Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-18 00:00:00

20 серпня 2024 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що [INFO] помер чоловік позивачки [PERSON] , який на момент смерті був зареєстрований та проживав в [ADDRESS] разом з нею. За життя [PERSON] заповіту не склав. Під час шлюбу, вона разом з [PERSON] побудували житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] , проте будинок вони в експлуатацію не ввели та не оформили правовстановлюючі документи на нього. Інших спадкоємців, окрім позивача, [PERSON] не має. З питання оформлення права власності на вказаний житловий будинок позивач звернулась до приватного нотаріуса Чернігівського районного нотаріального округу Чернігівської області Пономаренка Є.П., однак нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право власності та свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів на домоволодіння. Посилаючись на положення ст. 60 СК України та ст.ст. 1216, 1258 та 1261 ЦК України, просить визнати за нею право власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя - житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , та право власності на 1/2 частину вищевказаного домоволодіння в порядку спадкування після померлого [INFO] чоловіка [PERSON] . Ухвалою суду від 21.08.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, підготовче засідання призначено на 19.09.2024. Позивач в підготовче судове засідання не з`явилась про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. В позовній заяві просила справу розглядати за її відсутності. Відповідач Куликівська селищна рада надала відзив на позовну заяву, в якому вказує про повне визнання позовних вимог, просить справу розглянути за відсутності представника Куликівської селищної ради. Третя особа, приватний нотаріус Чернігівського районного нотаріального округу Чернігівської області Пономаренко Є.П. надав клопотання про розгляду справи за його відсутності. Згідно ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Відповідно до ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за результатами підготовчого судового засідання за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши заяви по суті справи, письмові докази надані сторонами та матеріали спадкової справи № 242/2011 до майна померлого [INFO] [PERSON] , судом встановлені наступні фактичні обставини та правовідносини, які існують між сторонами. [PERSON] з позивачкою перебували в зареєстрованому шлюбі з 29 січня 1957 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, серії [NUMBER] (а.с. 8). [INFO] [PERSON] помер (а.с. 7). Згідно довідки Куликівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області № 201 від 2.07.2024, [PERSON] , який помер [INFO] , був зареєстрований та проживав з дружиною- [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). За життя [PERSON] заповіту не склав (а.с.52). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить 1/2 частина домоволодіння, що розташоване в [ADDRESS] . Відповідно до витягу з погосподарських книги за 1991 - 2025 роки Горбівської сільської ради головою домогосподарства по [ADDRESS] був [PERSON] , а після його смерті - [PERSON] (а.с. 10-16). Згідно технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами домоволодіння по [ADDRESS] складається з житлового будинку (А-1, а-1,а2,а1), сараю ( Б,В) (а.с. 36-38). Вищевказані будівлі та споруди були побудовані в 1960 році під час перебування позивача та померлого [PERSON] в шлюбі. За життя позивач та померлий [PERSON] не ввели вказаний вище будинок з надвірними будівлями та спорудами в експлуатацію та не оформили правовстановлюючі документи на нього. Згідно довідки ТОВ « Трудовий колектив Чернігівського обласного бюро технічної інвентаризації» від 24.06.2024 № 632 станом на 31 грудня 2012 року право власності на житловий будинок [ADDRESS] не зареєстровано (а.с. 24). Відомостей щодо самочинного будівництва суду не надано. Постановою Верховної Ради України від 17 липня 2020 року № 807-IX «Про утворення та ліквідацію районів» в Чернігівській області ліквідовано Куликівський район та одночасно утворено Чернігівський район (з адміністративним центром у місті Чернігів) у складі територій, в тому числі, Куликівської селищної територіальної громади, затвердженої Кабінетом Міністрів України. Спадкоємцями за законом після померлого [PERSON] є дружина спадкодавця - позивач [PERSON] .. Відомості щодо інших осіб, які б претендували на спадщину, в тому числі на обов`язкову частку у спадщині, спадкова справа не містить. Позивач [PERSON] прийняла спадщину після померлого чоловіка, подавши відповідну заяву приватному нотаріусу , на підставі якої було заведено спадкову справу (а.с. 41). В той же час, нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] у зв`язку з відсутністю належним чином оформленого документа, що посвідчує право власності спадкодавця на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами (а.с.26). Досліджені докази суперечностей не містять та оцінюються судом як достовірні. Згідно зі ст.ст. 55, 124 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. За загальним правилом, дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01.01.2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК застосовуються в частині лише тих прав та обов`язків, що виникли після набрання ними чинності. Ці права і обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК. Отже, правовий режим майна подружжя регулюється нормативними актами, які були чинними на момент створення або придбання такого майна. Майнові відносини, які виникли між померлим та позивачкою після реєстрації шлюбу на момент придбання житлового будинку з надвірними спорудами, регулювались Кодексом про шлюб та сім`ю Української РСР, статтею 22 якого майно нажите подружжям за час шлюбу визнавалось спільною сумісною власністю. Як встановлено судом з досліджених доказів, будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] було побудовано під час перебування спадкодавця [PERSON] та позивачки у зареєстрованому шлюбі. Отже, вищевказане домоволодіння, яке входить до складу спадщини, належало спадкодавцю та позивачці на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст.ст. 370, 372 ЦК України, ст. 70 СК України, у випадку виділу частки або поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Докази наявності рішення суду або домовленості між позивачем та померлим [PERSON] які б по іншому визначали їх частки у праві спільної сумісної власності, суду не надано. Таким чином, суд вважає доведеним, що позивачу на праві власності належить 1/2 частина домоволодіння, яке розташоване по [ADDRESS] , тому позовні вимоги позивача про визнання за нею частки у спільному майні подружжя є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Що стосується вимоги про визнання за позивачем права власності на 1/2 частку вищевказаного домоволодіння в порядку спадкування за законом після померлого [PERSON] суд зауважує на наступне. Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України, визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Згідно статті 1223 ЦК України, у разі відсутності у разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України) Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Враховуючи, що позивач постійно проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вона фактично прийняла спадщину після померлого чоловіка. Спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом (ч. 1 ст. 1274 ЦК України) Згідно ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-IV (далі - Закон № 1952-IV), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно зі ст. 3 вказаного Закону, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, та Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом № 1952-IV. Згідно п. 6 вищевказаної Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР не підлягали реєстрації будинки та домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Тобто, якщо будинок було побудовано в сільській місцевості, він не підлягав державній реєстрації та на нього не виготовлялась документація про право власності. Відповідно до ст.ст. 25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства юстиції України №19- 32/319, від 21.02.2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилась і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом № 1952-IV України, спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав. Згідно п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону № 1952-IV). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна. Спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону № 1952-IV). Згідно п.п. 4.15, п. 4, глави 10 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Відповідно до п. 3, глави 7 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, документи, на підставі яких вчинено нотаріальну дію, та документи або копії (витяги) з них, необхідні для вчинення нотаріальної дії, обов`язково долучаються до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса. Як встановлено судом, позивачу та померлому [PERSON] на праві спільної сумісної власності належало домоволодіння [ADDRESS] . Спадкоємцем за законом першої черги до майна [PERSON] є позивачка, яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину після померлого чоловіка [PERSON] .. Разом з тим, позивачка позбавлена можливості оформити своє право на нерухоме майно у нотаріуса у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на майно та через відсутність державної реєстрації цього нерухомого майна, що і стало підставою для звернення її до суду. Визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких умов, враховуючи, що домоволодіння за адресою: Чернігівська область, Чернігівський район, було побудоване в період зареєстрованого шлюбу [PERSON] та [PERSON] , але за життя не ввели його в експлуатацію та не отримали правовстановлюючі документи на нього, позивачу та спадкодавцю належить право власності на 1/2 частину цього домоволодіння кожному, позивач прийняла спадщину після померлого чоловіка [PERSON] , до складу якої входить інша 1/2 частина цього домоволодіння, суд вважає за можливе позов задовольнити та визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: будинок [ADDRESS] в цілому. На підставі викладеного,

Outcome: approved