Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав стосовно сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що мати неповнолітнього ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не дбає про його здоров`я, матеріально не утримує, з дитиною не спілкується з 2012 року. 10.02.2014 року заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя з відповідачки були стягнуті аліменти на утримання [PERSON] , загальний борг по сплаті аліментів на 19.03.2018 року складає 53264,55грн. Повне утриманням і забезпечення сина здійснюється особисто позивачем. Позивач просить суд позовні вимоги задовольнити, позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно сина [PERSON] . У судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила задовольнити, не заперечила щодо ухвалення заочного рішення. У судовому засіданні позивач також позов підтримав, просив задовольнити. Повідомив суд, що відповідачка у 2012 році пішла від нього та залишила з 2-річною дитиною. Де вона перебуває йому не відомо, з слів матері відповідачки, остання виїхала до Криму, у неї інша сім`я. З 2012 року [PERSON] дитиною не цікавилася, жодним чином не спілкувалася із [PERSON] . Син спілкується з бабусею, тобто матір`ю відповідачки. Відповідачка у судове засідання не прибула, про слухання справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомляла. У судовому засіданні представник третьої особи позов підтримала, просила задовольнити з підстав викладених у відповідному висновку органу опіки та піклування. У ч. 1 ст. 224 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановив такі фактичні обставини справи. [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що вбачається із свідоцтва про народження (повторно) серії [NUMBER] від 29.01.2013 року, а позивач [PERSON] є його батьком. З висновку органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району від 16.08.2024 року № 1033/01-37/19.02 вбачається, що у грудні 2012 року відповідачка залишила дитину на позивача та почала проживати з іншим чоловіком. З цього часу мати зовсім не відвідує свого сина не спілкується з ним, матеріально не утримує. Дитина проживає з батьком у м. Запоріжжя. Умови проживання задовільні. Батько займається вихованням, розвитком, утриманням дитини, займається станом її здоров`я. Заочним рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06.11.2013 року визначено місце проживання дитини з батьком. Відповідно до заочного рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10.02.2014року з [PERSON] стягнуті аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ВПВР УЗПВР у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного МРУ Міністерства юстиції (м. Одесса), станом на 01.08.2024р. заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів складає 134642,88грн. Відповідно до інформації «Центр первинної медико-санітарної допомоги №6» КНП Запорізької міської ради від 16.10.2023 № 01-15/316 дитина [PERSON] , [INFO] , спостерігається в ЦПМСД, декларація укладена з дільничним лікарем. Мати дитини, [PERSON] , до медичного закладу з питанням щодо здоров`я дитини не зверталася. Відповідно до довідки дошкільного навчального закладу (ясла-садок) №90 «Волошко» від 12.01.2016р. №6 за час перебування дитини в закладі, з 2013року навчанням та вихованням [PERSON] займався батько [PERSON] . За час перебування в закладі мати, [PERSON] , вихованням, навчанням та розвитком дитини не цікавилася. Дошкільний заклад не відвідувала. Відповідно до інформації Запорізької гімназії №83, [PERSON] навчається у 8 класі. Батько дитини, [PERSON] , спілкується з педагогами, підтримує контакт з класним керівником, цікавиться шкільним життям та успішністю сина. Мати дитини, [PERSON] , успішністю та розвитком дитини не цікавиться, контакти з гімназією не підтримує, з вчителями не спілкується, батьківські збори не відвідує. Під час виходу спеціалістами відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради за місцем проживання позивача з дитиною, хлопчик пояснив, що матір свою не знає, зовсім її не пам`ятає. Вона жодного разу не телефонувала, не вітала з днем народження або будь з якими іншими святами. Органом опіки та піклування надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Допитаний у судовому засіданні у відсутності батька неповнолітній [PERSON] повідомив суду, що свою матір не пам`ятає з дитинства, він постійно проживає з батьком та перебуває на його утриманні. Спілкується також із бабусею по лінії матері. Наскільки знає матір проживає десь у Криму, у неї інша сім`я; вона ніколи не намагалася спілкуватися з ним, не цікавилася його життям. Вважає, що її необхідно позбавити батьківських прав, тобто підтримує позов батька. Статтею 171 СК України передбачено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 164 СК України мати батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини, перелік підстав для позбавлення батьківських прав є вичерпним. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. У п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого, - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини. Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Зазначені вище положення закону повинні бути застосовані у кожній конкретній справі, виходячи з її обставин та інтересів дітей. Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статей 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Разом з тим, [PERSON] , як мати, самоусунулася від виховання дитини та нехтує батьківськими обов`язками: не виявляє турботи щодо сина, не цікавиться його особистим життям, здоров`ям та вихованням, що протирічить принципам Конвенції ООН про права дитини та вимогам статей 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства». Таким чином суд вважає, що мати неповнолітнього [PERSON] , свідомо не бажає виконувати батьківські обов`язки, піклуватись про дитину, її здоров`я та займатись його вихованням. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі викладеного, відповідно до статей 263-3265 ЦПК України, суд

Outcome: approved