Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-11 00:00:00

У червні 2024 року представник [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" (далі по тексту - відповідач), відповідно до якого просить суд стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 11 319,23 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.07.2011 року між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк» укладено кредитний договір № 005-20500-190711. В подальшому, ПАТ «Дельта Банк» на підставі Договору відступлення прав вимоги № 2240/К від 07.05.2020 року відступив права вимоги ТОВ «Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів». 05.04.2021 року приватним нотаріусом КМНО Остапенком Є.М. було вчинено виконавчий напис за № 17763 про стягнення з позивача на користь відповідача, в тому числі: заборгованість за сумою кредиту - 8 814,30 грн., заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 2 504,93 грн.. а також витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису в розмірі 50,00 грн. Загальна сума - 11 369, 23 грн. Приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Амельченком В.П. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження [NUMBER] від 17.05.2021 року за вказаним виконавчим написом, звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи позивача. 14.12.2021 року Харківський національний університет радіоелектроніки повідомив приватного виконавця Амельченка В.П. про виконання вищезазначеної постанови - здійснено відрахування з заробітної плати позивача у розмірі суми боргу, яка складає 12775 грн. 15 коп. В свою чергу, рішенням Шевченківського районного суду міста Києва по справі № 761/22904/21 виконавчий напис нотаріуса за № 17763 було визнано таким, що не підлягає виконанню. Отже, правові підстави набуття відповідачем грошових коштів у сумі 11369,23 грн. відпадають, а тому отримані відповідачем кошти підлягають поверненню позивачу відповідно до статті 1212 ЦК України. Ухвалою суду від 27.06.2024 року відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження ез повідомлення (виклику) сторін. 15.07.2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову, оскільки після оскарження виконавчого напису і визнання його таким, що не підлягає виконанню, 31.08.2023 року боржник самостійно у добровільному порядку сплатив 700 грн. у рахунок повного погашення заборгованості, тим самим повністю визнав борг та суму заборгованості, визнав стягнуті кошти як не безпідставно набуті, а такі, що зараховані в рахунок погашення заборгованості. 30.07.2024 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача наголосив увагу на тому, що набуття відповідачем коштів в розмірі 11 369,23 грн. на підставі виконавчого напису №17763 від 05.04.2021 року, є безпідставним, оскільки після набрання законної сили рішення по справі № 761/22904/21 правова підстава відпала. Заперечення на відповідь на відзив до суду не надходили. Відповідно до ч.5 ст.247 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При цьому, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст.178 ЦПК України, після закінчення строків для надання сторонами відповідних заяв по суті справи, визначених в ухвалі про відкриття. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 01.04.2022 року у справі №761/22904/21 задоволено позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" шляхом визнання виконавчого напису № 17763 від 05.04.2021 року, таким, що не підлягає виконанню. Дане рішення набрало законної сили 03.05.2022 року. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановленні рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В свою чергу, приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Амельченком В.П. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження [NUMBER] від 17.05.2021 року за вказаним виконавчим написом. Судом встановлено, що в рамках вказаного виконавчого провадження з позивача була утримана і перерахована сума боргу, яка складає 12 775,15 грн., що підтверджено листом від 14.12.2021 року №13/17-1190, звітом про здійснені відрахування та виплати. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.1212 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом. Наведене в сукупності свідчить, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна слід дійти висновку й у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Вищенаведене дозволяє суду дійти висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав). Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі. Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникненні обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Саме такої правової позиції дотримується Верховний Суд у своїх постановах від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20, від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18, від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18. Суд зауважує, що саме з урахуванням рішення суду, що набрало законної сили, позивач звернувся із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" про стягнення безпідставно набутих коштів в розмірі 11 319,23 грн. на підставі статті 1212 ЦК України маючи легітимні очікування (захист довіри) щодо захисту свого порушеного права. Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача про те, що 31.08.2023 боржник самостійно у добровільному порядку було доплачено 700 грн. у рахунок повного погашення заборгованості, тим самим повністю визнав борг та суму заборгованості, оскільки сплата позивачем на користь відповідача коштів у зазначеному розмірі здійснювалась не за виконавчим написом, а за відповідним кредитним договором, а тому обставини наявності або відсутності заборгованості позивача перед відповідачем за таким кредитним договором можуть бути предметом окремого судового розгляду. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У відповідності до ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч.ч.1, 7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року, принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. З огляду на викладене, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що заявлена позовна вимога ґрунтується на вимогах закону, тому слід позов задовольнити в повному обсязі. Згідно із статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved