Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позову посилався на те, що він є батьком неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Мати дитини [PERSON] , [INFO] , з грудня 2022 року змінила місце проживання і проживає окремо від них з донькою, жодного з покладених законом на батьків обов`язків не виконує, не здійснює виховної, матеріальної або будь-якої іншої участі у вихованні дитини та ухиляється від спілкування з донькою. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Перешкод чи заборони щодо побачень відповідача з дитиною їй ніхто не чинить. Крім того, на теперішній час [PERSON] не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав, про що надала особисту заяву до компетентних органів про те, що вона перебуває за межами України, повертатися не бажає і виконувати свої батьківські обов`язки не буде. На підставі зазначеного, позивач просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно її дитини - доньки [PERSON] , [INFO] , та стягнути з [PERSON] на користь позивача на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення від дня пред`явлення заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, його представник адвокат Сорока Т.В. позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Зокрема пояснила, що відповідач свідомо не спілкується з донькою тривалий час, хоча їй ніхто не перешкоджає в цьому, свої батьківські обов`язки по вихованню та утриманню доньки не виконує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином. Своїм правом надання відзиву на позов не скористалася. Представник третьої особи Проскуріна Є.К. в судовому засіданні підтримала наданий висновок та просила ухвалити рішення з урахуванням останнього, думки дитини та згідно чинного законодавства в інтересах дитини. За клопотанням представника позивача адвоката Сороки Т.В. було допитано свідків. Свідок [PERSON] повідомив суду, що відповідач [PERSON] разом з дітьми виїхала з країни на початку воєнних дій. Більше він її не бачив. Потім діти повернулися до країни, а відповідач ні. Також зазначив, що у [PERSON] були проблеми з вживанням алкоголю. Свідок [PERSON] повідомила, що знає родину [PERSON] три роки. [PERSON] з дітьми виїхала закордон на початку війни, потім діти повернулися, але без матері. [PERSON] виховує та забезпечує батько. Дівчинка не спілкується з матір`ю і не хоче спілкуватися. В судовому засіданні також була заслухана думка дитини [PERSON] , яка повідомила, що це вона разом з братом були ініціаторами процесу позбавлення матері батьківських прав. Коли почалася війна вони разом з відповідачем по справі виїхали в Туреччину. Там їх мати вживала алкоголь та не доглядала за ними, тому [PERSON] попросили батька забрати її до себе. Після повернення в Україну, [PERSON] їй не дзвонить, не спілкується з нею та не піклується про неї. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, думку дитини [PERSON] , [INFO] , допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №264 (а.с.10). Актом від 01 липня 2024 року, складеним сусідами позивача [PERSON] та [PERSON] , підтверджено, що [PERSON] проживав разом з донькою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , але з травня 2024 року вони були змушені змінити місце проживання через неодноразові вибухи неподалік даного будинку (а.с.9). Актом від 10 липня 2023 року, складеним сусідкою позивача [PERSON] , підтверджено, що [PERSON] зареєстрована, але фактично не проживає разом з донькою [PERSON] (а.с.47). Характеристикою КЗО «СЗШ №46» ДМР від 19 червня 2023 року зазначено, що вихованням дитини [PERSON] займається її батько [PERSON] (а.с.46). З матеріалів справи вбачається, що 23 лютого 2024 року [PERSON] надала нотаріально посвідчену заяву, в якій повідомила, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] (а.с.56). Висновком органу опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради №4/5-704 від 21.08.2024 визнано доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , 1979 року народження, відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с.64-67). Зібраними по справі письмовими доказами, встановлено, що відповідач [PERSON] не приймає участі у вихованні дитини, станом здоров`я не цікавиться, не надає матеріальної допомоги на її утримання тривалий час і така поведінка є свідомою. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.16 постанови №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (з послідуючими змінами та доповненнями), ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). У справі «Хант проти України» ЄСПЛ вказав, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Так, 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому йдеться визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосується дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Таким чином, суд приходить до висновку, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Проаналізувавши встановленні обставини, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача, а саме слід позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її дитини - доньки [PERSON] , [INFO] . За змістом ч.2 ст.166 СК України одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Оскільки відповідач є матір`ю [PERSON] , [INFO] , вона зобов`язана надавати матеріальну допомогу на її утримання, відповідно до ст.ст.180-184 СК України, згідно яких батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 1 ст. 183 СК України встановлює, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення, суд приходить до висновку про можливість відповідача сплачувати аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. За ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1211,20 грн. за вимоги про стягнення аліментів та на користь [PERSON] судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved