Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-19 00:00:00

Представник заявника [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті, у якій просить факт смерті [PERSON] , громадянина України, [INFO] , який помер [INFO] у місті Маріуполь, у віці 85 років. Встановлення даного факту в судовому порядку обґрунтовано тим, що [PERSON] помер на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, у зв`язку з чим заявниця позбавлена можливості отримати свідоцтво про смерть. Заявник та заінтересована особа в судове засідання не з`явились, про день та час судового засідання повідомленні належним чином. Від представника заявника до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, вимоги заяви підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Суд дослідив матеріали справи виснував, що заяву слід задовольнити. Відповідно до пункту 8 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно з абзацом 2 частини першої статті 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Заявниця є дочкою [PERSON] , [INFO] , що підтверджується, свідоцтвом про народження [NUMBER] від 11.11.1976 року. На підтвердження факту смерті [PERSON] , заявниця надає: довідку про причину смерті № 2943 від 15.08.2024; свідоцтво про смерть від 16.08.2024 ДНР № 404457, відповідно до яких [PERSON] помер [INFO] у місті Маріуполі, Жовтневого району, у зв`язку з набряком головного мозку та легень, атеросклеротичною хворобою серця. Згідно з "Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією" Маріупольський район за винятком с. Заїченко, с. Пікузи окуповано з 04.03.2022. Відповідно до частини другої та частини третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий вищевказаними органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Згідно з частиною другою статті 319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи з певний час або про оголошення її померлою Пунктом 1 Розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940, встановлено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о) установленої форми; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о) установленої форми; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Звернення в суд з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення необхідне заявниці для проведення державної реєстрації смерті. Оскільки заявниця позбавлена можливості встановити факт смерті свого батька у позасудовий спосіб, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved