Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-11 00:00:00

На підставі частини 6 статті 259 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) в судовому засіданні 12 вересня 2024 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення. 24\~квітня 2024\~року МТСБУ\~в особі\~представника Каплі\~Ю.С.\~звернулося до\~Золочівського районного\~суду Львівської\~області з позовом до [PERSON] , в якому заявлена вимога про стягнення з відповідача завданої шкоди в порядку регресу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11 червня 2021 року приблизно о 23 год. 40 хв. водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Renault Laguna», державний реєстраційний номерний знак [NUMBER] , та рухаючись ним по автодорозі сполученням Київ-Чоп у напрямку м. Чоп, при проїзді її ділянки у районі 486 км, поблизу с. Вербляни Золочівського району Львівської області, здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , котра внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП) отримала тілесні ушкодження, від яких померла на місці пригоди. МТСБУ було визначено розмір шкоди та здійснено регламентну виплату потерпілій особі [PERSON] на загальну суму 72000 грн. 00 коп.. Позивач послався на те, що [PERSON] є власником джерела підвищеної небезпеки - автомобіля, керуючи яким, здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , внаслідок чого остання померла, на дату скоєння ДТП не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому зобов`язаний відшкодувати в порядку регресу завдану шкоду. Крім того, у заяві позивач прохав стягнути з [PERSON] суму понесених судових витрат (а.с.1-3). Ухвалою Золочівського районного суду Львівської області від 07 травня 2024 року цивільну справу за вищевказаною заявою передано для розгляду за підсудністю до Самбірського міськрайонного суду Львівської області (а.с.25). \~ \~ \~ \~23 травня 2024 року зазначена справа надійшла на адресу Самбірського міськрайонного суду Львівської області (а.с.28). Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 травня 2024 року дану справу передано судді Кущ Т.М. (а.с.30). Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 24 травня 2024 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін без їх виклику та вперше призначено розгляд справи по суті на 02 липня 2024 року об 11 год. 00 хв. (а.с.31), який в подальшому було відкладено на 12 вересня 2024 року о 10 год. 00 хв. у зв`язку з відсутністю відомостей щодо належного повідомлення відповідача про дату, час і місце розгляду справи (а.с.38). Представник позивача МТСБУ про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.39,39 зворотна сторона), у п.3 позовної заяви представник позивача на підставі довіреності Капля Ю.С. вказала, що позивач позов підтримує у\~повному обсязі. Разом з тим, представник позивача клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін не подала, справу прохала\~розглянути без\~участіпредставника позивача та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення (а.с.3). Відповідач [PERSON] про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.40,41), про що свідчить розміщене на офіційному веб-сайті «Судова влада України» оголошення про виклик особи до суду та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідно. При цьому, відповідач заяву із запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін не подавав, правом подати відзив на позовну заяву не скористався. Будь-яких клопотань з процесуальних питань від відповідача не надходило. Згідно ч.8\~ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Виходячи з положень ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи те, що справа призначена до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а також з урахуванням неподання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд вирішив проводити розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.1 ст.279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10. Суд, з`ясувавши позицію позивача, викладену в позовній заяві, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та надавши їм належну оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню. \~ \~ \~ \~У відповідності до\~ст.2 ЦПК України\~завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до положень частин 1-4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 11 червня 2021року приблизно о 23 год. 40 хв. водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Renault Laguna», державний реєстраційний номерний знак [NUMBER] , та рухаючись ним по автодорозі сполученням Київ-Чоп у напрямку м. Чоп, при проїзді її ділянки у районі 486 км, поблизу с. Вербляни Золочівського району Львівської області, здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , яка в результаті ДТП отримала тілесні ушкодження та померла на місці пригоди (а.с.5-6,8). 26 серпня 2022 року органом досудового розслідування винесено постанову про закриття кримінального провадження №12021140000000598 від 12 червня 2021 року відносно [PERSON] , у зв`язку із відсутністю у діях останнього ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 Кримінального кодексу України (а.с.5-6). На час скоєння ДТП [PERSON] був власником джерела підвищеної небезпеки автомобіля «Renault Laguna», державний реєстраційний номерний знак [NUMBER] , та не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.7,17,18). 07 липня 2021 року та додатково 14 липня 2023 року [PERSON] в особі повноважного представника звернувся до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування в межах встановленого ліміту, пов`язаного зі здійсненням витрат на поховання [PERSON] , в розмірі 12000 грн. 00 коп., та пов`язаного із виготовленням і встановленням надгробного пам`ятника, в розмірі 60000 грн. 00 коп., відповідно (а.с.9-13,14-16). 06 грудня 2021 року та 19 липня 2023 року МТСБУ було визначено розмір шкоди та здійснено регламентні виплати [PERSON] , а саме відшкодовано витрати на поховання пішохода [PERSON] на загальну суму 72000 грн. 00 коп., що підтверджується платіжними інструкціями №1107936 від 09 грудня 2021року та №973589 від 21 липня 2023 року (а.с.17,18,19,20). Відповідно до положень абзацу другого пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно пункту 27.4 статті 27\~Закону страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідно до підпункту «а» пункту 41.1 статті 41 вказаного Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Таким чином, у зв`язку із настанням події, передбаченої вищевказаними положеннями Закону, МТСБУ здійснило відшкодування [PERSON] понесених ним витрат на поховання пішохода [PERSON] та на\~спорудження надгробного\~пам`ятникана загальну суму 72000 грн. 00 коп.. Відповідно до підпункту 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Звертаючись до суду із позовом, МТСБУ просило суд відшкодувати в порядку регресу витрати, пов`язані з регламентною виплатою. Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання, зазвичай, виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим, правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому, за\~приписами ст.1191 Цивільного кодексу\~України (далі\~-\~ЦК України)\~ особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Таким чином, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням. Як роз`яснено в п.26 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», до страховика, який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, - відповідно до правил ст.993 ЦК України. Відтак, у позивача виникло право вимоги до відповідача [PERSON] про відшкодування завданої шкоди в порядку регресу. Відповідно до частин першоїтретьої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. З наведеного слідує, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відтак, особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. [PERSON] , будучи учасником ДТП, що сталося 11 червня 2021 року, та одночасно будучи власником джерела підвищеної небезпеки - автомобіля «Renault\~Laguna»,\~державний реєстраційний\~номерний знак\~ [NUMBER] ,\~на законних\~підставах керував\~ним,\~а відтак,\~є особою,\~яка повинна\~відшкодувати шкоду,\~спричинену внаслідок\~ДТП. При цьому, судом враховано, що смерть\~\~ [PERSON] настала від тілесних ушкоджень, отриманих внаслідок наїзду на неї автомобіля під керуванням [PERSON] , а відтак дії останнього перебувають у прямому причинному зв`язку із настанням смерті [PERSON] .. Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Так,\~під непереборною\~силою слід\~розуміти,\~зокрема,\~надзвичайні або\~невідворотні за\~даних умов\~події (пункт\~1\~частини першої\~статті 263\~ЦК України),\~тобто ті,\~які мають\~зовнішній характер.\~Під умислом\~потерпілого слід\~розуміти,\~зокрема,\~таку його\~протиправну поведінку,\~коли потерпілий\~не лише\~передбачає,\~але і\~бажає або\~свідомо допускає\~настання шкідливого\~результату (наприклад,\~суїцид). При цьому, особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Проте, обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду у постановах: від 05 червня 2019 року у справі №466/4412/15-ц (провадження №61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі №756/16649/13-ц (провадження №61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі №447/2438/16-ц (провадження №61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі №601/1304/15-ц (провадження №61-33216св18), від 03 червня\~2020 року у справі №345/3335/17 (провадження №61-22598св18),\~від 07 жовтня 2020 року у справі №742/637/19 (провадження №61-320св20). В той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності власника джерела підвищеної небезпеки як вина потерпілого. Згідно з частиною другою статті 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, також від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом, тобто груба необережність потерпілого може бути підставою для зменшення розміру відшкодування. При цьому, вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 ЦК України, та у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, та у разі відшкодування витрат на поховання (частина третя статті 1193 ЦК України). Разом з тим, під час розгляду справи судом взагалі не встановлено, що ДТП трапилось внаслідок грубої необережності чи умислу потерпілої [PERSON] , або внаслідок непереборної сили. Згідно ч.1,ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач [PERSON] правом подати відзив на позовну заяву не скористався, будь-яких заперечень проти позову з посиланням на відповідні докази не надав, а також не надав підтвердження компенсації понесених позивачем витрат у добровільному порядку, чим не виконав вимоги стст.12,81 ЦПК України. Отже,\~виходячи з\~системного аналізу\~зазначених вище\~норм Закону\~та досліджених\~доказів,\~наявних в\~матеріалах справи,\~суд дійшов висновку про доведеність тих обставин, на які посилається МТСБУ як на підставу своїх вимог до відповідача [PERSON] , а тому позовні вимоги про відшкодування завданої шкоди в порядку регресу підлягають задоволенню в повному обсязі, а саме в сумі 72000 грн. 00 коп.. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позов МТСБУ задоволено повністю, суд, згідно положень ст.141 ЦПК України, присуджує позивачу судові витрати з [PERSON] в сумі 3028 грн. 00 коп. (а.с.4). На підставі викладеного,

Outcome: approved