Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-11 00:00:00

До Дніпровського районного суду міста Києва звернувся представник позивача [PERSON] - адвокат Лукацька Л.Г. з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа - Дніпровський відділ Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про зняття арешту. Згідно заявлених вимог, представник позивача просить суд зняти арешт з всього нерухомого майна [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ), який зареєстрований у єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна: -номер запису обтяження: 9319778, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 20572596 від 08 квітня 2015 року. Документи подані для державної реєстрації: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: [NUMBER], виданий 23.03.2015, видавник: ВДВС Дніпровського РУЮ; -номер запису обтяження: 14161322, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 29250556 від 14 квітня 2016 року. Документи подані для державної реєстрації: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: [NUMBER], видний 23.03.2015, видавник: Відділ державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції в м.Києві. Вимоги позову обґрунтовані тим, що позивач є дружиною [PERSON] , який помер [INFO] . Після смерті чоловіка позивача відкрилась спадщина, що складається з квартири [ADDRESS] . Позивач звернулась до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. При перевірці інформації з Державного реєстру речових прав було встановлено, що 08 квітня 2015 року держаним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м.Києві накладено арешт на все нерухоме майно [PERSON] , номер запису обтяження: 9319778, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 20572596 від 08 квітня 2015 року. Документи, подані для державної реєстрації: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: [NUMBER], виданий 23 березня 2015 року, видавник: ВДВС Дніпровського РУЮ. Також, 14 квітня 2016 року Дніпровським районним відділом державної виконавчої служби м.Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві накладено арешт на все нерухоме майно [PERSON] , номер запису обтяження: 14161322; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 29250556 від 14 квітня 2016 року. Документи, подані для державної реєстрації: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: [NUMBER], виданий 23 березня 2015 року, видавник: Відділ державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції в м.Києві. Позивач звернулась до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) із заявою про заняття арешту та надання постанови про завершення виконавчого провадження, оскільки із витягом з автоматизованої системи виконавчого провадження 09 серпня 2016 року було відкрито виконавче провадження №АСВП [NUMBER], боржник - [PERSON] , стягувач - ПАТ КБ «ПриватБанк», яке станом на день подання заяви завершено. Представник позивача вказує, що інформацію про виконавче провадження [NUMBER], на підставі якого накладено арешт на все майно чоловіка позивача, відсутня в АСВП. Також зазначає, що існування арешту на все нерухоме майно, в тому числі на квартиру [ADDRESS] , порушує право позивача щодо володіння, користування майном, а також чинить перешкоди в його розпорядженні, оскільки позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 13 листопада 2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 25 грудня 2023 року до суду від АТ КБ «ПриватБанк» надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки матеріали позовної заяви не містять жодних доказів, що арешт було накладено АТ КБ «ПриватБанк», крім того, позивач не надав до суду належних та допустимих доказів порушення його прав. Вважає, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, що є самостійною підставою для відмови в його задоволенні. Оскільки жодних протизаконних дій відповідач не вчинив, підстави для задоволення позову відсутні. Третя особа не скористалась своїм правом на подання заяви по суті справи. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 04 січня 2024 року відмовлено у задоволені клопотання відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про заміну неналежного відповідача належними відповідачем. Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, розглянувши подані документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані докази та повідомлені обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадженням, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи та прийняті судом, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до таких висновків. Судом установлено, що згідно свідоцтва про шлюб [PERSON] [INFO] уклала шлюб з [PERSON] . [INFO] чоловік позивача - [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). З листа приватного нотаріуса від 30 квітня 2024 року, вих.№5/02-14 вбачається, що в провадженні приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Павленко Л.В. знаходиться спадкова справа №1/2022, заведена після померлого [INFO] [PERSON] , спадкоємцем якого є його дружина [PERSON] . Як убачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, за [PERSON] зареєстровано право власності на частину квартири за адресою: [ADDRESS] . Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта [PERSON] за № 350948689 від 18 жовтня 2023 року у спеціальному розділі містяться записи про обтяження: номер запису обтяження: 9319778, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 20572596 від 08 квітня 2015 року, документи подані для державної реєстрації: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: [NUMBER], виданий 23.03.2015, видавник: ВДВС Дніпровського РУЮ; номер запису обтяження: 14161322, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 29250556 від 14 квітня 2016 року, документи подані для державної реєстрації: постанова серія та номер: [NUMBER], видний 23.03.2015, видавник: Відділ державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції в м.Києві. 19 червня 2023 року Дніпровського ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) надано відповідь № 70720 на звернення позивача, в якій зазначено, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження відносно [PERSON] . Суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру (ч. 3 ст. 3 Закону України «Про доступ до судових рішень»). Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 20 серпня 2014 року у справі №755/15709/14-ц за позовною заявою АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, стягнуто з [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором б/н від 02.03.2011 р. у розмірі 15049,61 грн та судовий збір у сумі 243,60 грн. Згідно Інформації про виконавче провадження [NUMBER], на виконанні Дніпровського ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 755/15709/14-ц, виданого Дніпровським районним судом міста Києва, стягувачем за яким є АТ КБ «ПриватБанк», боржником - [PERSON] , в межах якого 23 березня 2015 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, виконавчий документ повернуто стягувачу постановою від 23 березня 2016 року. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19). У частині першій статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства (п. 28 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 450/1411/16 (провадження № 14-477цс19). Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу). Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з вимогами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. У частині першій статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). У частині першій статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент пред`явлення цього позову) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Тлумачення статті 391 ЦК України свідчить, що негаторний позов - це вимога власника (співвласника) про усунення перешкод. Тобто негаторний позов подається з метою усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном, тобто припинення неправомірних дій, не пов`язаних з порушенням володіння. Негаторний позов може вчинятися тоді, коли майно не вибуває з володіння власника, тобто при порушенні насамперед такої правомочностей власника, як користування та розпорядження своїм майном (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2022 року у справі № 725/7187/19 (провадження № 61-11615сво20). Належним відповідачем у негаторному позові є особа, яка неправомірно перешкоджає власнику (співвласнику) користуватися та розпоряджатися своїм майном. Тому для задоволення вимог власника необхідно встановити факт об`єктивно існуючих неправомірних перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 вересня 2022 року в справі № 545/1994/16-ц (провадження № 61-7605св21)). Велика Палата Верховного Суду зауважує, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна (п. 48 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року в справі 755/6302/19 (провадження № 61-11244св20) зроблено висновок, що: «позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 грудня 2021 року у справі № 486/1270/20 (провадження № 61-9691св21) зазначено: «у справі, що переглядається, суди встановили, що [PERSON] є власником нерухомого майна, на яке державним виконавцем накладено арешт у межах виконавчого провадження, учасником якого позивач не є. При цьому з заявою про заміну сторони виконавчого провадження МТСБУ в установленому законом порядку не зверталося. Оскільки відсутні підстави для залишення арешту, накладеного на майно позивача, вимог до якого МТСБУ не пред`являло, суди зробили правильний висновок про наявність правових підстав для задоволення позову [PERSON] у порядку частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 липня 2023 року у справі № 214/2305/20 (провадження № 61-19730св21) зазначено: «арешт на спірний будинок було накладено органом виконавчої служби у 2015 році, на момент звернення до суду з цим позовом та вирішення спору виконавче провадження не здійснюється, стягувач не надав доказів повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання, не порушує питання про заміну сторони у зобов`язанні правонаступником. Заперечуючи проти позову, АТ КБ «ПриватБанк» у червні 2020 року подало до суду відзив, в якому зазначило про одночасне пред`явлення вимоги кредитора до спадкоємців боржника. 15 липня 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» шляхом подання до органів нотаріату пред`явило вимоги кредитора до спадкоємців боржника відповідно до статті 1281 ЦК України (а. с. 104-106). Оскільки виконавче провадження № [NUMBER] не здійснюється, арешт у вказаному провадженні на спірний будинок було накладено органом виконавчої служби у 2015 році, строк для повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання на момент вирішення спору та ухвалення рішення судом першої інстанції пропущено, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що обтяження - (арешт) будинку перешкоджає позивачу в оформленні спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON], а тому позов підлягає задоволенню. Верховний Суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції. Враховуючи правові підстави позову, а також те, що предметом позову є зняття арешту з майна боржника, який помер, накладеного в межах виконавчого провадження під час виконання судового рішення, взявши до уваги те, що позов про зняття арешту з майна поданий не учасником виконавчого провадження, а спадкоємцем, який позбавлений можливості оформити право власності у порядку спадкування за заповітом, що вказує про порушення його прав та необхідність їх захисту, позов у цій справі підлягає задоволенню». Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги (ст. 13 ЦПК України). Диспозитивність - один з базових принципів судочинства,

Outcome: approved