Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-16 00:00:00

У серпні 2024 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов обґрунтовано тим, що 21 січня 2012 року сторони у справі уклали шлюб, під час якого у них [INFO] народився син [PERSON] , який проживає з позивачем. Вказувала, що протягом останнього року сімейні відносини погіршилися, подружнє життя з відповідачем не склалося, сімейні відносини між сторонами як подружжям фактично припинені. Зазначила, що у них сімейне життя не склалося через те, що зникло взаємопорозуміння. На підставі викладеного [PERSON] просила розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Лубни Лубенського міськрайонного управління юстиції Полтавської області актовий запис № 8. Ухвалою судді від 19 серпня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу відповіді на відзив. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позов не подав. [PERSON] була належним чином повідомлена про розгляд справи, у судове засідання не з`явилась. Позивач звернулася до суду із заявою, в якій просила розглянути справу без її участі. [PERSON] був належним чином повідомлений про розгляд справи, у судове засідання не з`явився. Відповідач подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, заявлені вимоги визнав повністю. Згідно з частиною першою статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Тому суд ухвалив розглядати справу за відсутності учасників справи. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина друга статті 247 ЦПК України) Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заявлений позов є\~законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі з\~наступних підстав. Встановлено, що 21 січня 2012 року відділ державної реєстрації актів цивільного стану по місту Лубни Лубенського міськрайонного управління юстиції Полтавської області зареєстрував шлюб між [PERSON] та\~ [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис № 8. Під час шлюбу [INFO] в сторін у справі народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане 08 лютого 2013 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Лубни Лубенського міськрайонного управління юстиції Полтавської області. Батьками дитини відповідно до указаного свідоцтва є [PERSON] та [PERSON] . Спір щодо місця проживання дитини на час розгляду справи відсутній. Позивач у своєму позові зазначає, що подружнє життя з відповідачем не склалося, сімейні відносини між сторонами як подружжям фактично припинені. Вказувала, що рішення про розірвання шлюбу є остаточним і змінювати його вона не має наміру. Відповідач подав до суду заяву, в якій вказував, що позов підтримує. Згідно з частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України (далі СК\~України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (стаття\~110 СК України). Відповідно до частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За змістом частини другої статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною третьою статті 115 СК України визначено, що розірвання шлюбу, здійснене органами державної реєстрації актів цивільного стану, засвідчується Свідоцтвом про розірвання шлюбу, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд має виходити з того, що добровільність шлюбу є однією з основних його засад. Під шлюбом слід розуміти сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Обставини справи свідчать про те, що сторонами висловлено взаємну згоду на розірвання шлюбу, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для вжиття заходів щодо примирення сторін. Верховний Суд у постанові від 08 березня 2023 року у справі № 127/16963/22-ц виклав висновок про те, що «заходи для примирення подружжя вживаються судом за таких умов: це не суперечить моральним засадам суспільства; існують об`єктивні обставини, які свідчать, що такі заходи можуть бути дієвими, тобто такими, що можуть призвести до примирення сторін; застосовані заходи для примирення подружжя, якщо вони мають наслідком зупинення провадження у справі, не повинні суперечити загальним засадам цивільного судочинства та не порушувати розумність строків розгляду справ». Оскільки шлюбні відносини між подружжям припинені, наміру їх відновлювати у сторін не має, суд вважає, що збереження сім`ї є неможливим, відповідно, наявні правові підстави для задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу між подружжям. Позивач в позовній заяві просить судові витрати покласти на відповідача. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору слід покласти на відповідача. Частиною першою статті 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у\~відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією про сплату судового збору від 05 квітня 2024 року № 1126 у розмірі 1\~211,20 грн. Водночас, ураховуючи, що відповідач визнав позов повністю, суд вважає за\~необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 605,60 грн та повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, у розмірі 605,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved