Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-18 00:00:00

Заявник звернувся до суду із вищевказаною заявою. \~ Стверджує\~ ,що23.08.2017 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб. Під час шлюбу народився син [PERSON] [INFO] . Проте , сімейні стосунки між ними погіршились. Припинили сімейні відносини та не ведуть сімейне господарство та побут. Вказує , що між ними досягнуто згоди стосовно участі у вихованні та утриманні спільного сина , про що свідчить договір про визначення місця проживання дитини , умов утримання та участі батьків у її вихованні. Відповідно до вищезазначеного договору , син [PERSON] буде проживати разом із батьком [PERSON] на самостійному та одноособовому вихованні , на повному утриманні , забезпеченні та опікунстві. На підставі викладеного просить суд встановити факт , що батько [PERSON] [INFO] здійснює самостійне виховання та повне фінансове утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . У судовому засіданні заявник [PERSON] вказав , що підтримує вимоги та підтвердив факт , що він самостійно виховує та утримує сина [PERSON] . Вказав , що рішенням суду шлюб між ним та [PERSON] розірвано. Син проживає разом з ним протягом останнього року після фактичного припинення шлюбних відносин з [PERSON] . Матір дитини проживає окремо. Заінтересована особа [PERSON] у судовому засіданні вказала, що після розриву стосунків з [PERSON] , їх спільний син залишився проживати з батьком та перебуває на його самостійному вихованні та утриманні. Такий спосіб виховання дитини , зумовлений вибором самого малолітнього сина [PERSON] . Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] вказала , що знайома з [PERSON] понад 10 років. Стверджує що [PERSON] є врізцевим батьком , займається вихованням та утриманням свого сина [PERSON] , возить його на гуртки . Мати дитини проживає окремо від них. Спостерігає факт самостійного виховання [PERSON] сина більше року.Аналогічні письмові пояснення [PERSON] містяться у матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку учасників процесу , встановивши факти і відповідні їм правовідносини, суд дійшов наступних висновків. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. ( ч.1 ст .82 ЦПК України). Суд не має сумніву , щодо достовірності обставин , які визнаються усіма учасниками справи. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч.1\~ст.293 ЦПК України). Суд, розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів, наданих заявниками , а відтак, дійшов висновку, що вимоги заяви підлягають задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про одруження , між заявниками 23.08.2017 року укладено шлюб. Відповідно до рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 26.08.2024 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього сина [PERSON] [INFO] . Відповідно до нотаріально посвідченого договору про визначення місця проживання дитини , за взаємною згодою обох батьків , їх спільний син [PERSON] [INFO] проживатиме разом із батьком [PERSON] на його самостійному вихованні та утриманні . Згідно довідки закладу дошкільної освіти комбінованого типу № 54 «Зернятко » , [PERSON] відвідує даний заклад дошкільної освіти . Дитину у садочок приводить та забирає його батько [PERSON] , який постійно відвідує батьківські збори , цікавиться успіхами дитини. Відповідно до довідки лікаря-педіатра НКП « Міська поліклініка» Н.О. Соцької за медичною допомогою в поліклініку з дитиною [PERSON] звертається його батько [PERSON] . Згідно довідки ФОП [PERSON] , [PERSON] відвідує навчально- розвивальний центр «Академія геніїв» . На заняття сина регулярно приводить батько [PERSON] , який цікавиться успіхами сина та виконує з ним домашні завдання. Згідно витягу з інформаційно-аналітичної системи [PERSON] до кримінальної відповідальності не притягувався , незнятої чи непогашеної судимостей немає. Матеріали справи містять письмові пояснення свідка [PERSON] , яка вказала, що працює помічником вихователя у ЗДО № 54 « Зернятко». Даний заклад відвідує малолітній [PERSON] . Стверджує , що дитину у садок завжди приводить та забирає його батько [PERSON] . Матері майже не бачила. На її думку , [PERSON] відповідальний батько , який займається вихованням свого сина. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. При цьому, згідно зі\~ст. 160 СК України\~місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Відповідно до\~ст. 157 Сімейного Кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Крім того , відповідно до положень ч.4 ст. 157 СК України- \~батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Нормами ч 1, ч. 2\~ст. 161 СК України\~передбачено, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей (ч. 3\~ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства"). Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні». Право на свободу вибору місця проживання кожному гарантоване\~ст. 33 Конституції України. Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі "М.С. проти України" наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. При цьому, згідно зі\~ст. 160 СК України\~місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Відповідно до\~ст. 157 Сімейного Кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно з п. 2 ч. 1\~ст. 315 ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. Згідно\~ч.2\~ст.315 ЦПК України\~у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено та у судовому засіданні підтверджено те, що спільний син сторін проживає разом батьком та перебуває на його самостійному вихованні та утриманні. Він створив всі умови для проживання дитини , здійснює опіку над нею , доглядає та піклується про стан його здоров`я. Судом встановлено та сторонами не заперечувалось , що вони тривалий час проживають окремо, мати дитини залишила сина на самостійне виховання та утримання батьку . Враховуючи всі\~обставини справи\~в сукупності,\~з огляду\~на визначений\~Декларацією прав\~дитини принцип,\~діючи винятково\~в інтересах\~дитини ,\~враховуючи її\~ вік\~ ,\~приймаючи до\~уваги особисті\~якості матері\~та батька,\~ставлення батьків\~до виконання\~своїх батьківських\~обов`язків,\~нотаріально завірений\~договір між\~батьками щодо\~здійснення батьківських\~прав та\~визначення місця\~проживання дитни\~,\~ \~інші обставини,\~суд вважає що заява\~ підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved