Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-16 00:00:00

У жовтні 2023р. позивач Територіальне управління Державної судової адміністрації України в м. Києві (далі по тексту ТУ ДСА в м. Києві) звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва із вказаним позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив суд: - стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача ТУ ДСА в м. Києві, заподіяні матеріальні збитки в сумі 556785,0 грн., та понесені судові витрати в сумі 5567,85 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 23 жовтня 2017р., приблизно о 17:00 год., [PERSON] разом із невстановленими особами, з метою недопущення проведення судового засідання, прибули до адміністративної будівлі Святошинського районного суду м. Києва, розташованого по вул. Жилянській, 142 у м. Києві, де шляхом вільного доступу пройшли у зал судового засідання №2 для участі у відкритому судовому засіданні. Після оголошення судом перерви у розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу іншій особі, приблизно о 22:00 год. [PERSON] за попередньою змовою із групою осіб, маючи протиправний умисел на вплив у будь-якій формі на працівника правоохоронного органу з метою перешкодити виконанню ним службових обов`язків, почали блокувати вхід до зали судового зсідання підручними предметами, меблями та іншим майном, яке перебуває на балансі ТУ ДСА в м. Києві, шляхом пошкодження майна, з метою недопущення проведення конвоювання, затриманого в порядку ст. 208 КПК України. Також у позові зазначено, що в подальшому 24 жовтня 2017р., приблизно о 01:00 год., [PERSON] за попередньою змовою із групою осіб, перебуваючи у залі судового засідання № 2 Святошинського районного суду м. Києва, продовжували порушувати громадський порядок, який тривав до 10:00 год. 24 жовтня 2017р., та який був припинений працівниками поліції. Внаслідок хуліганських дій [PERSON] та інших невстановлених осіб було пошкоджено майно, яке перебуває на балансі ТУ ДСА в м. Києві, у зв`язку з чим ТУ ДСА в м. Києві завдано матеріальні збитки на загальну суму 563947,31 грн. Крім того, позивач зазначив, що в рамках кримінального провадження №12018100100000494 за обвинуваченням [PERSON] у хуліганстві за ч. 3 ст. 296 КК України та у впливі у будь-якій формі на працівника правоохоронного органу з метою перешкодити виконанню ним службових обов`язків за ч. 1 ст. 343 КК України, був пред`явлений цивільний позов, який ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 08 червня 2023р. залишено без розгляду через звільнення відповідача від кримінальної відповідальності у зв`язку закінченням строків давності. Залишаючи без розгляду позов в рамках кримінального провадження, судом було роз`яснено ТУ ДСА в м. Києві право на пред`явлення позову в порядку цивільного судочинства. Оскільки в досудовому порядку відповідач відмовляється відшкодувати, спричинену матеріальну шкоду, позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 09 лютого 2024р. відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу у підготовче засідання. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києві від 18 березня 2024р. закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. У судове засідання сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися в установлений законом порядок, від представника позивача надійшло клопотання до суду про розгляд справи без його участі. Відповідач поважності причин неявки не повідомив. В силу положень ст. ст. 211, 223 ЦПК України, суд вважає, за можливе продовжити розгляд справи у відсутність сторін. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач зазначав, що у провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебувало кримінальне провадження №12018100100000494 за обвинуваченням [PERSON] , за ч.3 ст. 296 КК України, за ч. 1 ст. 343 КК України. Також позивач зазначав що органом досудового розслідування, було встановлено, що у період часу з 22:00 год. 23 жовтня 2017р. до 10:00 год. 24 жовтня 2017р. відповідач, за попередньою змовою із групою осіб, а саме з невстановленими особами, будучи в приміщенні Святошинського районного суду м. Києва за адресою: м. Київ, вул. Жилянська, 142, порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, супроводжуючи свої дії особливою зухвалістю, здійснюючи опір працівникам поліції, пошкодили приміщення Святошинського районного суду м. Києва, а також майно, яке в ньому знаходилося, при цьому пошкоджене майно, перебувало на обліку (балансі) позивача ТУ ДСА в м. Києві. Згідно довідки, складеної позивачем ТУ ДСА в м. Києві від 07 червня 2018р. №2-1103/18 вартість пошкодженого майна, яке не підлягає відновленню складає 130162,31 грн., вартість капітального ремонту на підставі дефектного акту та локального кошторису щодо пошкодження самого приміщення, складеного за результатами обстеження приміщення, становить 426623,0 грн. Всього загальна вартість матеріального збитку становить 556785,31 грн. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів (п. 8 ч.2 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України). Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. До аналогічного висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 27 травня 2021р. у справі № 761/12945/19 Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. У постанові від 23 грудня 2020р., у справі № 666/213/16 Верховний Суд прийшов до висновку, що за змістом ч. 2 ст. 1166 ЦК України у справах про завдання шкоди діє презумпція вини відповідача, тобто позивач має надати суду лише докази наявності шкоди, а докази спростування своєї вини має надати відповідач. Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі факти: 1) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії; 2) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ст. 22 ЦК України); 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; 4) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. Враховуючи викладені вище положення, загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення). Складовими елементами шкоди є: протиправна поведінка особи; настання шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та настанням шкоди; вина завдавача шкоди. Відсутність хоча б одного з наведених складових елементів шкоди виключає склад цивільного правопорушення, і, як наслідок, настання юридичної відповідальності. Отже, наявність шкоди ще не породжує обов`язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності, період завдання шкоди. Таким чином, розглядаючи спір про відшкодування заподіяної шкоди, суд повинен з`ясувати наявність у діях відповідача складу цивільного правопорушення, що включає неправомірність поведінки, вини, наявність матеріальних втрат та їх розміру (збитків), причинного зв`язку між неправомірною поведінкою та заподіяними збитками. Отже, саме на позивача покладено обов`язок довести суду обставини заподіяння матеріальної шкоди, її розміру, розміру понесених витрат. Так, позивач повинен подати докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Одним із принципів цивільного судочинства є змагальність сторін, яка відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України полягає в тому, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази мають бути належними, допустимими та достовірними. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч.ч. 1-3 ст. 77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частинами 6, 7 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. За змістом ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом (ч. 1 ст. 84 ЦПК України). Позивач, протягом всього часу розгляду справи в суді, подав разом з позовною заявою, на обгрунтування заявлених позовних вимог: неналежним чином засвідчену копію довідки від 27 червня 2018р. за № 2-1103/18 (складену співробітниками позивача) та платіжну інструкцію про сплату судового збору. При цьому, ні на стадії підготовчого засідання, ні під час розгляду справи по суті, стороною позивача не було подано жодного належного і допустимого доказу, на обгрунтування заявлених позовних вимог, як і не було подано заяву про забезпечення доказів чи про їх витребування, Не було стороною позивача подано, і відповідних заяв про призначення по справі судових експертиз. Крім того, з невідомих суду причин, стороною позивача не було подано взагалі, належним чином завіреної копії ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 08 червня 2023р. про залишення позову без розгляду, поданого в рамках кримінального провадження, через звільненням [PERSON] від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Оскільки вказана вище ухвала, з урахуванням положення ч. 6 ст. 82 ЦПК України, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій особи, стосовно якої постановлена відповідна ухвала, в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою, тобто, є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК України, суд, без наявності у справі рішення, на яке посилається позивач, не може встановити факт неправомірних дій відповідача, внаслідок чого позивачу було завдано матеріальну шкоду. Отже, в матеріалах справи відсутні докази, які вказують на ознаки спричинення відповідачем матеріальної шкоди. Крім того, позивач, в обґрунтування позовних вимог зазначає, що внаслідок неправомірних дій відповідача було пошкоджено приміщення Святошинського районного суду м. Києва. Вартість капітального ремонту відповідно до дефектного акту та локального кошторису щодо пошкодження самого приміщення, складених за результатами обстеження приміщення становить 426623,0 грн. Разом з тим, позивачем не подано до суду, жодного належного і допустимого доказу, щодо визначення розміру спричиненої матеріальної шкоди, ні дефектний акт, ні локальний кошторис, на підставі яких було встановлено вартість капітального ремонту пошкодженого приміщення Святошинського районного суду м. Києва, що унеможливлює суд перевірити на підставі належних та достовірних доказів обґрунтованість частини позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 426623,0 грн. Як, і не було подано на адресу суду, жодного належного і допустимого доказу, щодо перебування на балансі позивача пошкодженого майна, та доказів щодо визначення вартості матеріального збитку. На підтвердження позовних вимог в частині вартості пошкодженого майна, яке не підлягає відновленню, що складає 130162,31 грн., позивач обмежився лише наданням до суду копії довідки від 07 червня 2018р. №2-1103/18, в якій зазначено, що ці дані отримані в результаті проведення інвентаризації. Проте акт проведеної інвентаризації в Святошинському районному суді м. Києва після подій, які сталися в суді з 23 по 24 жовтня 2017р., позивачем до суду не надано. Вказана вище довідка, не є належним і допустимим доказом, на підтвердження вартості пошкодженого майна, як і на підтвердження того, що це майно не підлягає відновленню. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскільки позивачем, відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, не підтверджено обставини вчинення відповідачем неправомірних дій, в результаті яких позивачу завдано шкоду, як і не підтверджено суму матеріальної шкоди, відсутні правові підстави для задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то з відповідача не підлягає стягненню судові витрати.

Outcome: dismissed