Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-11 00:00:00

[PERSON] , від імені та в інтересах якого на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії ВІ № 1192678 від 19 січня 2024 року діє адвокат Мирошниченко Ксенія Павлівна, звернувся до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] , із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: СЛУЖБИ У СПРАВАХ ДІТЕЙ ВАЛКІВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ БОГОДУХІВСЬКОГО РАЙОНУ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ, в якому просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з ухиленням відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що 20 червня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Валківського районного управління юстиції Харківської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Від шлюбу у подружжя народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 16 жовтня 2015 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу діти залишились проживати разом із батьком за адресою: [ADDRESS] , та знаходяться на повному його утриманню. Як вказала представник позивача, мати [PERSON] - [PERSON] придбала для свого сина та онуків частину житлового будинку, натомість відповідач - [PERSON] долею синів не переймається, з ними не мешкає, участі у їх вихованні не приймає, навіть не спілкується з дітьми. Позивач має добрі відносини з синами, самостійно займається їх вихованням, створив добрі житлово-побутові умови для нормального розвитку та навчання дітей. Представник позивача зазначила, що протягом останніх 9 років, неодноразові звернення [PERSON] до відповідача щодо прийняття нею участі у вихованні дітей ніяких результатів не дали, [PERSON] свої батьківських обов`язків по вихованню дітей не виконує та не бажає виконувати, не вживає заходів щодо забезпечення своїм дітям достатнього життєвого рівня, повноцінного життя, всебічного розвитку та захисту їх законних прав і інтересів, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не піклується про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не цікавиться їх навчанням та життям, а також не забезпечує необхідного харчування, медичного огляду та лікування дітей. На думку сторони позивача, зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітей матір`ю, свідоме нехтування нею своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків і є підставою для позбавлення її батьківських прав відносно малолітніх синів - [PERSON] та [PERSON] . Вказані обставини й змусили позивача звернутись до суду з даним позовом. Відповідачем, [PERSON] , відзиву на позовну заяву [PERSON] про позбавлення її батьківських прав, у відповідності до приписів статті 178 Цивільного процесуального кодексу України, до суду надано не було. Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - СЛУЖБОЮ У СПРАВАХ ДІТЕЙ ВАЛКІВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ БОГОДУХІВСЬКОГО РАЙОНУ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ письмових пояснень у відповідності до статті 181 Цивільного процесуального кодексу України надано не було. Разом із тим, СЛУЖБОЮ У СПРАВАХ ДІТЕЙ ВАЛКІВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ БОГОДУХІВСЬКОГО РАЙОНУ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ направлено на адресу суду висновок органу опіки та піклування Валківської міської ради Богодухівського району Харківської області від 12 квітня 2024 року № 04-33/1559 «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ». Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 27 лютого 2024 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: СЛУЖБИ У СПРАВАХ ДІТЕЙ ВАЛКІВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ БОГОДУХІВСЬКОГО РАЙОНУ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ, про позбавлення батьківських прав, прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 27 червня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 12 вересня 2024 року визначено про заочний розгляд справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: СЛУЖБИ У СПРАВАХ ДІТЕЙ ВАЛКІВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ БОГОДУХІВСЬКОГО РАЙОНУ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ, про позбавлення батьківських прав. Також Нововодолазьким районним судом Харківської області неодноразово постановлялись ухвали про відкладення розгляду справи, у зв`язку із неявкою сторін у судові засідання. Інших процесуальних дій (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: СЛУЖБИ У СПРАВАХ ДІТЕЙ ВАЛКІВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ БОГОДУХІВСЬКОГО РАЙОНУ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ, про позбавлення батьківських прав, судом не вживалось. Позивач, [PERSON] , та його представник - адвокат Мирошниченко Ксенія Павлівна у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити й у вступному слові стисло виклали зміст та підстави позову, надавши необхідні пояснення щодо них, які відповідають змісту позовної заяви. Представник позивача звернула увагу суду, що [PERSON] фактично самоусунилась від виховання своїх синів та взагалі не виявляє будь-якого інтересу до них, хлопці після розлучення [PERSON] та [PERSON] залишились проживати разом із батьком, який повністю займається їх вихованням та утриманням. В подальшому у судове засідання, призначене на 12 вересня 2024 року, позивач, [PERSON] , не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та відповідно до приписів статтей 128, 240 Цивільного процесуального кодексу України. Про причини своєї неявки суд не повідомив, ніяких заяв на адресу суду не направляв, однак скористався правом, наданим частиною 1 статті 58 Цивільного процесуального кодексу України, щодо участі у судовому процесі через представника - адвоката Мирошниченко Ксенію Павлівну. Представник позивача - адвокат Мирошниченко Ксенія Павлівна у судове засідання, призначене на 12 вересня 2024 року, також не з`явилась, хоча про дату, час та місце його проведення повідомлялась завчасно та у відповідності до приписів Цивільного процесуального кодексу України. Скориставшись правом, передбаченим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, представник позивача - адвокат Мирошниченко Ксенія Павлівна направила на адресу суду клопотання, що було зареєстроване за вхідним № 6409/24-вх. від 28 серпня 2024 року, відповідно до якого просила суд розгляд справи, призначений на 12 вересня 2024 року провести за її відсутності та відсутності позивача, зазначивши, що не заперечують проти ухвалення заочного рішення. Відповідач, [PERSON] , у судові засідання, що призначались неодноразово, останній раз 10 липня 2024 року, 19 серпня 2024 року та 12 вересня 2024 року, жодного разу не з`явилась, хоча про дату, час і місце розгляду справи була сповіщена завчасно та належним чином у відповідності до приписів статті 128 Цивільного процесуального кодексу України за адресою реєстрації місця проживання, вказаної у повідомленні Одринського старостинського округу № 3 Нововодолазької селищної ради Харківської області від 05 лютого 2024 року за вихідним № 16-58/48. Судові повістки про виклик відповідача були повернуті на адресу суду з відміткою УДППЗ «УКРПОШТА» - «адресат відсутній за вказаною адресою». Крім того, у судове засідання, що було призначено на 12 вересня 2024 року [PERSON] , викликалась шляхом розміщення судового оголошення на офіційному вебсайті судової влади України (https://nv.hr.court.gov.ua/sud2028/pres-centr/11/1665310/). Причини неявки відповідача суду не відомі. Відзив на позовну заяву, відповідно до приписів статті 178 Цивільного процесуального кодексу України, [PERSON] не подала, ніяких клопотань на адресу суду не направляла, ходом розгляду справи не цікавилась. Начальник СЛУЖБИ У СПРАВАХ ДІТЕЙ ВАЛКІВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ БОГОДУХІВСЬКОГО РАЙОНУ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав відносно малолітніх синів підтримала у повному обсязі та вважала, що вони підлягають задоволенню, оскільки будуть відповідати інтересам дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . У судове засідання, призначене на 12 вересня 2024 року, начальник СЛУЖБИ У СПРАВАХ ДІТЕЙ ВАЛКІВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ БОГОДУХІВСЬКОГО РАЙОНУ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ не з`явилась, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялась завчасно та відповідно до вимог статтей 128, 240 Цивільного процесуального кодексу України. У відповідності до приписів частини 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, начальник СЛУЖБИ У СПРАВАХ ДІТЕЙ ВАЛКІВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ БОГОДУХІВСЬКОГО РАЙОНУ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ - [PERSON] звернулась на адресу суду з заявою, що була зареєстрована за вхідним № 6657/24-вх. від 12 вересня 2024 року, відповідно до якої просила розгляд справи з єдиним унікальним № 631/76/24 провести за її відсутності. З цього приводу слід зазначити, що відповідно до пунктів 2 та 7 частини 2 статті 43 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Частиною 3 статті 131 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. При цьому, частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність таких клопотань у сторони позивача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, свідчать їх відповідні заяви долучені до матеріалів справи. Положеннями частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. В даному випадку відповідач вважається такою, що належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання, враховуючи наявні в матеріалах справи довідки поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки - «адресат відсутній за вказаною адресою», «за закінченням терміну зберігання». Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у складі колегією суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 травня 2023 року у справі № 755/17944/18 (провадження № 61-185св23) та у постанові від 13 травня 2024 року у справі № 755/4829/23 (провадження № 61-73св24). Окрім цього, частиною 11 статті 128 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (частина 4 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України). Також відповідно до частини 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку із неявкою в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, зі згоди позивача по справі, суд вирішив за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів та ухвалити заочне рішення. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. В даному випадку суд також бере до уваги позицію, викладену Верховним Судом у постанові від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18, в якій зазначено, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що відповідач будучи завчасно належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, повторно, без зазначення причин свого неприбуття, не з`явилась у судове засідання, враховуючи те, що підстав для визнання явки учасників справи обов`язковою для надання особистих пояснень не має, а позивач та його представник, а також представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - начальник СЛУЖБИ У СПРАВАХ ДІТЕЙ ВАЛКІВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ БОГОДУХІВСЬКОГО РАЙОНУ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у судовому засіданні їх вже надали, суд вважає за можливе розглянути справу та закінчити її розгляд по суті вимог за відсутності учасників процесу. Вислухавши пояснення та доводи позивача та його представника, пояснення представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, думку неповнолітніх дітей, а також показання свідків, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують правовідносини, що виникли, суд виходить з наступних підстав та мотивів. Згідно з частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень статті 5 Цивільного процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Зміст цього права полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист (пункт 2 рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року по справі № 9-\-зп). При цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України). Частиною 1 статті 77 вказаного нормативно-правового документа передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Положення частини 2 статті 129 Конституції України визначають основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Аналогічні приписи передбачені частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. Частиною 2 статті 77 та частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Як убачається із матеріалів справи, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебували у шлюбу. Рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області, ухваленому 16 жовтня 2015 року у справі з єдиним унікальним № 631/654/15-ц (провадження № 2/631/369/15), яке набрало законної сили 31 жовтня 2016 року, шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 20 червня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Валківського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 20, розірвано (а. с. 14). Під час перебування сторін у шлюбі у останніх народилось двоє синів: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 22 жовтня 2010 року Шарівською сільською радою Валківського району Харківській області, актовий запис № 19, та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 27 січня 2012 року Шарівською сільською радою Валківського району Харківській області, актовий запис № 24 (а. с. 12, 13). Батьками дітей у вказаних свідоцтвах про народження зазначено громадян України: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Отже, із наданих позивачем доказів, судом встановлено, що позивач - [PERSON] є рідним батьком [PERSON] та [PERSON] . З довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 93, виданої 13 березня 2023 року Валківської міської ради Богодухівського району Харківської області, убачається, що за адресою: [ADDRESS] , проживає: [PERSON] , [INFO] (наймач), син - [PERSON] , [INFO] , син - [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом із батьком, сім`я фактично проживає, але не зареєстровані (а. с. 17). Відповідно до акту обстеження сумісного місця проживання № 03.19-47/40, складеного 14 березня 2023 року старостою Шарівського старостинського округу Валківської міської ради Богодухівського району Харківської області Людмилою Колодяжною у присутності свідків: [PERSON] та [PERSON] , останні підтвердили, що громадянин [PERSON] , 1988 року народження, разом із своїми синами - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , на протязі останніх чотирьох років фактично проживають, без реєстрації місця проживання, в будинку своєї матері (бабусі) за адресою: [ADDRESS] . Вказаний акт містить власноручні підписи свідків, старости та [PERSON] (а. с. 16). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов громадян № 2, що був складений 13 березня 2023 року старостою Шарівського старостинського округу Валківської міської ради Богодухівського району Харківської області Людмилою Колодяжною та зареєстрований за № 03.19-47/38, було проведено обстеження умов проживання [PERSON] , [INFO] , за адресою фактичного проживання: [ADDRESS] , який мешкає з [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є працездатною особою, до осіб з інвалідністю не відноситься, умови проживання добрі. Опалення пічне, дрова в наявності, електроенергія підключена, колодязі у дворі. Дитячі місця для навчання дітей обладнані, діти мають власну кімнату у будинку, підручниками та одягом забезпеченні (а. с. 15). З довідок № 01-33/42 та № 01-33/41, виданих 15 березня 2023 року директором Шарівського ліцею Валківської міської ради Богодухівського району Харківської області Аллою Кравченко, встановлено, що [PERSON] , 2012 року народження, є учнем 5 класу Шарівського ліцею Валківської міської ради Богодухівського району Харківської області, [PERSON] , 2010 року народження, є учнем 6 класу Шарівського ліцею Валківської міської ради Богодухівського району Харківської області (а. с. 20, 21). Відповідно до характеристики на [PERSON] , 2010 року народження, складеної 15 березня 2023 року за № 01-33/43 за підписом директора Шарівського ліцею Валківської міської ради Богодухівського району Харківської області [PERSON] та класного керівника [PERSON], [PERSON] народився [INFO] , навчається у ліцеї з 1 класу. Фізичний розвиток відповідає віковим нормам, має навчальні досягнення середнього та достатнього рівнів. Навчається не в повному міру своїх сил, може вчитися краще. Вимоги вчителів на уроці виконує, домашні завдання в основному також виконує, але під час онлайн уроків не виявляє активності. Контроль з боку батьків присутній. [PERSON] життєрадісний та веселий, має власну думку, займається спортом, є активним учасникам спортивних змагань, захоплюється футболом. Спокійний, охайний, скромний, ніколи не образить меншого себе. Наділений почуттям гумору. Має багато друзів, підтримує дружні стосунки з багатьма учнями, зі старшими ввічливий, чемний. [PERSON] виховується в неповній сім`ї, вихованням хлопця займається батько (а. с. 18). Згідно характеристики на [PERSON] , 2012 року народження, складеної 15 березня 2023 року за № 01-33/44 за підписом директора Шарівського ліцею Валківської міської ради Богодухівського району Харківської області [PERSON] та класного керівника [PERSON], [PERSON] , навчається у ліцеї з 1 класу. За час навчання зарекомендував себе, як відповідальний, старанний, дисциплінований учень. На уроках уважний, зосереджений, самостійний та активний. Володіє навчанням на достатньому та високому рівні. Має гарну пам`ять, під час занять постійно проявляє активність, допитливість, креативність. Має гарний рівень інтелектуального розвитку, характеризується достатнім самоконтролем за власною діяльністю, виявляє інтерес до навчання математичних наук. [PERSON] захоплюється футболом, завжди приймає участь в спортивно-масових заходах закладу, району. Хлопчик систематично відвідував ліцей та не допускав пропусків без поважних причин. [PERSON] розсудливий, охайний, добрий, не піддається чужому впливу, врівноважений, активний в суспільному житті. Правила поведінки завжди свідомо виконує, у колективні з усіма підтримує дружні стосунки. До виконання доручень ставиться відповідально, користується авторитетом серед товаришів. [PERSON] живе в неповній сім`ї, батько виховує двох синів самостійно, приділяє їм належну увагу, піклується про здоров`я дітей. [PERSON] має все необхідне шкільне приладдя. Батько завжди відвідує батьківські збори (а. с. 19). З довідки-характеристики, виданої 13 березня 2023 року Валківською міською радою Богодухівського району Харківської області за № 94, [PERSON] , [INFO] , фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , разом із двома неповнолітніми дітьми, 2010 та 2012 років народження. Адміністративною комісією жодного разу не розглядався. Зі слів сусідів характеризується з позитивної сторони, користується повагою серед односельчан. Приймає активну участь в житті громади (а. с. 8). Листом Валківського відділу державної виконавчої служби у Богодухівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 17 березня 2023 року № 5166 повідомлено, що станом на 17 березня 2023 року на виконанні у відділі не перебуває жодних виконавчих документів про стягнення з [PERSON] . Згідно даних автоматизованої системи виконавчих проваджень (АСВП) раніше у ВДВС не перебувало на виконанні виконавчих проваджень відносно боржника [PERSON] (а. с. 9). Аналогічні відомості містяться й у Інформації з Єдиного реєстру боржників, сформованої 16 березня 2023 року о 13 годині 13 хвилин (а. с. 10). З довідки № 1078/01-41, виданої 18 грудня 2023 року Валківським відділом Богодухівської філії Харківського обласного центру зайнятості, встановлено, що громадянин [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , не перебуває на обліку у Валківському відділі Богодухівської філії Харківського обласного центру зайнятості як безробітний (а. с. 11). Під час вирішення спірних правовідносин суд виходить з того, що їх правове регулювання здійснюється нормами Сімейного кодексу України № 2947-ІІІ від 10 січня 2002 року. Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Положеннями частиною 7 статті 7 Сімейного кодексу України встановлено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно приписів статтей 51 та 52 Конституції України, пункту 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтей 6, 8 та 11 - 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Кожна дитина має право на життя з моменту визначення її живонародженою та життєздатною за критеріями Всесвітньої організації охорони здоров`я, а також право на сімейне виховання та збереження сімейних зв`язків. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина 2 статті 15 Закону України «Про охорону дитинства») Відповідальну роль у захисті таких дітей Держава поклала на суди. Відповідно до положень частини 1 статті 121 Сімейного кодексу України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. В той же час, положеннями статті 155 Сімейного кодексу України визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН згідно резолюції 1386 (XIV) від 20 листопада 1959 року встановлено, що дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини (Принцип 2). Дитині, яка є неповно справною фізично, психічно або соціально, мають бути забезпечені спеціальні режим, освіта і піклування, необхідні з огляду на її особливий стан (Принцип 5). Суд вважає за необхідне зазначити, що базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) висловив таку правову позицію, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (№ 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, статті 35 - 36, пункт 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 07 серпня 1996 року, пункт 78). У частинах 1 та 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, схваленої резолюцією 44-ї сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У частині 1 статті 9 наведеної Конвенції визначено, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. При цьому рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах: від 19 лютого 2024 року у справі № 159/2012/23, від 19 лютого 2024 року у справі № 159/2012/23, від 17 січня 2024 року у справі № 735/308/21, від 22 листопада 2023 року у справі № 320/4384/18, від 12 вересня 2023 року у справі № 213/2822/21 та інших. В даній ситуації суд звертає увагу, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР (пункт 47 рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (заява № 39958/06), пункт 49 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04)). Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідачки батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і є втручанням у її право на повагу до свого сімейного життя, яке, в свою чергу, не є абсолютним. Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд вважає за необхідне з однієї сторони розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 наведеної вище Конвенції, а з іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав малолітніх дітей не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дітей (статті 1 та 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII). Отже, статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя. Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04)). Досліджуючи питання чи «передбачено втручання у право відповідачки законом» суд враховує, що процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами статтей 164 - 167 Сімейного кодексу України та бере до уваги, що серед батьківських обов`язків чинне законодавство України відокремлює обов`язки з виховання дитини, піклування про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти, а також поважати дитину (частини 1 - 4 статті 150 Сімейного кодексу України). Частиною 5 цієї ж статті визначено, що передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. З огляду на положення частини 3 статті 155 Сімейного кодексу України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. У свою чергу, положення частини 4 зазначеної вище статті передбачають, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Положення частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України обумовлюють, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 Сімейного кодексу України). Враховуючи наведене, для суду є беззаперечним те, що втручання у право відповідача має законні підстави. Вирішуючи питання чи відповідало втручання у права відповідачки «цілям», про які йдеться у пункті 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР (інтереси національної та громадської безпеки; економічний добробут країни; запобігання заворушенням чи злочинам; захист здоров`я чи моралі, захист прав і свобод інших осіб) суд знаходить, що таке втручання спрямоване на захист прав і свобод малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , і, відповідно, воно має законну мету у значенні пункту 2 статті 8 наведеної Конвенції. Визначаючи, чи був захід по втручанню у права відповідача «необхідним в демократичному суспільстві», суд бере до уваги справу в цілому та розглядає підстави, наведені для виправдання застосованого заходу, на предмет їх відповідності та обґрунтованості відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР. Беззаперечно, що аналіз того, що має найкраще задовольняти інтереси дитини, є дуже важливим у таких справах (пункт 53 згадуваного вище рішення у справі «Хант проти України). Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. На думку суду врахування обставин, які підпадають під визначення дій особи, як «ухилення від виконання батьківських обов`язків» не вичерпуються наведеним вище переліком і підлягають розширеному тлумаченню залежно від особливостей кожної конкретної ситуації. Згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, схваленої резолюцією 44-ї сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 27 вищевказаної Конвенції гарантує кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Проте, про свідоме ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своїх малолітніх синів - [PERSON] та [PERSON] й нехтування ними, свідчить сукупність доказів, що міститься в матеріалах справи. Так, як вже зазначалось згідно акту обстеження матеріально-побутових умов громадян № 2, що був складений 13 березня 2023 року старостою Шарівського старостинського округу Валківської міської ради Богодухівського району Харківської області, акту обстеження сумісного місця проживання № 03.19-47/40, складеного 14 березня 2023 року старостою Шарівського старостинського округу Валківської міської ради Богодухівського району Харківської області та довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 93, виданої 13 березня 2023 року Валківської міської ради Богодухівського району Харківської області, судом встановлено, що малолітні [PERSON] та [PERSON] мешкають разом із батьком та знаходиться на повному його утриманні та вихованні, мати дітей - [PERSON] долею синів, їх навчанням та успіхам не цікавиться, що слідує із характеристик, наданих Шарівським ліцеєм Валківської міської ради Богодухівського району Харківської області. Допитана у судовому засіданні 19 серпня 2024 року в якості свідка у відповідності до вимог статті 230 Цивільного процесуального кодексу України та попереджена про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, [PERSON] повідомила, що вона є вчителем німецької мови та класним керівником [PERSON] . За весь період навчання [PERSON] , мати дитини - [PERSON] вона ніколи не бачила, остання жодного разу не приходила до шкоди, не цікавилась життям та навчанням сина. Весь час з педагогами спілкувався та спілкується батько дітей, [PERSON] . [PERSON] зазначила, що їй, як класному керівнику, мати [PERSON] жодного разу не телефонувала, на батьківські збори не приходила та не підключалась до зборів в онлайн режимі. Свідок [PERSON] , яка була допитана у судовому засіданні 19 серпня 2024 року у відповідності до вимог статті 230 Цивільного процесуального кодексу України та попереджена про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, пояснила, що працює у старостаті та на території Шарівського старостинського округу Валківської міської ради Богодухівського району Харківської області проживала родина [PERSON] з двома дітьми. Проте на протязі останніх трьох - чотирьох років дружину [PERSON] та матір дітей - [PERSON] , свідок не бачила. Дітей постійно зустрічає разом із батьком, де перебуває їх матір після розлучення сторін, не відомо. Допитана у судовому засіданні 19 серпня 2024 року в якості свідка у відповідності до вимог статті 230 Цивільного процесуального кодексу України та попереджена про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, [PERSON] вказала, що є сусідкою родини [PERSON] . Зі слів свідка, [PERSON] дуже малий проміжок часу прожила з [PERSON] . Потім [PERSON] поїхала та залишила хлопців з батьком, на запитання [PERSON] чому та не взяла дітей, [PERSON] повідомила, що їй нікуди їх забрати. Зі слів свідка, останні п`яти - шести років мати до дітей не приїжджає, дітей повністю залишила на батька та їх не навідує. На переконання [PERSON] , [PERSON] добре доглядає за хлопцями, діти завжди охайні, доглянуті, виховані. Статтею 12 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, встановлено, що держави - учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, при чому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Згідно зі статтею 13 названої Конвенції дитина має право вільно висловлювати свої думки. Крім того, положеннями статті 3 Європейської Конвенції про здійснення прав дітей, що ратифікована Україною Законом від 03 серпня 2006 року № 69-V, передбачено права дитини бути проінформованим та висловити свою думку під час розгляду справи (судового розгляду). Дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї (частина 1 статті 171 Сімейного кодексу України). Тлумачення частини 2 статті 171 Сімейного кодексу України свідчить, що вона закріплює випадки, коли думка дитини має бути вислухана обов`язково. До таких випадків належить, зокрема вирішення спору про позбавлення батьківських прав (стаття 164 Сімейного кодексу України). Аналогічна норма також міститься у пункті 1 частини 1 статті 45 Цивільного процесуального кодексу України. Малолітній [PERSON] в ході розгляду справи в присутності свого законного представника та представника Служби у справах дітей пояснив суду, що мешкає разом із батьком - [PERSON] та братом. Як пояснив хлопчик, свою матір - [PERSON] останній раз бачив близько 3 - 4 років тому. Мати з ним не спілкується та не цікавиться його життям, досягненнями, навіть не телефонує. Зі слів [PERSON] , коли мама вирішила поїхати він них, вона навіть не пропонувала йому поїхати з нею. Ніякої уваги мати не приділяє, нікуди не водить гуляти та не проявляє будь-якої турботи. Хлопчик не заперечує проти позбавлення його матері, [PERSON] , батьківських прав. В ході розгляду справи в присутності свого законного представника та представника Служби у справах дітей малолітній [PERSON] повідомив суду, що не заперечує проти позбавлення його матері, [PERSON] , батьківських прав. Своє рішення хлопець пояснив тим, що свою матір не бачив на протязі 5 - 6 років. Мати з ним не спілкується, будь-якого інтересу до його життя не проявляє, навіть зі святами та днем народження не вітає. На свято 1 Вересня, коли [PERSON] пішов до першого класу, мами поруч не було, тому хлопець бажає залишитись лише з батьком. Наведені свідкати та дітьми факти вказують на те, що відповідач, [PERSON] , не займається вихованням та матеріальним забезпеченням своїх дітей [PERSON] та [PERSON] , не піклуються про їх фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, повністю самоусунулась та ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не виявляє до них будь-якої батьківської уваги та турботи. Окрім іншого суд бере до уваги, що за загальним правилом, передбаченим статтею 19 Сімейного кодексу України та статтею 56 Цивільного процесуального кодексу України, у спорах про позбавлення батьківських прав участь органу опіки і піклування є обов`язковою. Спеціалісти відповідного органу мають надати суду письмовий фаховий висновок щодо розв`язання спору. Нормами частин 4 та 5 статті 19 Сімейного кодексу України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно Висновку органу опіки та піклування Валківської міської ради Богодухівського району Харківської області від 12 квітня 2024 року № 04-33/1559 «Про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] відносно її малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] » встановлено, що [PERSON] та [PERSON] фактично не мешкають разом із травня 2018 року, діти залишились проживати разом із батьком та знаходяться на повному його утриманні. При обстеженні житлово-побутових умов сім`ї [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , було встановлено, що в родині проживають: батько - [PERSON] , [INFO] ; співмешканка - [PERSON] , [INFO] ; син - [PERSON] , [INFO] ; син - [PERSON] , [INFO] . Стан приміщення задовільний. Будинок електрифікований, газифікований, пічне опалення, є водопостачання та водовідведення. У будинку чисто, придбано, є продукти харчування. У дітей наявна окрема кімната, облаштовані місця для навчання та відпочинку. Діти забезпеченні необхідними речами відповідно до віку. Стосунки між всіма членами родини доброзичливі. Батько разом зі своєю співмешканкою [PERSON] багато приділяють уваги навчанню та вихованню своїх дітей. Малолітній [PERSON] учень 7 класу, навчається в Шаровському ліцеї з 1 класу. Забезпечений всім необхідним для навчання. До онлайн уроків приєднується, пропусків без поважних причин не має, має начальні досягнення середнього та достатнього рівнів. Вимоги вчителів на уроці виконує. Контроль з боку батька присутній, він одразу реагує на зауваження учителів. [PERSON] бере участь в позаурочній діяльності класу, життєрадісній та веселий, має власну думку. Активний учасник спортивних змагань, захоплюється футбол. Батько підтримує захоплення сина. Вихованням хлопчика займається батько дитини - [PERSON] , між ними хороші стосунки. Батько цікавиться успіхами хлопця у навчанні, контролює виконання домашніх завдань. Мати [PERSON] навчанням сина не цікавиться, батьківськи збори не відвідувала. Малолітній [PERSON] є учнем 6 класу, навчається в Шаровському ліцеї з 1 класу. За час навчання зарекомендував себе, як відповідальний, старанний, дисциплінований учень. Хлопчик систематично відвідує онлайн-заняття, не має пропусків без поважних причин. Активний учасник спортивних змагань, захоплюється футболом. Батько підтримує захоплення сина. [PERSON] розсудливий, охайний, добрий, не піддається чужому впливу, врівноважений, активний в суспільному житті. У колективі з усіма підтримує дружні стосунки. До виконання доручень ставиться відповідально, користується авторитетом серед товаришів. Батько [PERSON] виховує самостійно, приділяє належну увагу вихованню сина, завжди відвідує батьківські збори. Мати [PERSON] навчанням сина не цікавилась, батьківські збори не відвідувала. 3 інформації Комунального некомерційного підприємства «Валківський центр первинної медико-санітарної допомоги» Валківської міської ради Харківської області відомо, що на прийом до лікаря малолітні діти [PERSON] та [PERSON] приходили в супроводі батька. З інформації старости Шарівського старостинського округу відомо, що діти проживаю разом з батьком - громадянином [PERSON] . Мати дітей - громадянка [PERSON] в сім`ї не проживає на протязі останніх п`яти років, до дітей не приїжджає та матеріально не забезпечує. Під час бесіди з малолітнім [PERSON] встановлено, що з матір`ю не проживають приблизно 5 років. Секретів від батька немає, довіряє в усьому. Батько для сина авторитет і приклад в усьому. Матір давно не бачив. Ображається на неї за її вчинок. Хлопець не заперечує проти позбавлення матері батьківських прав, не хотів би з нею спілкуватись. Під час бесіди з малолітнім [PERSON] встановлено, що з матір`ю не проживають приблизно п`ять років. Матір давно не бачив, бажання спілкуватися з нею немає. Ображається на матір через те, що вона не телефонує йому навіть на дні народження. З батьком теплі, довірливі стосунки. Хлопчик знає, що батько звернувся з позовом до суду про позбавлення батьківських прав матері відносно нього та старшого брата. Говорить, що ставиться до цього спокійно. Під час бесіди з громадянкою [PERSON] (бабуся дітей, мати громадянки [PERSON] ), остання повідомила, що за місцем реєстрації: [ADDRESS] , її донька не проживає близько 4 років. Вони взагалі не спілкуються, інформація про місцезнаходження [PERSON] відсутня. 05 квітня 2024 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини міської ради розглядалось питання доцільності позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] відносно її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Громадянин [PERSON] повідомив, що перешкод у спілкуванні з дітьми не чинив, але мати ніколи не виявляла бажання приймати участі у житті дітей. За результатами вивчених матеріалів та наданої інформації,

Outcome: approved