Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-12 00:00:00

21.11.2022 року позивачка звернулась до Коропського районного суду Чернігівської області із позовом до відповідача, у якому просить визнати за нею право власності на частку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, земельної ділянки (кадастровий номер: 7422255100:01:002:0636), які розташовані за адресою: [ADDRESS] , провести розподіл спірного житлового будинку, земельної ділянки, виділивши їй в натурі 1/2 частку зазначеного житлового будинку та земельної ділянки відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи щодо можливих варіантів його поділу між двома співвласниками, а також стягнути понесені судові витрати. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 19.05.1999 року, який рішенням Коропського районного суду Чернігівської області від 18.02.2021 року розірвано. В період шлюбу, рішенням 10 сесії 5 скликання Коропської селищної ради від 10.08.2007 року земельна ділянка площею 0,1292 м. кв, розташована по [ADDRESS] була безоплатно передана відповідачу для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. У подальшому відповідач отримав право власності на вищезазначену земельну ділянку. У період шлюбу сторонами було збудовано житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами на земельній ділянці з кадастровим номером 7422255100:01:002:0636, за адресою: [ADDRESS] . 19.10.2015 року, право власності на вищезазначений житловий будинок було зареєстровано на відповідача. Оскільки відповідач відмовляється визнавати позивачку співвласником даного домоволодіння та будь-яким чином приймати участь у його поділі, саме це зумовило позивачку для звернення до суду. 30.12.2022 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву у якому адвокат просить у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки позивачка просить визнати право власності на частку спірного житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки, куди відносить житловий будинок, гараж та господарчий сарай. Проте, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також технічного паспорту на садибний індивідуальний житловий будинок не підтверджується, що у власності відповідача перебуває господарчий сарай. Отже, позивачка просить визнати право власності на самочинно збудований об`єкт нерухомості та виділити у натурі частку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що є неможливим, адже господарчий сарай не існує як об`єкт нерухомості. Ухвалою Коропського районного суду Чернігівської області від 20.08.2024 року прийнята відмова представника позивачки адвоката Зощенка В.В. від частини позовних вимог, а саме про визнання за позивачкою права власності та виділ у натурі частки надвірних будівель та споруд до житлового будинку за адресою: [ADDRESS] та закрито провадження у цій частині. Представник позивачки адвокат Зощенко В.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить їх задовольнити. Одночасно просив виділити позивачці частку спірного житлового будинку та земельної ділянки згідно Варіанту 1 (Додатки 1, 2, 5 до висновку) висновку експерта від 20.11.2023 року оскільки з позивачкою проживає неповнолітня дитина, іншого житла позивачка не має. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково, пояснивши, що погоджується з тим, що спірні земельна ділянка та житловий будинок були придбані в період шлюбу з [PERSON] . Сарай, який просить позивачка поділити в натурі є самочинно збудованим, а отже поділу не підлягає. Крім того, поділ спірного нерухомого майна, що запропоновані експертом порушує його право власності на зазначені об`єкти та зумовлює їх демонтаж. Пояснив, що не здійснив оплату вартості додаткової судової будівельно-технічної експертизи через брак коштів. Просить виділити йому у натурі частку житлового будинку та земельної ділянки по [ADDRESS] , згідно Варіанту 1 (Додатки 1, 2, 5 до висновку) висновку експерта від 20.11.2023 року оскільки іншого житла він не має, кошти на переобладнання відсутні, матеріального допомагає на утримання неповнолітнього сина шляхом сплати аліментів за рішенням суду. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 19 травня 1999 року. Рішенням Коропського районного суду Чернігівської області від 18 лютого 2021 року шлюб між сторонами було розірвано. Як вбачається з рішення 10 сесії 5 скликання Коропської селищної ради від 10.08.2007 року земельна ділянка площею 0,1292 м. кв, розташована по [ADDRESS] була безоплатно передана відповідачу для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. У подальшому, 22.08.2007 відповідач отримав державний акт на право власності на земельну ділянку, серії ЯГ № 391417 виданий Коропським районним відділом земельних ресурсів. У період шлюбу сторонами було збудовано житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами на земельній ділянці з кадастровим номером 7422255100:01:002:0636, за адресою: [ADDRESS] . 19.10.2015 року відповідач отримав свідоцтво про право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 315396417 від 17.11.2022 року, зареєстровано право власності на житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON] . Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11.06.2024 року, 10.10.2022 року зареєстровано право власності на земельну ділянку загальною площею 0,1292 га з кадастровим номером 7422255100:01:002:0636 за [PERSON] . Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 391802922 від 21.08.2024 року, за [PERSON] зареєстровано, 28.07.2023 року право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Згідно зі статтею 60\~СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, другастатті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України. Частинами 1, 2 ст.\~70\~СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71\~СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму\~ВСУ від\~21.12.2007\~№11\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства при\~розгляді справ\~про право\~на шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя" вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. При цьому суд враховує правові позиції ВС з аналогічних спорів, в яких ВС роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01.07.2004 року державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. Подібний висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17, а також у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі № 925/1121/17, від 17 квітня 2019 року у справі № 916/675/15, від 03.06.2022 року у справі 534/223/19. Таким чином [PERSON] є власником земельної ділянки з кадастровим номером 7422255100:01:002:0636, за адресою: [ADDRESS] з 22.08.2007 року. Отже, встановивши наведені обставини, суд дійшов висновків про те, що спірний житловий будинок та земельна ділянка, які розташовані за адресою: [ADDRESS] є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя та кожному з них належить по його частці. У висновку експерта № 330/331/23-24 від 20.11.2023 року судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи, що виконаний на виконання ухвали суду зазначено, що є технічна можливість відповідно до вимог нормативно-правових актів розділити житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] відповідно до часток співвласників (по частці), з відхиленням від вимог нормативних документів та надав можливі варіанти розподілу в натурі житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розподілу та порядку користування земельною ділянкою з кадастровим номером 7422255100:01:002:0636 за адресою: [ADDRESS] . Згідно Варіанту 1 (додатки 1, 2 до висновку) судової будівельно технічної експертизи по частці будинку з урахуванням надвірних споруд кожній із сторін: 1-му співвласнику (позивачу): веранда 1-1, площею 12,5 м2, 1-2 кімната, площею 11,2 м2, 1-5 кухня, площею 11,5 м2, 1-7 вітальня, площею 6,7 м7 м2, 1-6 санвузол, площею 7,9 м2. Всього по житловому будинку, 49,8 м2. По надвірним будівлям та спорудам: частка А1-1 гараж. 2-му співвласнику (відповідачу): 1-3 кімната, площею 25,3 м2, 1-4 кімната, площею, 14,2 м2. Всього по житловому будинку 39,5 м2. По надвірним будівлям та спорудам: частка А1-1 гараж. За варіантом 2: 1-му співвласнику (позивачу): 1-3 кімната, площею 25,3 м2, 1-4 кімната, площею, 14,2 м2. Всього по житловому будинку 39,5 м2. По надвірним будівлям та спорудам: частка А1-1 гараж. 2-му співвласнику (відповідачу): веранда 1-1, площею 12,5 м2, 1-2 кімната, площею 11,2 м2, 1-5 кухня, площею 11,5 м2, 1-7 вітальня, площею 6,7 м7 м2, 1-6 санвузол, площею 7,9 м2. Всього по житловому будинку, 49,8 м2. По надвірним будівлям та спорудам: частка А1-1 гараж. За Варіантом 1 розподілу та порядку користування спірною земельною ділянкою (Додаток 5 до висновку): 1-му співвласнику частку земельної ділянки площею 646 м2, яка складається із земельної ділянки площею 646 м2 (під будинком, гаражем, прибудинкової території та під городом), площа 646 м2 графічно зображена в додатку 5, як багатокутник, заштрихований лініями зеленого кольору, межі та проміри між поворотними точками позначено на схемі. 2-му співвласнику частку земельної ділянки площею 646 м2, яка складається із земельної ділянки площею 646 м2 (під будинком, гаражем, прибудинкової території та під городом), в тому числі сервітуту 54 м2 червоного кольору, для проходу, проїзду да гаража 1-м співвласником, площа 646 м2 графічно зображена в Додатку 5, як багатокутник синього кольору, межі та проміри між поворотними точками позначено на схемі. За Варіантом 2 розподілу та порядку користування спірною земельною ділянкою (Додаток 6 до висновку): 1-му співвласнику частку земельної ділянки площею 646 м2 і складається: із земельної ділянки площею 646 м2(під будинком, гаражем, прибудинкової території та під городом) у тому числі сервітуту 54 м2 червоного кольору для проходу, проїзду до гаража 2-м співвласником, площа 646 м2 графічно зображена в Додатку 6, як багатокутник, заштрихований лініями синього кольору, межі та проміри між поворотними точками позначено на схемі. 2-му співвласнику частку земельної ділянки площею 646 м2 і складається: Із земельної ділянки площею 646 м2 (під будинком, гаражем, прибудинкової території та під городом) у тому числі сервітуту 54 м2 червоного кольору для проходу, прлоїзду до гаража 1-м співвласником, площа 646 м2 графічно зобрадена в Додатку 5, як багатокутник синього кольору, межі та проміри між поворотними точками позначено на схемі. Допитаний у судовому засіданні 29.01.2024 року судовий експерт Григорій Скоп пояснив, що під час складання ним висновку дотримано вимоги щодо надання співвласникам рівних умов. Згідно поданих докуметів та технічного паспорту на будинок, надавались варіанти найбільш економічно вигідні щоб дві сторони були забезпечені в однакових правах. Згідно Методичних рекомендацій, вартість витрат на переобладнання не розраховував оскільки це виходить за межі експертного дослідження, було здійснено поділ домоволодіння з врахуванняпм часток співвласників. Щодо вирішення питання виділення частки із спільного сумісного майна, суд виходить з наступного. За змістом роз`яснень Пленуму Верховного Суду України наведених в пункті 14 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», об`єкт нерухомого майна, який є спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі (виділу частки з нього), якщо можливо виділити сторонам ізольовані приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі приміщення або які можна переобладнати в такі. У відповідності до пункту 1.2. Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55, поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна (додаток 1) або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна (додаток 2). Виходячи з положень статтей 183, 367 ЦК України та роз`яснень, викладених в пунктах 6, 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок» зазначено, що виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири. Як встановлено у ході розгляду справи спірне майно сторін є об`єктом нерухомого майна і виділ частки з нього відповідно до висновку експерта є можливим. Відтак, позивач як співвласник такого майна має право на виділ власної частки з такого майна в натурі. Сторони в добровільному порядку не дійшли згоди щодо запропонованих варіантів розподілу нерухомого майна згідно висновку експертизи та вказаний варіант № 1 (Додатки 1, 2 до висновку) розподілу спірного майна хоча і передбачає відступ від ідеальних часток, проте враховує можливість виділити кожному співвласнику відокремлену частину будинку із самостійним виходом, а також технічну можливість переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Відповідач у судовому засіданні з висновком судової експертизи не погодився, проте просить суд поділити спірне нерухоме майно таким чином щоб йому було виділено частка житлового будинку по варіанту 1 (Додатки 1,2 до висновку) враховуючи, що він також приймає участь в утриманні дитини шляхом сплати аліментів, наявність у позивачки іншого майна на праві власності, він іншого житла не має. Одночасно суд враховує, що на виконання ухвали суду від 29.01.2024 року за клопотанням відповідача про призначення по справі додаткової судової будівельно технічної експертизи, ухвала суду залишена без виконання у зв`язку з відсутністю оплати відповідачем її вартості. Отже, відповідачу надавалась можливість визначити інші можливі варіанти поділу спірного нерухомого майна, однак відповідач нею не скористався. Отже, суд вважає за можливе поділити спірний житловий будинок по варіанту № [NUMBER] (Додатки 1, 2 до експертизи) і позивачці виділити у власність майно, як співвласнику 1-му враховуючи, факт виховання та спільного проживання з неповнолітньою дитиною сторін і відповідно здійснити розподіл спірної земельної ділянки за варіантом 1 (Додаток 5 до висновку). Суд не бере до уваги наявність у позивачки іншого майна на праві власності оскільки це не позбавляє її, як співвласника права на поділ та виділення на рівних правах спільного сумісного майна. З врахуванням зазначеного, на думку суду, такий розподіл майна по відношенню до сторін буде справедливими, відповідатиме інтересам осіб та не буде порушувати їх прав. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів ( договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] сплатила адвокату Зощенко В.В., 10 000 грн. згідно умов договору про надання правової допомоги від 27.09.2022 року. Оскільки розмір сум, що підлягають сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, ґрунтується на положеннях договору про надання правничої допомоги, слід чітко визначити вичерпний перелік послуг, які будуть/можуть бути надані в межах супроводу судової справи. В іншому випадку усі послуги, які були надані, але не зазначені в договорі, відшкодуванню не підлягатимуть. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у постанові у справі №826/856/18 від 22.12.2018. Таким чином, враховуючи той факт, що позивачкою не надані докази про фактичні витрати часу адвоката, зокрема участь у судових засіданнях, виходячи з предмета спору, складності справи, суті правовідносин та об`єму виконаних робіт (наданих послуг), витраченого часу на їх надання суд приходить до висновку про відмову в частині стягнення витрат за надання їй правничої допомоги адвокатом у розмірі 10000 грн.

Outcome: partial