Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-12 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до Снятинської міської ради про визнання права власності та встановлення юридичного факту. Позовні вимоги мотивував тим, що [INFO] померла його мати [PERSON] , після смерті якої залишилось спадкове майно, а саме земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,50 га, що розташована на території (Підвисоцької сільської ради) Снятинської міської ради та належала померлій на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії I-ІФ № 014714 від 12.04.2001р. 26.03.2024р. він звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що державний акт виданий на ім`я померлої після її смерті. Крім того, позивач зазначив, що Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку виданий на ім`я " [PERSON] ", а в свідоцтві про смерть спадкодавиця записана " [PERSON] ". Заявник позбавлений можливості реалізувати своє право на спадкування через виявлені відмінності у імені спадкодавця у правовстановлюючому документі, тому вимушений звернутися до суду та просив: встановити факт належності Державного акту про право приватної власності на земльну ділянку серії І-ІФ №014714 від 12.04.2021р. на [PERSON] , як такий, що належав [PERSON] , яка померла [INFO] ; византи за ним право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,50га, що розташована на території (Підвисоцької сільської ради) Снятинської міської ради відповідно до Державного акту на земельну ділянку серії I-ІФ № 014714 від 12.04.2001р. Представник позивача подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати у її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задоволити. Представник Снятинської міської ради подав до суду заяву в якій просив справу розглянути на розсуд суду та без участі представника міської ради. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши і перевіривши зібрані докази в їх сукупності, приходить до висновку, що заява підставна та підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно роз`яснень, що містяться в п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Судом встановлено, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ІФ №014714 від 12.04.2021р., [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,50 га, яка розташована на території Підвисоцької сільської ради. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] . Відповідно до довідки №942 від 16.07.2024р., виданої Старостинським округом №9 с. Підвисоке, Державний акт серії І-ІФ №014714 від 12.04.2001р. виданий Підвисоцькою сільською радою [PERSON] дійсно належить [PERSON] , яка померла [INFO] . Згідно свідоцтва про народження [NUMBER] , [PERSON] народився [INFO] . Батьками якого записані: [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] . Відповідно до довідки Першої Снятинської державної нотпаріальної контори від 26.03.2024р. після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , заведена спадкова справа на підставі заяви про прийняття спадщини за законом сина померлого [PERSON] . Інших спадкоємців немає. Постановою Першої Снятинської районної державної нотаріальної контори від 26.03.2024р. [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,50 га, що розташована на території Підвисоцької сільської ради, Коломийського району. Відповідно до довідки Старостинського округу № 9 с. Підвисоке від 25.03.2024р., [PERSON] , 1923 р.нар., яка померла [INFO] була зареєстрована у господарстві по [ADDRESS] . На день її смерті, в господарстві по [ADDRESS] , окрім померлої були зареєстровані: чоловік [PERSON] 1922 р.нар.; син [PERSON] , 1966 р.нар.; невістка [PERSON] , 1969 р.нар.; онука [PERSON] , 1989 р.нар.; онука [PERSON] , 1993 р.нар. Заборона відчуження на майно померлої сільською радою не накладалась. Заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався. Відповідно до довідки Старостинського округу № 9 с. Підвисоке від 16.07.2024р. №944, земельна ділянка для ведення товарного с/г в-ва (пай) померлої [PERSON] згідно державного акту І-ІФ №014714 обробляється фермерським господарством. Відповідно до ч.1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ч. 1 ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Із ч.1 ст. 1268 ЦК України вбачається, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, а з ч.3 ст.1268 ЦК України слідує, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ч.ч.2, 3, 5 ст.158 ЗК України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності та користуванні громадян і юридичних осіб. Згідно пунктів 10, 11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» про те, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п.г. ч.1 ст.81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про встановлення факту приналежності правовстановлюючого документу та встановлення права власності на спадкове майно. На \~підставі \~наведенного,\~ст.\~158\~ЗК України,\~ст.ст.\~321,\~328,\~1216,\~1217,\~1268 ЦК України,

Outcome: approved