Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-11 00:00:00

У травні 2014 року позивач звернулася до суду з позовом та відповідача та просить: - заборонити Солом"янській районній в м.Києві державній адміністрації вчиняти будь-які дії пов"язані з управлінням квартирою [ADDRESS] , яка є об"єктом комунальної власності та на праві власності належить позивачу; - заборонити Солом"янській районній в м.Києві державній адміністрації вчиняти будь-які дії по виселення з квартири [ADDRESS] власника квартири [PERSON] та її сина - [PERSON] та вселенню у дану квартиру інших осіб. В обгрунування позову позивач посилалася на наступне. 16 липня 2013р. позивачка разом з сином [PERSON] (інвалід з дитинства), була зареєстрована в якості мешканця квартири [ADDRESS] , власником якої згідно з договором дарування від 17.09.2008 та Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності є гр. [PERSON] 19 серпня 2013р. на підставі договору купівлі - продажу вказану вище квартиру позивачка придбала у власника гр. [PERSON] . Під час укладання угоди купівлі-продажу від 19.08.13р. гр. [PERSON] було надано позивачу докази на підтвердження знаходження квартири у вільному обороті. Цей факт підтверджує зміст договору купівлі-продажу квартири та Витяг з державного реєстру, що засвідчений реєстраційним записом нотаріуса. Як згодом стало відомо позивачу, що вже після придбання вказаної вище квартири, Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 10.07.2013р. № 1143 вказана вище квартира, яка була в установленому порядку зареєстрована, як приватна власність гр. [PERSON] , без зняття з обліку у державного реєстратора та відома власника, зараховано до комунальної власності територіальної громади міста Києва і передано до сфери управління Солом`янської РДА, яку зобов`язано забезпечити заселення даної квартири, оскільки спірна квартира нікому не належала. Оскільки, з 18.08.2013 позивачка на законних підставах набула права власності на спірну квартиру, а тому вважає, що Розпорядження КМДА від 10.07.2013 стосується її безпосередніх інтересів та прав, як власника та які обмежено, а тому вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. Посилається, що станом на день видання КМДА Розпорядження від 10.07.2013р. спірна квартира належала [PERSON] , а тому на думку позивача, права на видання рішення про зарахування її до комунальної власності, без дозволу та згоди на це законного власника, а відтак і права на вселення у дану квартиру інших осіб у КМДА не було. За викладених вище обставин, вважає, що у Солом`янської РДА відсутні будь-які правові і законні підстави для виконання Розпорядження КМДА від 19.07.2013, оскільки на день такого розпорядження, згідно даних держаного реєстру спірна квартира на законних підставах та на праві приватної власності, належить позивачу у справі. Просила задовольнити позов у повному обсязі. Ухвалою Солом`янського районного суду м.Києва від 19.05.2014 відкрито провадження у даній справі та призначено до судового розгляду. У судовому засіданні за клопотання представника позивача до участі у справі в якості третіх осіб залучено Комунальне підприємство «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації та Київську міську раду. Ухвалою суду від 22.10.2014 у задоволенні клопотання представника позивача про зупинення провадження у справі відмовлено. Ухвалою суду від 22.12.2014 провадження у даній справі було зупинено до набрання чинності рішення у цивільній справі за № 760/24757/14-ц. Ухвалою суду від 22.04.2016 провадження у справі відновлено, оскільки рішенням Апеляційного суду м.Києва від 18.08.2015 рішення у справі №760/24757/14-ц, яким позов КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Солом`янської РДА в м.Києві до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної квартири, скасовано та ухвалено нове про відмову у задоволення позову у повному обсязі. Ухвалою суду від 17.05.2016 провадження у даній справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням по цивільній справі № 760/16587/15-ц за позовом Солом`янської РДА в м. Києві до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа: КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва, Київська міська рада про визнання недійсним договору купівлі - продажу квартири. Ухвалою суду від 30.07.2024 провадження у справі було відновлено, на підставі п.6 ч.1 ст. 251 ЦПК України. Позивач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений. Про причини неявки суд до відома не поставив. Представник відповідча у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні поданого позову , як необгрунтованого. Представник третьої особи- Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову посилаючись на його необгрунтованість. Третя особа - [PERSON] та Київська міська рада у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені. З огляду на вказані обставини та приписи положень ст. 223 ЦПК України, вислухавши думку сторін у справі, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності позивача, третьої особи [PERSON] та Київської міської ради, на підставі наявних в справі доказів та з урахуванням того, що їх неявка не перешкоджає розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, вислухавши пояснення сторін, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Встановлено, що рішенням Апеляційного суду міста Києва від 21 лютого 2013 року визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений 08 серпня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] та визнано відумерлою спадщину у вигляді зазначеної квартири. Додатковим рішенням Апеляційного суду міста Києва від 06 березня 2013 року квартира [ADDRESS] та визнана відумерлою спадщиною та передано територіальній громаді міста Києва. Згідно з розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 липня 2013 року №1143 «Про зарахування до комунальної власності територіальної громади м. Києва квартир за рішеннями судів» спірну квартиру зараховано до комунальної власності територіальної громади міста Києва та передано до сфери управління Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації в м. Києві. Вказане розпорядження неодноразово оскаржувалося [PERSON] в порядку адміністративного судочинства. Так, постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 30.07.2015 у справі №826/20197/13-а [PERSON] відмовлено у задоволенні позову до КМР (КМДА), Солом"янської РДА в м.Києві про визнання неправомірних дій, скасування розпорядження та зобов"язання вчинити певні дії. Таким чином, Розпорядження від 10 липня 2013 року №1143 «Про зарахування до комунальної власності територіальної громади м. Києва квартир за рішеннями судів`визнано судом законним. Як свідчать матеріали справи та вбачається з судових рішень, які наявні у справі, у ході здійснення Київською міською радою дій, спрямованих на державну реєстрацію права комунальної власності на вказану квартиру, виявлено, що право власності на спірне нерухоме майно зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 19 серпня 2013 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С. П. У грудні 2015 року виконувач обов`язків прокурора Солом`янського району міста Києва звернувся до суду в інтересах держави в особі Київської міської ради, Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації з позовом до [PERSON] про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння. Позов мотивований тим, що квартира [ADDRESS] є власністю територіальної громади міста Києва. Вказував, що всупереч чинного законодавства та не маючи на те законних підстав, [PERSON] та [PERSON] 19 серпня 2013 року уклали договір купівлі-продажу вказаної квартири, за умовами якого [PERSON] набула право власності на спірне нерухоме майно. Посилався на те, що продавець не була власником майна й усвідомлювала це, однак здійснила його протиправне відчуження поза волею територіальної громади міста Києва. Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 05 серпня 2021 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 22 грудня 2021 року, позов задоволено частково. Так, даним рішенням витребувано від [PERSON] квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 126343680000) на користь територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Також вирішено питання розподілу судових витрат. Судові рішення мотивовані тим, що територіальна громада м. Києва є власником спірної квартири на підставі рішення Апеляційного суду міста Києва від 21 лютого 2013 року та додаткового рішення Апеляційного суду міста Києва від 06 березня 2013 року. Суди встановили, що [PERSON] , не будучи власником майна та знаючи про це як учасник справи про визнання спадщини відумерлою, без достатніх правових підстав відчужила квартиру [PERSON] , що свідчить про вибуття майна з власності територіальної громади міста Києва поза її волею. Суди зазначили, що правовідносини, пов`язані з вибуттям нерухомого майна з комунальної власності, становлять «суспільний» та «публічний» інтерес, а незаконне вибуття майна цьому суспільному інтересу не відповідає. Порушення інтересів держави в цьому випадку за висновком судів полягає в незаконному позбавленні територіальної громади Києва майна, що стало підставою для звернення до суду з позовом, спрямованим на задоволення суспільної потреби у відновленні законності. У відповідності до вимог ч.4 ст.82 ЦПК України обставини встановлені рішенням, зокрема, у цивільній справі, що набрали законної сили , не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, вказані вище обставини, мають преюдиційне значення у даній справі та доказуванню не підлягають. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності нерухомого майна від 05.09.2024 вбачається, що квартира [ADDRESS] 02.02.2022 зареєстрована на праві власності за територіальною громадою міста Києва. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. У відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст. 16 ЦК України. За змістом положень вище зазначених норм права розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Суд забезпечує захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються, шляхом здійснення провадження у справах. При цьому суд має встановити наявність в особи суб`єктивного права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких особа звернулася до суду, адже на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Крім того, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє в захисті, встановивши безпідставність та (або) необґрунтованість заявлених вимог. Для ефективного судового захисту цивільного права або інтересу важливим також є обраний зацікавленою особою спосіб захисту, який має відповідати природі такого права або охоронюваного законом інтересу, характеру незаконного посягання та бути ефективним. З огляду на викладене вище та приймаючи те, що власником спірної квартири є територіальна громада міста Києва в особі Київської міської ради, а тому доводи позивача про те, що відповідачем порушуються її права, як власника спірної квартири та остання має право вимоги у даній справі, як власник спірного майна є необґрунтованими. Враховуючи те, що розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 липня 2013 року №1143 «Про зарахування до комунальної власності територіальної громади м. Києва квартир за рішеннями судів» спірну квартиру зараховано до комунальної власності територіальної громади міста Києва та передано до сфери управління Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації в м. Києві, а тому суд вважає, що вимоги позивача щодо заборони відповідачу вчиняти будь-які дії, які пов`язані з управлінням спірною квартирою, не ґрунтується на вимогах закону, а відтак задоволенню не підлягають. Що стосуються вимог позивача про заборону відповідачу вчиняти дії по виселенню позивача та її сина зі спірної квартири та заборони щодо вчинення дій по вселенню у спірну квартиру інших осіб, слід зазначити. Доказів того, що діями відповідача порушені права чи охоронювані законом інтереси позивача, останньою не надано та з матеріалів справи не вбачається. За таких обставин, проаналізувавши заявлені вимоги в цій, відповідність їх нормам матеріального права, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем позов в цій частині не містить вимог про захист порушеного права, а спрямований на отримання рішення суду, як преюдиційного факту, що суперечить статтям 3 та 4 ЦПК України, які передбачають захист в судовому порядку лише порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів кожної особи у спосіб, визначений законами України. З огляду на те, що позивачу у задоволенні позову відмовлено, правові підстави для стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат по сплаті судового збору, відсутні.

Outcome: dismissed