Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-11 00:00:00

27.02.2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] . В обгрунтування заявлених позовних вимог позивачка вказала, що у шлюбі з відповідачем перебувають з 16.11.2006 року. Від шлюбу мають спільних дітей: дочок [PERSON] та [PERSON] , [INFO] ; сина [PERSON] , [INFO] . Фактично шлюбні відносини між нею та відповідачем припинилися, через відсутність спільних інтересів з чоловіком, наявність різних поглядів на сімейне життя та обов`язки, відсутність взаєморозуміння. Переконана у неможливості збереження шлюбу. Стверджувала, що подальше збереження шлюбу буде суперечити її інтересам та інтересам дітей. Повідомила суд про відсутність з відповідачем спорів щодо місця проживання дітей та поділу майна. Просила шлюб розірвати. Провадження у справі відкрито 05 березня 2024 року з призначенням справи до розгляду за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін. 1 березня 2024 року позивачка звернулася до суду з клопотанням про розгляд справи без її участі, повідомила суд, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі та наполягає на задоволенні позову, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач, в установленому законом порядку повідомлялася про розгляд справи за позовом [PERSON] про розірвання їх шлюбу, однак з будь-якими заявами до суду не звертався. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, ухваливши заочне рішення. Статтею 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що сторони проживають окремо, сумісне проживання подружжя не є можливим, шлюб сторін існує формально. З часу перебування позовної заяви в суді, примирення між сторонами не відбулось. Подальше перебування у шлюбі сторін у справі буде суперечити інтересам позивачки. Відповідно до правил ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, або інтересам дитини що мають істотне значення. З огляду на викладене, суд вважає встановленим, що за зазначених вище обставин збереження сім?ї буде суперечити інтересам сторін у справі. Шлюб сторін існує формально і може бути розірваний, у зв`язку з чим позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з абз. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Понесені позивачкою судові витрати щодо сплати судового збору при зверненні до суду з позовом відшкодувати за рахунок відповідача відповідно до правил статті 141 ЦПК України, оскільки позивачка, звертаючись до суду з позовом, просила суд про відшкодування судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved