Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-22 00:00:00

покликаючись на непогашення позичальником заборгованості за договором позики, позивач у поданій 28 травня 2024 року позовній заяві, вимоги по якій уточнені у заяві від 25 червня 2024 року просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики від 21 червня 2019 року у сумі 2 575 доларів США та понесені судові витрати. Позивач та його представник адвокат Віталій Менік у поданих до суду заявах позов підтримують повністю. Відповідач відзив на позов не подав. Сторони відповідно до ст.128-130\~ЦПК України належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. У поданій до суду заяві вказані позивач та його представник просять справу слухати у їх відсутність, не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідач до суду не з`явився. Зважаючи на те, що їх явку не визнано обов`язковою, враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, думку сторони, дійшов висновку про можливість розглянути справу у їх відсутність в порядку заочного розгляду та у відповідності до ч.2 ст.247\~ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд встановив такі обставини. 21 червня 2019 року відповідач позичив у позивача 2 575, 00 доларів США та зобов`язався їх повернути не пізніше 21 червня 2020 року частинами 1 275 доларів США та 1 300 доларів, що підтверджується розпискою. З моменту укладення договору відповідач кошти не повернув. До спірних правовідносин суд застосовує такі норми права. Стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основних свобод передбачає, що кожна фізична чи юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Одними з загальних засад цивільного законодавства є, зокрема, справедливість та розумність (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України). Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Згідно з ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч.1 ст.526 ЦК України). За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст.1046 ЦК України). На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст.1057 ЦК України). Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (ч.1 ст.1049 ЦК України). Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (ч.3 ст.533 ЦК України). Суд дійшов таких висновків за результатами аналізу встановлених обставин справи та вищенаведених правових норм, з`ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, дослідивши представлені сторонами докази по справі, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Позивач скористався правовою допомогою Договір позики за своєю юридичною природою є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання. При вирішенні спору суд виходив із того, що сторони уклали договір позики, згідно з яким відповідач зобов`язався повернути позивачу отримані у борг кошти, однак у строк, передбачений договором, відповідач позичені кошти не повернув, що є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики, оскільки позивач довів факт укладання між ними договору позики, умови якого не виконані відповідачем. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й факту передачі грошової суми позичальнику. Суд встановив, що наявність між сторонами позикових відносин підтверджується розпискою, яка підтверджує як факт отримання боржником коштів за договором позики, так і зобов`язання повернути ці кошти. Оскільки кошти повернуті не були, у позивача були підстави для звернення з цим позовом. Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, оскільки належні докази про це відсутні, чим порушив умови договору та норми чинного законодавства, тому у позивача виникло право вимагати виконання зобов`язання за договором. Кредитор відповідне право вимоги реалізував шляхом пред`явлення до позичальника позову про стягнення боргу за договором і визначив борг на відповідну дату. За таких обставин суд дійшов висновку про наявність боргових правовідносин між сторонами. Позивач надав до суду копію розписки, розрахунок заборгованості, який являється допустимим доказом у справі, а відповідач не надав суду жодного належного доказу, що спростовують наявність договірних відносин та не спростував подані позивачем розрахунки заборгованості. Матеріали справи свідчать, що у відповідача виникла заборгованість, а його дії та наміри не свідчать про виконання договірних зобов`язань та повернення боргу. Об`єктивних і переконливих доказів, які спростовували би вимоги позивача, відповідач не надав, а суд їх не здобув, що вказує на обґрунтованість позову. Щодо суми та валюти боргу, то cуд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч.1 ст.1046 ЦК України, а також ч.1 ст.1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Вищезазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові по справі № 373/2054/16-ц від 16 січня 2019 року. Приймаючи до уваги вищенаведене та враховуючи, що відповідач взяте на себе зобов`язання щодо повернення позивачу отриманої позики в розмірі 2 575 дол. США боргу на день розгляду справи не виконав, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню сума боргу за договором позики саме у тій валюті, в якій отримана позика. Таким чином, необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в рахунок погашення боргу за розпискою. При вирішенні питання про розподіл судових\~витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із задоволенням позову з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати у виді сплаченого судового збору. З огляду на викладене,

Outcome: approved