Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-22 00:00:00

У травні 2024 року представник позивача - товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернувся з позовом, в якому просив стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за кредитними договорами: № 24589-04/2023 від 15.04.2023 в розмірі 51840 грн 58 коп.; № 6575592 від 10.02.2022 в сумі 27910 грн 00 коп., а всього 79750 грн 58 коп. В обґрунтування вимог зазначав, що 15.04.2023 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» (далі - ТОВ «ФК «Інвеструм») та [PERSON] укладено кредитний договір № 24589-04/2023, право вимоги за яким на підставі Договору факторингу № 3072023 від 03.07.2023, укладеного між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «Стар файненс груп», а в подальшому на підставі Договору факторингу № 27102023 від 27.10.2023, укладеного між ТОВ «Стар файненс груп» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ» і, у відповідності до витягу з реєстру боржників до договору факторингу, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 51840 грн, з яких: 14957 грн - сума заборгованості по тілу кредиту; 36865 грн - загальна заборгованість за відсотками. 18.04.2023 між товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна»» (далі - ТОВ «Авентус Україна») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 6575592, право вимоги за яким на підставі Договору факторингу № 13022024 від 13.02.2024, укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ» і у відповідності до витягу з реєстру боржників до договору факторингу, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 27910 грн, з яких: 10000 грн - сума заборгованості по тілу кредиту; 17910 грн - загальна заборгованість за відсотками. Оскільки відповідачка в добровільному порядку не виконала своїх зобов`язань, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. 06.05.2024 ухвалою Святошинського районного суду м. Києва справу передано за підсудністю до Оболонського районного суду м. Києва. 20.06.2024 ухвалою Оболонського районного суду м. Києва справу передано за підсудністю до Полонського районного суду Хмельницької області. 21.08.2024 у справі відкрито спрощене позовне провадження і постановлено справу розглядати без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками відповідачці [PERSON] судом направлено за зареєстрованою адресою місця проживання, однак згідно відмітки відділення Укрпошти від 30.08.2024 адресат відсутній за вказаною адресою, у зв`язку з чим конверт із вкладенням повернуто суду, але, згідно положень п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, вважається врученим. У встановлений ст. 178 ЦПК України строк відповідач відзиву на позовну заяву не надав. Відповідно до ст.280 ЦПК України, за згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. Встановлено, що 15.04.2023 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та [PERSON] укладено кредитний договір № 24589-04/2023 (а.с. 9-10), право вимоги за яким на підставі Договору факторингу № 3072023 від 03.07.2023, укладеного між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОв «Стар файненс груп» (а.с. 12-13), а в подальшому на підставі Договору факторингу № 27102023 від 27.10.2023 та ТОВ «ФК «ЄАПБ» (а.с. 25-26), перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ» і, у відповідності до витягу з реєстру боржників (а.с. 28) до договору факторингу, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідачки станом на 31.03.2024 у сумі 51840 грн 58 коп., з яких: 14975 грн - сума заборгованості по тілу кредиту; 36865 грн 58 коп. - загальна заборгованість за відсотками (а.с. 29). Як вбачається з даних кредитного договору № 6575592 (а.с. 33-37), такий було укладено 18.04.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] . У подальшому, право вимоги за яким на підставі Договору факторингу № 13022024 від 13.02.2024, укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ» (а.с. 43-44) і, у відповідності до реєстру боржників (а.с. 46) до вказаного договору факторингу, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідачки станом на 31.03.2024 у сумі 27910 грн, з яких: 10000 грн - сума заборгованості по тілу кредиту; 17910 грн - загальна заборгованість за відсотками (а.с. 47). Відповідно до умов договорів, відповідачка зобов`язалася погашати заборгованість за кредитами, відсотками за їхнє використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Взяті зобов`язання за вказаними договорами [PERSON] належним чином не виконала, у зв`язку з чим виникла заборгованість. З моменту отримання права вимоги до [PERSON] , а саме: з 27.10.2023 за кредитним договором № 24589-04/2023 та з 13.02.2024 за кредитним договором № 6575592, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Ч.1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Ч. 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагається, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/5 від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладем з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно - телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також Іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний в порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. З Закону України «Про електронну комерцію»). Таким чином, сторони узгодили розмір позики, грошову одиницю, в якій надано позику, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення вищевказаних договорів, на таких умовах шляхом їх підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно ч. 1 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов 'язаною у разі її прийняття. Відповідно до ч. 2 ст. 642 ІІК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Умови договорів приєднання розробляються товариством, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим товариство має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг товариства) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, у зв`язку із невиконанням відповідачкою умов кредитних договорів, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за кредитними договорами підлягають задоволенню. Згідно п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, з відповідачки підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір, що підтверджено документально.

Outcome: approved