Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-22 00:00:00

18 липня 2023 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» 140 029 грн. 22 коп. як відшкодування витрат, заподіяних позивачеві та судовий збір. Свої вимоги мотивував тим, що 21.09.2023 року в м. Одеса, по вул. 11 лінія Люстдорфської дороги, буд. 3 а, стався страховий випадок за участю автомобіля «Porsche Cayenne» д.н.з. [NUMBER] . а саме, громадянин [PERSON] пошкодив вищезазначений транспортний засіб, розбивши лобове скло автомобіля. Зазначив, що відповідно до Постанови Овідіопольського районного суду Одеської області по справі №509/6153/23 від 11.01.2024 року провадження закрито за закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] , на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, що не є реабілітуючою обставиною. Відповідно до умов Договору страхування, Страхового акту №006.02305723-1 ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» сплатило страхове відшкодування, у розмірі 140029,22 гривень на підставі Рахунку-фактури №3H-302336 від 22.09.2023 року, що підтверджується платіжною інструкцією №49849597 від 03.10.2023 року. У зв`язку з чим позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути на його користь вказану суму із відповідача, а також відшкодувати судові витрати, пов`язані із розглядом справи. Ухвалою судді від 31.07.2024 року провадження у справі було відкрито та призначено справу для розгляду в порядку спрощеного провадження. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. Представник позивача у судове засідання не з`явився, 13.09.2024 року на електронну пошту суду від представника позивача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» - Аріни Щиголь надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, в якому також зазначено, що проти винесення заочного рішення представник позивача не заперечує. Відповідач - [PERSON] у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідач повідомлявся за допомогою оголошення, розміщеного на офіційному веб-порталі суду. Крім того, судова кореспонденція скерована за останнім відомим місцем проживання відповідача та була повернута до суду без вручення з підстав відсутності адресата за вказаною адресою. Частиною 8 ст. 128 ЦПК України передбачено, що днем вручення судової повістки є зокрема день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Також, відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 10.05.2023 року у справі №755/17944/18, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку з «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, оскільки надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Дослідивши докази та матеріали справи, суд доходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 06.07.2023 року між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №0847/23/-Т/О1, згідно якого ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» взяло на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «Porsche Cayenne», д.н.з. [NUMBER] , його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП. 21.09.2023 року в м. Одеса, по вул. 11 лінія Люстдорфської дороги, буд. 3 а, стався страховий випадок за участю автомобіля «Porsche Cayenne», д.н.з. [NUMBER] , а саме, громадянин [PERSON] пошкодив вищезазначений транспортний засіб, розбивши лобове скло автомобіля. Дана подія сталася з вини [PERSON] , що підтверджується Постановою Овідіопольського районного суду Одеської області по справі № 509/6153/23 від 11.01.2024 року. Провадження по справі №509/6153/23 було закрито за закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] , на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, тобто було закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення по п. 7 ст. 247 КУпАП не є реабілітуючою обставиною. Згідно ч.2 ст.38 КУпАП встановлено, що, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - п`ятій цієї статті. При цьому, п. 7 ст. 247 КУпАП визначено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу. У Постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року в справі №465/674/19 зазначено про те, що тлумачення ст.1188 ЦК України свідчить, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 1 ч. 1 ст.247 КУпАП через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП, не є реабілітуючою обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах: від 07 лютого 2018 року в справі № 910/18319/16; від 16 квітня 2019 року в справі № 927/623/18, від 04 березня 2020 року у справі № 641/2795/16-ц, від 07 лютого 2018 року у справі №910/18319/16; від 16 квітня 2019 року у справі № 927/623/18, від 29 квітня 2020 року в справі № 686/4557/18. У Постанові Верховного Суду від 04 березня 2020 року в справі №641/2795/16-ц зазначено, що не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема, висновком судової експертизи тощо. Натомість, у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 1 ч. 1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення (постанова Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 335/8507/16-ц (провадження № 61-23811св18). Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Внаслідок даної події транспортному засобу марки «Porsche Cayenne» д.н.з. [NUMBER] . були спричинені пошкодження, а його власнику завданий матеріальний збиток. Відповідно до Рахунку-фактура № 3H-302336 від 22.09.2023 року, наданого ТОВ «ЕМЕРАЛД СПОРТКАР», вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу «Porsche Cayenne» д.н.з. [NUMBER] , склала 140 029,22 гривень. Відповідно до умов Договору страхування, Страхового акту №006.02305723-1 ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» сплатило страхове відшкодування у розмірі 140029,22 гривень на підставі Рахунку-фактури №3H-302336 від 22.09.2023 року, що підтверджується платіжною інструкцією №49849597 від 03.10.2023 року. Станом на дату ДТП, а саме 31.08.2023 року цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Chevrolet Lacetti» д.н.з. [NUMBER] не була застрахована. 01.03.2024 року ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» звернулось з досудовою претензією до відповідача, проте станом на дату подання позовної заяви ніякого грошового відшкодування на рахунок позивача від відповідача не надходило. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За приписами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчинення нею процесуальних дій. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К. та інші проти Швеції» («J. K. AND OTHERS v. SWEDEN») зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри». Положеннями ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, зокрема, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Як вбачається з матеріалів справи вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобілю склала 140029,22 гривень, що було відшкодовано позивачем в повному обсязі. За змістом ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно із ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно зі ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно з ч. 1 ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до п. 9.1, 9.4 ст. 9 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Станом на день розгляду справи, доказів відшкодування відповідачем шкоди у порядку регресу позивачу, або доказів на спростування розрахунку матеріальної шкоди чи обов`язку щодо її відшкодування відповідачем до суду не надано. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню виплачене страхове відшкодування в розмірі 140029,22 гривень. Крім цього, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подачу даного позову у розмірі 3028 гривень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved