Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-09 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог [PERSON] (далі Позивач) звернувся в суд з позовом до АТ «ПУМБ» (далі Відповідач), треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. (далі Третя особа 1, Нотаріус); приватний виконавець виконавчого округу Київської області Голяченко І.П. (далі Третя особа 2, Виконавець), у якому просила: визнати таким,\~що не\~підлягає виконанню\~виконавчий напис\~№ 49617,\~вчинений 24.05.2021\~приватним нотаріусом\~Києво-Святошинського\~районного нотаріального\~округу Київської\~області Грисюк\~О.В. (далі спірний виконавчий напис); стягнути з Відповідача на свою користь судовий збір у розмірі 1362 грн., з яких 908 грн. за подачу позовної заяви та 454 грн. за подачу заяви про забезпечення позову. Позов мотивований тим, що Позивач вважає спірний виконавчий напис таким, що вчинений з порушенням встановленого законом порядку, а саме нотаріус вчинив виконавчий напис не на підставі оригіналу посвідченого кредитного договору та без з`ясування тієї обставини, чи є сума заборгованості за кредитним договором безспірною. Нотаріус не вжив заходів щодо з`ясування зазначених обставин, тому, Позивач просить визнати спірний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Рух справи 19.07.2024 позовна заява надійшла до суду. 24.07.2024 відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін. Перше судове засідання в порядку письмового провадження призначено на 10.09.2024. Позиції сторін Представник Відповідача подав до суду заяву, у якій зазначив про визнання позовних вимог та просив їх задовольнити та у зв`язку з визнанням позову, просив стягнути з Відповідача на користь Позивача 50 % суми сплаченого судового збору. Треті особи про дату, час і місце розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином. Пояснень щодо позову та будь-яких доказів по суті справи до суду не подали. Встановлені судом обставини справи та застосовані норми права Враховуючи, що розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження, згідно з ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~ фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4\~\~ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Стаття 129 Конституції України\~визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої). Відповідно до ч.3\~ст.12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом України. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ч. 1\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 6\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням наявних в матеріалах справи документів та доводів учасників справи, судом встановлено такі обставини справи. 24.05.2021 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк О.В., вчинено виконавчий напис, згідно з яким запропоновано звернути стягнення з Позивача, який є Боржником за кредитним договором № 2001043120701 від 29.08.2018, укладеним між Позивачем та ПАТ «ПУМБ», правонаступником якого є Відповідач. Строк платежу по Кредитному договору настав, Боржник допустив прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 10.09.2020 по 17.03.2021. Сума заборгованості складає 24711, 42 грн. та складається з: 2849, 12 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту; 6111, 79 грн. прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 14\~958,21 грн. строкова заборгованість за сумою кредиту. За вчинення виконавчого напису нотаріусом отримано плату із стягувача, Відповідача, у розмірі 500 грн., які підлягають стягненню з Боржника. Виконавчий напис зареєстровано в реєстрі за № 49617 (а.с. 10). 14.07.2021 постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка І.П. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 66078166 на підставі спірного виконавчого напису, про стягнення з Боржника, яким є Позивач, на користь Відповідача заборгованості у розмірі 25211, 42 грн. (а.с. 11). З огляду на встановлені обставини справи, застосовуючи їм відповідні правовідносини, суд приходить до такого. Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється Законом України «Про нотаріат», Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, в редакції від 29.11.2001 року, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства\~юстиції\~України\~№ 296/5\~від\~22.02.2012\~року з наступними змінами. Виконавчий напис - це розпорядження нотаріального органу про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачу чи повернення майна кредитору, вчинене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії лежить факт безспірності певної заборгованості. Згідно з ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» № 3425-XII від 02.09.1993 року, зі змінами, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Отже, виконавчий напис вчиняється нотаріусом за наявності двох умов: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем і якщо з моменту виникнення права на позасудове вирішення спору не минув строк, передбачений законом. Частиною 1 статті 87\~Закону\~України\~«Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Згідно приписів ч. 2 ст.\~87\~Закону\~України\~«Про нотаріат» перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктами 1.1, 1.2, 3.2, 3.5 Глави 16 «Вчинення виконавчих написів» Розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року. Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року. Пунктом 2 Розділу 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з цим, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету\~Міністрів\~України\~№ 662\~від\~26.11.2014\~року\~«Про\~внесення змін\~до\~переліку\~документів,\~за\~якими\~стягнення заборгованості\~провадиться\~у\~безспірному порядку\~на\~підставі\~виконавчих написів\~нотаріусів» зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Київський апеляційний адміністративний суд дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету\~міністрів\~України\~№ 662\~від\~26.11.2014\~року\~«Про\~внесення змін\~до\~переліку\~документів,\~за\~якими\~стягнення заборгованості\~провадиться\~у\~безспірному порядку\~на\~підставі\~виконавчих написів\~нотаріусів» в частині п.1 та п.2 зазначеної постанови. Згідно приписів ч. 2 ст.\~265\~КАС\~України у разі визнання рішенням суду нормативно-правового акта протиправним та нечинним,такий нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001 (Далі Перелік № 1172). Така позиція суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 29 січня 2019 року, справа № 910/13233/17. Судом встановлено, що спірний виконавчий напис вчинено нотаріусом 24.05.2021. Пунктом 1 Переліку, в редакції від 12.06.2015, передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України від 5 липня 2017 року у справі № 6-887цс17, які також знайшли своє відображення в постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 320/8269/15-ц від 16.05.2018, в якій Великою Палатою Верховного Суду наголошено на тому, що сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст.15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат", захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст. ст. 87, 88\~Закону\~України\~"Про\~нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Звертаючись в суд з позовом, Позивач фактично зазначала дві підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а саме: вчинення виконавчого напису не на оригіналі нотаріально посвідченого договору; наявність спору про заборгованість суми, яка стягується за спірним виконавчим написом. З огляду на те, що Відповідач визнав позовні вимоги, а також не надав суду оригіналу нотаріально посвідченого кредитного договору, у якому сторонами є Позивач та Відповідач, з огляду на принципи диспозитивності та змагальності цивільного процесу, суд приходить до висновку, що нотаріус вчинив виконавчий напис на підставі документа, який не є нотаріально завірений, що виключало можливість вчинення спірного виконавчого напису. Крім цього, Нотаріусом не доведено, що він вжив заходів щодо з`ясування у Боржника тієї обставини, що сума, яка підлягає стягненню за спірним виконавчим написом є безспірною. Позивач же у свою чергу стверджує, що сума заборгованості не є безспірною. Отже, на думку суду, у цьому випадку нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України\~«Про\~нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Також суд позбавлений можливості надати оцінку процедурі вчинення спірного виконавчого напису в частині надання Відповідачем нотаріусу нотаріально посвідченого кредитного договору, за яким здійснюється стягнення заборгованості, оскільки Відповідач не подав до суду кредитного договору, який би був посвідчений нотаріально, хоча не був позбавлений такої можливості. За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Судовий збір Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову\~відповідачем до\~початку розгляду\~справи по\~суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічні положення наведені в ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Відповідач до початку першого судового розгляду справи визнав позовні вимоги, подавши відповідну заяву 26.07.2024. Позивач просила стягнути з відповідача на свою користь 1362 грн. витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору за подання позовної заяви (908 грн.) та заяви про забезпечення позову (454 грн.) Однак, при зверненні в суд з позовом Позивач сплатила судовий збір у розмірі 1211, 20 грн. за подачу позовної заяви (а.с. 13) та не зверталась в суд із заявою про забезпечення позову і не сплачувала судовий збір. З огляду на викладене, враховуючи фактично сплачений Позивачем судовий збір у розмірі 1211, 20 грн., визнання позову Відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд приходить до висновку про стягнення з Відповідача на користь позивача 50% суми сплаченого судового збору у розмірі 605, 60 грн. та повернення Позивачу 50% сплаченої ним суми судового збору з державного бюджету у розмірі 605, 60 грн. Тому, з огляду на заявлені позовні вимоги в частині стягнення судового збору та проведені Позивачем розрахунки, позов підлягає задоволенню частково.

Outcome: partial