Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-22 00:00:00

11.06.2024 представник позивача Мостовенко О.І., в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами. Згідно зі статтею 33 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) автоматизованою системою документообігу суду, з урахуванням положень статей 36, 37 ЦПК України, було визначено головуючого суддю Брюховецького О.Ю. та передано йому вказану справу. В обґрунтування позову зазначено, що директор ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу в розмірі 82993 гривень 26 копійок за договором про споживчий кредит. Свої вимоги мотивував тим, що між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №630945532 від 23.06.2018 та кредитний договір №630834405 від 07.02.2018. 17.05.2021 між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Флексіс» було укладено договір факторингу №2, відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило на користь ТОВ «ФК «Флексіс» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами. 18.05.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 18-05/2021, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до Боржників за Кредитними договорами. У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до Боржників за кредитними договорами Товариству з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до Договору відступлення права вимоги N? 10-01/2023 від 10.01.2023, у тому числі за кредитним договором №630945532 від 23.06.2018 та кредитним договором №630834405 від 07.02.2018 укладеними між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] . Так, 23.06.2018 р. між відповідачем [PERSON] та АТ «Альфа-Банк» шляхом підписання Оферти на укладання про надання кредиту №630945532, відповідно до умов якого, Банк зобов?язався надати відповідачу кредит у сумі 200 000,00 грн., а останній зобов?язався повернути використану суму в строк до 23.06.2020 р. та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 26 %. Крім того, 07.02.2018 р. між відповідачем [PERSON] та АТ «Альфа-Банк» шляхом підписання Оферти на укладання про надання кредиту №630834405 відповідно до умов якого, Банк зобов?язався надати відповідачу кредит у сумі 200 000,00 грн., а останній зобов?язався повернути використану суму в строк до 07.02.2021 р. та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 39,99 %. Враховуючи викладене та посилаючись на приписи діючого законодавства, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитними договорами у розмірі 82993,26 гривень, понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 3028,00 гривень, та понесені витрати на правову допомогу в розмірі 17000,00 гривень. Савранський районний суд Одеської області ухвалою від 12.06.2024 прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження по цивільній справі за позовною заявою представника позивача ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін 15.07.2024 за наявними у ній матеріалами; запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення їй даної ухвали подати відзив на позовну заяву, а також всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Одночасно сторонам було роз`яснено, що відповідно до частини 5 статті 279\~Цивільного процесуального\~кодексу України (далі ЦПК України) за клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, та зазначено строки подання такого клопотання. 15.07.2024 відповідач в судове засідання не з`явився та в суду відсутні відомості про його належне сповіщення. Таким чином, слухання справи відкладено на 23.09.2024. 01.08.2024 до суду надійшло клопотання представника позивача про долучення доказів (а.с.46-50). Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення розгляду справи. Представник позивача в судове засідання не з`явився, проте в позовній заяві просив розгляд справи провести без його участі. Крім того, представник позивача не заперечував проти ухвалення судом заочного рішення. 23.09.2024 відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно, однак до суду повернувся конверт з відміткою Укрпошти про «відсутність адресата за вказаною адресою» (а.с.). Перешкод для здійснення розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами судом не встановлено. Відтак, відповідач вважається належним чином повідомленим про розгляд справи. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від будь-якої зі сторін до суду не надійшло, а, відтак, відповідно до вимог частини 5 статті 279 ЦПК України, суд вважає можливим розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами. Правом на подачу відзиву на позовну заяву у встановлений законом строк відповідач не скористалася. Згідно з частиною 8 статті 178\~ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до частини 2 статті 247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. За приписами статті 263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79\~ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких в учасників справи виникає спір. Доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61,). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, § 123). Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36). Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків. Суд встановив,\~що між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №630945532, відповідно до умов якого, Банк зобов?язався надати відповідачу кредит у сумі 200 000,00 грн. Згідно пункту 2.1.1 анкети заяви вбачається, що відповідач підтвердив акцепт та укладення договору між ним та ПАТ «Альфа-Банк» (а.с.9). Згідно умов надання кредитної лінії вбачається, що ліміт кредитної лінії становить 200000 грн. процентна ставка за користування коштами становить 26% річних (а.с. 9-на звороті). Матеріали справи містять укладену угоду між відповідачем на ПАТ «Альфа банк» про використання власноручного підпису клієнта (а.с. 11 на звороті). З паспорту споживчого кредиту вбачається, що строк кредитування становить 12 місяців ( а.с.12). Відповідно до виписки по рахунку термін сплати по кредиту встановлено 21.10.2023 (а.с.28). Як вбачається з розрахунку заборгованості відповідача перед АТ «Сенс Банк» по кредиту №630945532 становить 40733,66 грн. (а.с.60) Згідно розрахунку заборгованості [PERSON] перед ТОВ «Вердикт Капітал» станом на 10.01.2023 становить 46273,92 грн. (а.с.61). Згідно розрахунку заборгованості [PERSON] перед ТОВ «Коллект Центр» станом на 10.05.2024 становить 46273,92 грн. (а.с.63). Крім того, судом встановлено, що АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №630945532, відповідно до умов якого, Банк зобов?язався надати відповідачу кредит у сумі 200 000,00 грн. процентна ставка користування коштами становить 39,99% річних (а.с.6). Згідно пункту 2.1.1 анкети заяви вбачається, що відповідач підтвердив акцепт та укладення договору між ним та ПАТ «Альфа-Банк» (а.с.5-на звороті). Згідно умов надання кредитної лінії вбачається, що ліміт кредитної лінії становить 200000 грн. процентна ставка за користування коштами становить 39,99% річних (а.с. 6). Матеріали справи містять укладену угоду між відповідачем на ПАТ «Альфа банк» про використання власноручного підпису клієнта (а.с. 7). З паспорту споживчого кредиту вбачається, що строк кредитування становить 12 місяців ( а.с.8). Відповідно до виписки по рахунку термін сплати по кредиту встановлено 05.11.2023 (а.с.13). Як вбачається з розрахунку заборгованості відповідача перед АТ «Сенс Банк» по кредиту №630945532 становить 40733,66 грн. (а.с.60) Згідно розрахунку заборгованості [PERSON] перед ТОВ «Вердикт Капітал» станом на 10.01.2023 становить 48039,16 грн. (а.с.62). Згідно розрахунку заборгованості [PERSON] перед ТОВ «Коллект Центр» станом на 10.05.2024 становить 48039,16 грн. (а.с.64). 17.05.2021 між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Флексіс» було укладено договір факторингу №2, відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило на користь ТОВ «ФК «Флексіс» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами (а.с.65-67). Згідно додатку 1-1 до договору факторингу №2 від 17.05.2021 ТОВ «Фінансова компанія «Флексі» набуло право вимоги до боржників зокрема до [PERSON] за кредитним договором №630946640 (а.с.69). Крім того, відповідно до витягу з Додатку №1 до Договору факторингу №2 від 17.05.2021 ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» на було право вимоги до боржників зокрема до [PERSON] за кредитним договором №630834405 (а.с.70). 18.05.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 18-05/2021, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до Боржників за Кредитними договорами (а.с.72-74). В свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» згідно Додатку 1-1 до Договору №18-05/21 від 18.05.2021 набуло право вимоги до боржників, зокрема до [PERSON] за кредитним договором №630834405 (а.с.77). Крім того, згідно Додатку 1-1 до Договору №18-05/21 від 18.05.2021 ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги до боржників, зокрема до [PERSON] за кредитним договором №630945532 (а.с.80). В матеріалах справи міститься договір №10-01/2023 про відступлення ТОВ «Вердикт Капітал» та набуття прав вимоги ТОВ «Коллект Центр» від 10.01.2023 ( а.с.81-83). Таким чином, згідно реєстру боржників до договору №10-01/2023 про відступлення прав вимоги ТОВ «Коллект Центр» набуло права вимоги до боржників, зокрема до [PERSON] за кредитними договорами №630945532 та №630834405 (а.с.84-85). Згідно реєстру боржників до договору №10-01 про відступлення прав вимоги від 10.01.2023 вбачається, що заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Коллект Центр» за кредитним договором №CCNG-630834405 становить 48039,16 грн. (а.с.87). Крім того, згідно реєстру боржників до договору №10-01 про відступлення прав вимоги від 10.01.2023 вбачається, що заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Коллект Центр» за кредитним договором №ЕКО-630945532 становить 46273,92 грн. (а.с.88). Отже, з моменту отримання права вимоги позивача до відповідача позивачем не здійснювалося нарахування жодних нарахувань, що підтверджується наявними в матеріалах справи розрахунками заборгованості. У відповідності до частини 2\~статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Стаття 207 ЦК України\~вказує, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (в т.ч. електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Пункт 1\~статті 628 ЦК України\~передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612\~ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частина 1 статті 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк. Частиною 1\~статті 625 ЦК України\~передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 1\~статті 1049 ЦК України\~встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику/грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем/ у строк та в порядку, встановлені договором. Частиною 1\~статті 1048 ЦК України\~встановлено, що Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до\~статті 536 ЦК України\~за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно зі\~статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини 1\~статті 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до\~статті 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~статті 516 ЦК України\~заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до\~статті 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що зобов`язання за договорами про споживчі кредити [PERSON] не виконав, доказів погашення заборгованості суду не надав. Таким чином вимоги позивача про стягнення з відповідача суми боргу за кредитним договором №630945532 від 23.06.2018 у розмірі 42168,05 грн., а також - за кредитним договором №630834405 від 07.02.2018 у розмірі 40825,21 грн. ґрунтується на законних підставах та підлягає до задоволення. Відповідно до частини 1\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно вимог частини 3\~статті 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6\~статті 81 ЦПК України\~встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем відповідно до вимог частини 1\~статті 81 ЦПК України\~належним чином доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог щодо стягнення заборгованості. На підставі вказаних норм закону, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності, а також, що відповідач не виконав свої зобов`язання за кредитними договорами про споживчі кредити, не сплатив вищевказану заборгованість в добровільному порядку, відзиву на позовну заяву не пред`явив, суд вважає, що з [PERSON] необхідно стягнути на користь позивача заборгованість за кредитним договором №630945532 від 23.06.2018 у розмірі 42168,05 грн., а також - за кредитним договором №630834405 від 07.02.2018 у розмірі 40825,21 грн., а в загальній сумі 82993,26 грн. При винесенні рішення, суд керується\~статтею 13 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Згідно із частин 1, 3 статті 133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частин 1, 2 статті 137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до пункту 1 частини 2\~статті 141 ЦПК України\~із відповідача слід стягнути судові витрати на користь позивача в розмірі 3028 (три тисячі двадцять всім) гривень 00 копійок. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником позивача надано договір про надання правової допомоги від 02.01.203; копію прайс-листа АО «Лігал Ассістанс» (а.с. 94 на звороті-95); заявку про надання юридичної допомоги №408 від 26.04.2024 року (а.с.96); витяг із Акту № 2 про надання юридичної допомоги від 03.05.2024 року (а.с. 108). Відповідно до\~статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати іншим вид правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, витрати на виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката для здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорара (фіксований розмір , погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення також застосовуються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні характеристики. Гонорар має бути розумним та отримати витрачений адвокатський час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Вбачається зі справи, що адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» було надано 2 години усної консультації з вивченням документів та 4 години складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду (а.с.96). Відповідно до частини 3 статті 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до пункту 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Тобто ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги-це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного Закону). Велика Палата Верховного Суду у справі № 910/12876/19, зауважила, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. При цьому, колегія суддів, звертає увагу на ту обставину, що чинне процесуальне законодавство визначає критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно, суд зазначає, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. Одночасно, колегія суддів зазначає, що відповідно до висновків у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved