~Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19. Відповідно до ч.1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Матеріали справи не містять та відповідачкою [PERSON] не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності договору про надання споживчого кредиту. Зазначений договір недійсним не визнано. При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 (провадження №14-10 цс 18) від 28 березня 2018 року. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Враховуючи те, що відповідачка [PERSON] належним чином не виконала свого обов`язку з повернення кредитних коштів та відсотків за кредитним договором від 04.01.2022 № 5330635, не надала суду доказів, які б спростовували заявлену позивачем суму заборгованості, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитом у загальній сумі 33 444 грн. 30 коп. Представниця позивача просить стягнути на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» з відповідачки [PERSON] витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн. та сплачений судовий збір 2 422 грн. 40 коп. В той же час, вимога представника позивача про стягнення на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» витрат на правничу допомогу в сумі 10 000 грн, не відповідає критерію розумності, є не співвмірною з ціною позову, виконаним об`ємом роботи та складністю спору, який не є складним та розглядається в порядку спрощеного провадження, адвокат участі в судових засіданнях не приймала, однак був підготовлений та поданий до суду відповідь на відзив, у зв`язку з чим суд вважає за доцільне зменшити вказані витрати до 3000 грн., що відповідає критерію співмірності та справедливості таких витрат. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited проти України», заява № 19336/04). Вказане взаємоузгоджується з правовою позицією Верховного Суду висловлену у постанові від 22 грудня 2021 року по справі № 873/212/21. Враховуючи те, що позов задоволено в повному обсязі,

Outcome: approved