Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-05 00:00:00

[PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] , про визначення додаткового строку для подання заяви на прийняття спадщини. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що не встиг своєчасно оформити спадкові права після смерті дядька [PERSON] , спадкоємцем якого він є за правом представлення. Вважає причини пропуску строку на прийняття спадщини поважними, у зв`язку з чим просив встановити додатковий шестимісячний строк подання заяви на прийняття спадщини. Вказаний позов надійшов до Володимирецького районного суду Рівненської області 14.06.2024. 21.06.2024 у даній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 16.08.2024 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. В судове засідання позивач [PERSON] , подав заяву, в якій підтримав позовні вимоги, просив розглянути справу без його участі. Відповідач [PERSON] правом на подання відзиву не скористався, в судовому засіданні заперечив проти позову, пояснив, що позивач дійсно є його племінником, сином рідного брата [PERSON] , який помер в 2014 році. Разом з тим, [PERSON] був усиновлений братом, з його матір"ю [PERSON] не проживав, син також проживав окремо від батька на час його смерті. Що стосується причин пропуску строку на прийняття спадщини, то на думку відповідача, позивач мав можливість подати відповідну заяву під час відпустки чи у вільний від служби час, тому вважає, що поважні причини пропуску строку прийняття спадщини відсутні. Просив відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд прийшов до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , і після його смерті відкрилась спадщина у вигляді майна та майнових прав. Також встановлено, що сторони по справі є спадкоємцями [PERSON] , в т.ч. відповідач [PERSON] - спадкоємцем другої черги, як рідний брат померлого (ст.1262 ЦК України), а позивач [PERSON] - спадкоємцем за правом представлення. Так, у відповідності до положень ст.1266 ч.3 ЦК України, племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Із письмових доказів, наданих суду, вбачається, що [PERSON] є сином [PERSON] , який в свою чергу, є рідним братом [PERSON] та відповідача [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] , тобто до часу смерті брата [PERSON] . Вказані обставини не заперечувались відповідачем, крім того, вони підтверджуються свідоцтвом про народження [PERSON] серія [NUMBER] , свідоцтвом про визнання батьківства серія [NUMBER] , свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] , свідоцтвом про смерть [PERSON] серія [NUMBER] , повідомленням Володимирецької державної нотаріальної контори №699/01-16 від 23 травня 2024 року. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] є рідним племінником спадкодавця [PERSON] і має право на спадкування його майна за правом представлення. Доводи відповідача про усиновлення [PERSON] та про його роздільне проживання з батьком до часу смерті останнього не підтверджуються доказами і не спростовують висновків суду щодо наявності у позивача права на спадкування. Відповідно до ч.1,2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до положень статтей 1222, 1223 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У ст. 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно зі ст. 1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У справі, що розглядається судом, для спадкування майна [PERSON] звернувся лише спадкоємець другої черги - відповідач [PERSON] , спадкоємці інших черг відповідних заяв не подавали, або відсутні, що підтверджується листом Володимирецької державної нотаріальної контори №699/01-16 від 23 травня 2024 року. До цієї ж черги спадкування належить також і спадкоємець за правом представлення - позивач [PERSON] . У відповідності до норм ст.1269 ЦК України, для прийняття спадщини спадкоємцю, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, необхідно особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Пропуск такого строку, позбавляє спадкоємця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору, який пропущено з поважних причин, і потребує пред`явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Наведені положення у повній мірі відповідають Правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 06.02.2013 року в справі № 6-167цс12. Відтак, шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] розпочався в день його смерті [INFO] , і сплив 06 липня 2023 року. Частиною третьою статті 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Аналіз вищезазначеної норми закону свідчить про те, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: по-перше, особа відноситься до кола спадкоємців за законом чи за заповітом, по-друге, у спадкоємця були реальні перешкоди для подання заяви про прийняття ним спадщини, і по-третє, ці обставини визнані судом поважними. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 26 вересня 2012 року № 6-85цс12, від 04 листопада 2015 року № 6-1486цс15. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Разом з тим Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 Про судову практику у справах про спадкування судам роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Верховний Суд у постанові від 26 червня 2019 року у справі №565/1145/14 висловив свою позицію, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, коли певні обставини відносяться до загальновідомих фактів, презумпцій або вже доведені в іншому порядку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з року перебуває на військовій службі за контрактом в складі Збройних Сил України, що підтверджується довідкою №370 від 05 чераня 2024 року, виданою військовою частиною [NUMBER] Національної гвардії України. Вказану обставину, яку не заперечував і відповідач, на думку суду слід розцінювати як об`єктивну перешкоду, що істотно утруднювала або й унеможливлювала здійснення передбачених законом дій щодо прийняття спадщини, а тому така причина пропуску строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] є поважною. При цьому суд приймає до уваги, що Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», в редакції Указу Президента України №133/2022 від 14.03.2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан, дія якого була в подальшому продовженна відповідними Указами Президента України та Законами України, і який триває також на час розгляду справи судом. Таким чином, як початок, так і закінчення строку прийняття спадщини позивачем відбувалось в умовах воєнного стану. Дана обставина, на думку суду, також підтверджує наявність істотних, непереборних та вагомих перешкод для подання позивачем - військовослужбовцем заяви про прийняття ним спадщини після смерті дядька [PERSON] . Доводи відповідача не спростовують вказаних висновків суду. Крім того, в ході судового розгляду справи також не спростовано твердження позивача про те, що про наявність у нього права на прийняття спадщини після смерті [PERSON] за правом представлення, йому стало відомо тільки з листа Володимирецької державної нотаріальної контори №699/01-16 від 23 травня 2024 року, після чого він невідкладно вжив передбачених законом заходів для прийняття спадщини. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень ст.81 ЦПК України докази в їх сукупності, суд вважає за необхідне визнати причини пропуску строку подачі заяви про прийняття спадщини позивачем [PERSON] поважними, позов задовольнити і визначити йому додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Європейський суд з прав людини в пунктах 33, 34 рішення від 19.02.2009 року у справі Христов проти України зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основновоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до … остаточного рішення суду. Згідно з правовою позицію ЄСПЛ у справі "Ілхан проти Туреччини" від 27.06.2000 року, при вирішенні питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Судом також враховується рішення ЄСПЛ у справі Маркс проти Бельгії від 13.06.1979 року, ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які по своїй суті є гарантом права власності, оскільки визнають право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved