Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-15 00:00:00

07 серпня 2023 року позивач звернулась у Рівненський міський суд Рівненської області з позовною заявою до [PERSON] , в якій просила: 1.Визначити місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . 2.Визначити порядок участі батьків у вихованні дітей [PERSON] та [PERSON] (графік побачень, спілкування, участі у вихованні, тощо). 3.У разі визначення місця проживання молодшої дитини [PERSON] з нею, зобов`язати відповідача приймати участь у вихованні дітей на таких умовах: -за виявленням бажання старшої дитини [PERSON] , спілкування з батьком встановлюється за власним бажанням дитини та батька; -за виявленим бажанням молодшої дитини [PERSON] його спілкування з батьком встановити наступним обов`язковим графіком: щотижня з п`ятниці 19:00 год. до неділі 19:00 год.; один повний місяць літніх канікул; одні зимові або весняні канікули; дні св`яткування Пасхи або Різдва та дні народження. 4.Покласти на відповідача в повному обсязі обов`язки у вихованні старшої дитини [PERSON] під час його навчального процесу в Коледжі та молодшої дитини [PERSON] під час його навчального процесу в Школі, зокрема проводити повну оплату навчального процесу, участь у батьківських зборах, забезпечення кишеньковими грошима, оплату, контроль та участь у додаткових заняттях дітей, покупку необхідних речей, засобів та інвентарю необхідного під час навчального процесу дітей. 5.Покласти на відповідача повну оплату медичного та профілактичного лікування дітей за необхідності. 6.Всі інші дії, щодо участі у вихованні дітей покласти на неї, позивача. 7.Зобов`язати відповідача погоджувати особисто з нею, позивачем час спілкування з дітьми поза межами обов`язкового графіку. В поданій заяву, в обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що 11 травня 2007 року поміж нею та відповідачем був укладений шлюб. Під час перебування у шлюбі [INFO] в них народилась дитина [PERSON] . 06 жовтня 2009 року шлюб поміж нею та відповідачем був розірваний. Після розірвання шлюбу, через деякий час вони з відповідачем примирилися та в період з 01 серпня 2010 року по 01 лютого 2022 року проживали разом без реєстрації шлюбу. [INFO] в них народилась друга дитина [PERSON] . З лютого 2022 року вона з дітьми проживає окремо у найманому житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] . В неї, [PERSON] постійно виникають конфлікти та сварки з дітьми щодо місця проживання молодшої дитини та участі відповідача у вихованні обох дітей. Відповідач говорить дітям, що забере їх проживати до себе, однак відмовляється систематично проводити з ними час, ігнорує їх бажання бути з ним разом. Свої відмови пояснює зайнятістю на роботі. За таких обставин, з лютого 2022 року не виконує та не здійснює свої обов`язки в повному обсязі по вихованню та догляду за дітьми. Його роль обмежується лише аліментами в розмірі 4500 грн. на двох дітей та кишеньковими грошима, які він перераховує на банківські картки дітей. Оскільки, орган опіки та піклування не зміг вирішити вищеописаний спір вона вимушене звернутися за його розв`язанням до суду. 28 серпня 2023 року справа за вищезазначеною позовною заявою була направлено до Рівненського районного суду Рівненської області за підсудністю. 08 вересня 2023 року позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дітей та способу участі батьків у виконанні своїх прав і обов`язків щодо виховання дітей була прийнята Рівненським районним судом Рівненської області до розгляду за правилами загального позовного провадження. 25 жовтня 2023 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву [PERSON] , відповідно до якого позов визнає частково, просить встановити графік зустрічі з молодшим сином через вихідні з суботи 19:00 год. до неділі 17:00 год., два тижні літніх канікул, перший день Пасхи з 12:00 год. до 17:00 год. другого дня Пасхи, у разі, якщо син не заперечує під час його днів народження. Поряд з цим, в задоволенні іншої частини позовних вимог просить відмовити. В обґрунтування заперечень відповідач посилається на те, що діти постійно проживають з позивачем, він цьому не перешкоджає та не оспорює. По мірі можливого забезпечує дітей та проводить з ними час. Під час підготовчого засідання позивач розмір позовних вимог зменшила та уточнила їх, а саме просить: - визначити місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом із нею за адресою; [ADDRESS] ; - визначити порядок участі відповідача у вихованні [PERSON] шляхом зобов`язання батька, за погодженням із дитиною, проводити час з дитиною в період з 19 год. 00 хв. п`ятниці по 19 год. 00 хв. неділі через тиждень на протязі цілого року, повний один місяць літніх канікул та, на вибір весняні чи осінні канікули. Під час розгляду справи по суті позивач уточнені позовні вимоги підтримала, пославшись на обґрунтування викладені в позові просила їх задоволити. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, уповноважив представляти свої інтереси представника адвоката Іовчик О.А. В судовому засіданні представник відповідача адвокат Іовчик О.А. позицію довірителя, викладену у відзиві на позовну заяву, підтримала, просила позов задоволити частково. Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, явку представника в судове засідання не забезпечила. Представник служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради подала до суду заяву в якій повідомила, що оскільки старша дитина досягла 14 річного віку і вона самостійно визначає своє місце проживання, а менша дитина проживає з матір`ю (позивачем) і цьому не заперечує та не перешкоджає батько (відповідач), спір між батьками щодо місця проживання дітей відсутній, а відповідно Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, як орган опіки та піклування не має змоги надати відповідний висновок щодо розв`язання неіснуючого спору. Поряд з цим, представник Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради просила розгляд справи проводити без її участі. Суд, з`ясовуючи в судовому засіданні думку малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] щодо бажаного ним місця проживання та участі батьків у його житті встановив, що дитина постійно проживає з матір`ю. Кожного дня спілкується по телефону з батьком, періодично, коли того бажає дитина та має змогу батько, вони зустрічаються та проводять час разом, це буває майже кожного тижня. Він не хоче, щоб був встановлений якийсь обов`язковий графік його зустрічей з батьком та матір`ю, хоче зустрічатися з батьком коли у нього буде бажання, а у батька можливість. Ознайомившись із позовною заявою та відзивом на неї, заслухавши вступне слово позивача, представника відповідача та думку малолітньої дитини [PERSON] , дослідивши надані сторонами докази, суд дійшов наступного висновку. Сторони є батьками двох дітей, неповнолітнього [PERSON] , [INFO] та малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02 листопада 2007 року, копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 18 серпня 2011 року та копією свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] від 13 липня 2022 року (а.с. 4, 5, 7). Відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч.3 ст.11 Закону України "Про охорону дитинства", ст.141 СК України). Згідно зі ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до ч.1 ст.18, ч.1 ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частин першої, другої ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Малолітній [PERSON] постійно проживає разом з матір`ю в квартирі по [ADDRESS] , що підтверджено сторонами та копією довідки №43184 про склад зареєстрованих осіб у житловому приміщенні від 17 жовтня 2022 року (а.с. 6). Задоволення позову про визначення місця проживання дитини з одним із батьків може бути ухвалено лише якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, тобто за наявності між ними такого спору. Встановлені судом обставини безспірного проживання малолітнього [PERSON] з матір`ю, які визнаються сторонами та підтверджені самою дитиною, свідчать про те, що сторонами добровільно у досудовому порядку визначено місце проживання дитини з матір`ю, а доводи позивача про існування невизначеності у правах і обов`язках сторін щодо місця проживання суд вважає недоведеними. Вирішуючи позовну вимогу щодо порядку участі відповідача у вихованні малолітнього сина [PERSON] суд виходить з наступного. Так, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, відповідно до ст.157 СК України, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст.159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В силу положень вищеописаних норм суд уповноважений визначати спосіб участі батьків у вихованні дитини лише у випадку якщо той з батьків з ким проживає дитина чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, тобто порушує права останнього. Зважаючи на те, що сторонами визнано та підтверджено самою дитиною [PERSON] , що останній вільно спілкується та бачиться із батьком, який проживає окремо дають підставу суду вважати, що жодні права позивача та відповідача щодо участі у вихованні вказаної дитини не порушені. Враховуючи ту обставину, що право позивача та відповідача на участь у вихованні малолітнього сина [PERSON] не порушене та приймаючи до уваги позицію самої дитини, яка висловила бажання бачитися з батьком (відповідачем), який проживає окремо у зручний для них обох час, а не по чітко визначеному судом графіку, суд приходить до переконання про відсутність підстав для встановлення такого графіку, що на думку буде відповідати інтересам дитини і батьків. Відповідно до положень ст.15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Крім того, положеннями ст.2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 ст.6 Конвенції по захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Встановлені на час розгляду справи обставини відсутності порушеного, невизнаного або оспорюваного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду від 22 березня 2023 року в справі №509/5080/18). З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що в задоволені позову слід відмовити з підстав відсутності порушеного, невизнаного або оспорюваного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed