Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом та просив зняти арешт з нерухомого майна [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), який накладений постановою Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № В-9/946/39372151 від 20.11.2013р. в межах виконавчого провадження № 39372151. В обґрунтування позову посилався на те, що у серпні 2023 року за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно він дізнався, що на усе майно був накладений арешт постановою № В-9/946/39372151 від 20.11.2013р. Першим Суворовським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції (державним виконавцем Кравченко Ярославом Олександровичем). В подальшому позивач дізнався, що арешт був накладений в межах виконавчого провадження № 39372151, відкритого на підставі наказу Суворовського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2013 року по справі № 523/5847/13-ц. В подальшому вищенаведений судовий наказ був скасований ухвалою Суворовського районного суду м. Одеса від 28 вересня 2023 року по справі № 523/5847/13-ц. Після отримання цієї ухвали позивач подав до відповідача заяву про скасування арешту з його майна, який був накладений постановою № В-9/946/39372151 від 20.11.2013р. 02 травня 2024 року позивач отримав відповідь відповідача № 391/13 від 03.01.2024р., що у задоволенні заяви про зняття арешту відмовлено через те, вищевказане провадження вже завершене та у відповідача відсутні підстави скасовувати арешт, які передбачені ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий за рішенням суду. Наявність цього арешту позивач вважає незаконним та таким, що порушує його право на використання своєю власністю, у звязку з чим вимушений звернутись до суду з цієї позовною заявою. У зв`язку з зазначеним позивач вимушений звернутися до суду з позовною заявою, т.я. врегулювання зазначеного судового спору позасудовим порядком не представляється можливим. Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 14 червня 2024 року було відкрито спрощене провадження по справі та надано відповідачу строк для надання відзиву на позов. (а.с. 28,29). Представник позивача адвокат Прощенко Д. В. надав на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав та наполягав на задоволенні позову. (а.с.34). Представник відповідача в судове засідання не прибув, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду не сповістив та з заявою про відкладення розгляду справи не звертався. (а.с. 33). Враховуючи вимоги\~ст. 223 ЦПК України\~та ст.6 Конвенції\~Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності представника відповідача. З`ясував обставини справи, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що на усе майно був накладений арешт постановою № В-9/946/39372151 від 20.11.2013р. Першим Суворовським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції (державним виконавцем Кравченко Ярославом Олександровичем). (а.с. 7-10). В подальшому позивач дізнався, що арешт був накладений в межах виконавчого провадження № 39372151, відкритого на підставі наказу Суворовського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2013 року по справі № 523/5847/13-ц. (а.с. 15). В подальшому вищенаведений судовий наказ був скасований ухвалою Суворовського районного суду м. Одеса від 28 вересня 2023 року по справі № 523/5847/13-ц. (а.с. 11). Після отримання цієї ухвали позивач подав до відповідача заяву про скасування арешту з його майна, який був накладений постановою № В-9/946/39372151 від 20.11.2013р. (а.с. 12). 02 травня 2024 року позивач отримав відповідь відповідача № 391/13 від 03.01.2024р., що у задоволенні заяви про зняття арешту відмовлено через те, вищевказане провадження вже завершене та у відповідача відсутні підстави скасовувати арешт, які передбачені ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий за рішенням суду. (а.с. 23) Відповідно до\~ст. 41 Конституції України, ст.ст.\~386,\~381 ЦК України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Стаття 16 ЦК України\~передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до\~ст. 319 ЦК України\~власнику майна належить право володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном за власним розсудом, та вчиняти по відношенню до свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. У відповідності до п. 2 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03 червня 2016 року, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Згідно з ч. 3 ст.\~2\~ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: 1) верховенство права; 2) повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Частиною 3 статті 13\~ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частина 2 статті 43\~ЦПК встановлює, що учасники справи зобовязані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обовязковою; 4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень ст.\~77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст.\~80\~ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] в повному обсязі, оскільки зазначений арешт порушує його законні права, оскільки він перешкоджає у реалізації його права власності.

Outcome: approved