Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та просив позбавити батьківських прав [PERSON] [INFO] , відносно неповнолітнього сина - [PERSON] [INFO] . В обґрунтування вимог посилалася на те, що він та відповідачка перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час перебування у шлюбі у них народився син [PERSON] . З 2018 року сторони припинили спільне проживання та з цього часу мати дитини, стосунків із дитиною не підтримує, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню, крім того, матеріально сина не забезпечує. Шлюб між подружжям було розірвано 23.11.2022р. Таким чином, позивач просить позбавити батьківських прав відповідачку відносно неповнолітнього сина. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.56). Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена судом належним чином (а.с.64, 65), причини неявки не повідомила, будь яких заяв не надходило, відзив на позов не подавала. Представник Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за відсутності та надав письмовий висновок органу опіки (а.с.51-54). Суд ухвалює заочне рішення відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України про що не заперечував позивач (а.с.34). Судове рішення ухвалено за відсутності учасників справи. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що з 21.10.1995 року [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.21), який рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 23.11.2022 року розірвано (а.с.20). Під час перебування у шлюбі у них народився син - [PERSON] [INFO] , батьками якої є [PERSON] , та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , яке видано відділом ДРАЦС у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції від 15.02.2013 року, актовий запис про народження № 1471 (а.с.11). З 2018 року сторони припинили спільне проживання та з цього часу мати дитини, стосунків із дитиною не підтримує, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню, крім того, матеріально доньку не забезпечує, неповнолітня донька проживає із батьком та знаходиться на його повному утриманні. Відповідно до письмової характеристики, яка видана Одеським ліцеєм №10 Одеської міської ради, неповнолітній [PERSON] , є учнем 4-Г класу, має позитивну характеристику, виховується батьком, який постійно підтримує зв`язок зі школою та класним керівником, систематично відвідує батьківські збори (а.с.13). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради №01-05-8/406вх від 29.04.2024 року, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] , (а.с.52-54). Частиною третьою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України, суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 15 постанови № 3 від 30.03.2007року (із змінами №20 від 19.12.2008року) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно ч.4 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Відповідно ч.5 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно ч.6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року ( далі - Конвенція), норми якої є частиною національного законодавства згідно зі статтею 9 Конституції України, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Таким чином, судом встановлено про те, що відповідачкою не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що її цікаве життя дитини та вона бажає з нею спілкуватися, надавати матеріальну допомогу та приймати участь в її житті. Позивачем доведено, що відповідачка, свідомо нехтуючи своїми обов`язками, не займається вихованням сина, не піклується про його здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по утриманню, вихованню неповнолітнього сина. У зв`язку з свідомим невиконанням відповідачкою своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання сина, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі ст.164 СК України,

Outcome: approved