Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про скасування арешту. До участі в справі в якості іншої особи позивачем залучено Шевченківський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Вимоги позову обґрунтовано наступним. На виконанні у ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві знаходився в/л №2-2178 від 07.10.2003р. виданий Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 15806,74 грн. Постановою державного виконавця від 15.01.2004р. накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону його відчуження. Вказане виконавче провадження завершене, документи виконавчого провадження знищені за закінченням терміну зберігання. Строк на повторне пред`явлення виконавчого документу до виконання минув майже 18 років тому. Однак, арешт, накладений державним виконавцем на все майно боржника залишається чинним. [INFO] [PERSON] помер. Його спадкоємцем за заповітом є [PERSON] , якому заповідано садовий будинок за адресою [ADDRESS] на території Обслуговуючого кооперативу «Дачне містечко «Сосновий бор» у Деснянському районі м. Києва. 23.03.2023р. [PERSON] звернувся до Першої київської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Постановою від 23.03.2023р. №1847/02-31 у вчиненні вказаної нотаріальної дії спадкоємцю було відмовлено та надана копію постанови про арешт майна боржника. Шевченківським ВДВС у м. Києві було відмовлено у знятті арешту у зв`язку зі знищенням документів виконавчого провадження. Таким чином, до сьогоднішнього дня арешт з майна спадкодавця не знятий. За приписами ч.1 та п.3 ч.2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Відповідно до ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Однак, вказаний арешт після закінчення виконавчого провадження в 2004 році державним виконавцем Безсмертним О.О. знятий не був, а справа була знищена. В зв`язку цим існування арешту порушує права позивача як спадкоємця боржника,на майно якого виконавцем накладено арешт. Отже, між позивачем та відповідачем існує спір щодо законності існування арешту, який повинен був бути знятим у випадку закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа. Боржником є померлий [PERSON] , а особою, в інтересах якої було накладено арешт - [PERSON] (згідно з постановою), персональні дані якого невідомі, Шевченківський районний суд м. Києва повідомив про знищення справи. Разом з тим спір про право у цій справі відсутній, ніхто не оспорює право позивача на спадкове майно, а отже визнання права власності на це спадкове майно в судовому порядку виключене. Позивач намагався оскаржити арешт майна спадкодавця в порядку, визначеному розділом VII ЦПК України, однак ухвалою Шевченківского районного суду м. Києва від 18.04.2023р. у відкритті провадження було відмовлено, оскільки позивач не є стороною виконавчого провадження. Посилаючись на викладені обставини справи, Позивач просить суд: Зняти арешт з майна, належного померлому [INFO] [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , який був накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15.01.2004р., винесеною державним виконавцем Безсмертним О.О. відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції, запис в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 15.11.2004р. 13:48:28 №1470514, а саме: садового будинку за адресою [ADDRESS] на території Обслуговуючого кооперативу «Дачне містечко «Сосновий бор» у Деснянському районі м. Києва. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно до ч. 1ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин. Згідно з правилами ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначена справа є малозначною, як справа незначної складності, враховуючи, що ціна позову в цій справі не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 09 січня 2024 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позову. На виконання вимог ухвали суду 15 січня 2024 року позивачем подано заяву. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 16 січня 2024 року позовну заяву було повторно залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позову. На виконання вимог ухвали суду 19 січня 2024 року позивачем подано заяву для усунення недоліків. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 22 січня 2024 року відкрито провадження в справі за позовом за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа на стороні відповідача - Шевченківський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про скасування арешту. Справу визнано малозначною. Розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Призначено судове засідання по справі. В судове засідання викликати сторін. 18.03.2024 року представником позивача через підсистему «Електронний суд» надійшла заява про витребування доказів. Відповідно до ухвали суду, яка внесена до протоколу судового засідання від 16.04.2024 року, суд ухвалив забезпечити докази в цивільній справі, шляхом витребування у Першої київської державної нотаріальної контори копію спадкової справи №398/2022, заведеної після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . На виконання вимог ухвали суду від 16.04.2024 року Перша київська державна нотаріальна контора 02.05.2024 року №2358/02-14 надала копію спадкової справи №398/2022 до майна померлого [INFO] [PERSON] . 26.06.2024 року через підсистему «Електронний суд» представником позивача [PERSON] , адвокатом Кобилецький В.В. подано заяву про зміну предмета позову. Відповідно до якого Позивач просить суд визнати за [PERSON] РНОКПП [NUMBER] , право власності на садовий будинок за адресою [ADDRESS] на території Обслуговуючого кооперативу «Дачне містечко «Сосновий бор» у Деснянському районі м. Києва та зняти арешт з цього майна, який був накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15.01.2004р., винесеною державним виконавцем Безсмертним О.О. відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції, запис в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 15.11.2004р. 13:48:28 №1470514. Позивач та його представник в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлені належним чином, до суду подали заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Відповідача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі на підставі наявних в матеріалах справи документів, позовні вимоги визнав. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Згідно з ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Так в рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Пономарьов проти України" від 3 квітня 2008 року було зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Слід зазначити, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Слід звернути увагу і на те, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за її участю, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. З огляду на вищезазначені обставини, та з урахуванням того, що сторони будучи повідомлені належним чином про день та час судового засідання, не з`являлись в судове засідання, враховуючи тривалість розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов таких висновків. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Судом встановлено, що Згідно копії постанови №366 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15.01.2004 року винесеною державним виконавцем Безсмертним О.О. ВДВС Шевченківського районного управління юстиції накладено арешт на майно боржника [PERSON] , [INFO] на підставі виконавчого листа №2-2178 від 07.10.2003 року виданого Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 15806,74 грн. Листом начальника відділу Шевченківського ВДВС у м. Києві Д. Нідченко від 16.02.2023 року [PERSON] відмовлено у знятті арешту у зв`язку зі знищенням документів виконавчого провадження. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна наявне обтяження 1470514, Дата, час державної реєстрації: 15.11.2004 13:48:28 реєстратор: Перша київська державна нотаріальна контора, постанова Б/н, 15.01.2004, Відділ державної виконавчої служби у Шевченківському районі. Постановою державного нотаріуса Першої київської державної нотаріальної контори Супліченко М.В. від 23.03.2023р. №1847/02-31 відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 18.04.2023 року відмовлено у відкритті провадження у справі за скаргою [PERSON] на дії державного виконавця Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) та звільнення майна з- під арешту. Відповідно до ч.2 ст.30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцем знаходження цього майна або основної його частини. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст.1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст.ст 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Статтею 60 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Позивач має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, однак не може цього робити через наявність обтяження на належне їй майно. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача. Відповідно до спадкової справи №398/2022, заведеної після смерті [PERSON] , померлого [INFO] наданою Першою київською державною нотаріальною конторою вбачається наступне. 11 березня 2022 року [PERSON] заповів [PERSON] , [INFO] належне йому майно, а саме садовий будинок за адресою [ADDRESS] на території Обслуговуючого кооперативу «Дачне містечко «Сосновий бор» у Деснянському районі м. Києва, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1242600380000, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ісаєнко О.В. та зареєстровано в реєстрі за № 965. Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу). Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з вимогами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України "Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Частиною четвертою статті 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) виклала висновок про те, що … [вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції]. Відповідно до частини першої статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зроблено висновок про те, що … [відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору]. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяжень) накладеного на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. На підставі викладеного,

Outcome: approved