Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-16 00:00:00

14.08.2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» звернулося в суд з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 35932,30 грн, що складається з: заборгованості за тілом кредиту - 16682,09 грн, заборгованості за процентами - 5468,47 грн, заборгованості за комісією - 12307,60 грн, 3% річних за користування грошовими коштами за період з 26.11.2021 року по 23.02.2022 року - 254,90 грн, інфляційних втрат за період з 26.11.2021 року по 23.02.2022 року - 1219,24 грн, а також стягнути судові витрати в сумі 2422,40 грн. В обґрунтування позову вказує на те, що відповідач отримав в АТ «РВС Банк» кредит в розмірі 20512,82 грн, шляхом перерахування на картковий рахунок строком на 24 місяці, але зобов`язання за кредитним договором щодо його повернення та сплати кредитних платежів належним чином не виконав, у зв`язку з чим має заборгованість до стягнення в сумі позову перед новим кредитором. Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 16.08.2024 справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін ( а.с.84-85). Відповідач повідомлявся про розгляд справи шляхом направлення ухвали суду про відкриття провадження у справі рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу зареєстрованого місця його проживання, який повернувся до суду з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". У постанові Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 921/6/18 наведено позицію, що у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням, зокрема на відсутність (вибуття) адресата, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Враховуючи, що справа призначена до розгляду у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, ненадходження від відповідача відзиву на позовну заяву, суд вирішив проводити розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. З`ясувавши обставини, дослідивши докази, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 28.08.2019 між Акціонерним товариством «РВС Банк» та [PERSON] підписано заяву про надання споживчого кредиту №1026173, що є договором про приєднання до Публічної пропозиції Акціонерного товариства «РВС Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (а.с.8-49). Відповідно до умов договору, сума кредиту становить 20512,82 грн. Строк дії кредиту - 24 місяці. Процента ставка, фіксована - 18,00 % річних. Разова комісія при видачі кредиту складає 2,5 % від суми наданого кредиту. Щомісячна комісія за супроводження кредиту становить 3 % від суми наданого кредиту. Додатком № 1 до договору є Графік платежів та розрахунок загальної вартості кредиту, який є невід`ємною частиною заяви-договору №1026173 вiд 28.08.2019 та Паспорт споживчого кредиту, в яких визначаються такі деталі: складові загальної вартості кредиту, вартість платежів з повернення кредиту та сплати відсотків (процентів) за його користування, суми комісійної винагороди та iншi платежі за договором (а.с.49 зворот - 50). Наявність підпису відповідача у вказаних вище документах свідчить про обізнаність з усіма умовами кредитування. Факт отримання відповідачем [PERSON] кредитних коштів за договором №1026173 від 28.08.2019 підтверджується меморіальними ордерами № 8592, №8593 від 28.08.2019 та випискою по особовому рахунку [PERSON] , яка є первинним документом (а.с.64-68). 26.11.2021 між Акціонерним товариством «РВС Банк» (первісний кредитор) та ТОВ «Фінансова компанія «Паріс» (новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги №26/11/2021-1 (а.с.53-55). Відповідно до п. п. 1.1, 3.1 договору про відступлення права вимоги №26/11/2021-1 від 26.11.2021, первісний кредитор в порядку та на умовах, визначених цим договором та чинним законодавством України, відступає (передає), а новий кредитор приймає (набуває) права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами зазначеними в Додатку №1 до цього договору, зі всіма додатками, додатковими угодами, додатковими договорами, договорами про внесення змін та доповненнями до нього тощо, що є його невід`ємною частиною, які укладені між Акціонерним товариством «РВС Банк» та боржниками. Права вимоги за кредитним договором вважаються відступленими з моменту підписання сторонами Акту прийому-передачі прав та документів, що є невід`ємною частиною цього договору. Відповідно до витягу з Додатку № 1 до договору №26/11/2021-1 від 26.11.2021 про відступлення прав вимоги, ТОВ «Фінансова компанія «Паріс» від АТ «РВС Банк» перейшло право вимоги за договором №1026173 від 28.08.2019, укладеним з [PERSON] (а.с.55 зворот-63). Згідно з статтями 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ст.1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Згідно із ч.1 ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. 26.11.2021 від ТОВ «Фінансова компанія «Паріс» на адресу відповідача направлено вимогу про усунення порушення кредитного зобов`язання, що підтверджується списком згрупованих поштових відправлень та описом вкладення цінним листом (а.с.75-79). Позивачем надано суду розрахунок заборгованості відповідача станом на 01.08.2024, яка становить 35932,30 грн та складається з: заборгованості за тілом кредиту - 16682,09 грн, заборгованості за процентами - 5468,47 грн, заборгованості за комісією - 12307,60 грн, 3% річних за користування грошовими коштами за період з 26.11.2021 року по 23.02.2022 року - 254,90 грн, інфляційних втрат за період з 26.11.2021 року по 23.02.2022 року - 1219,24 грн (а.с.69-74). У статті 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, у відповідності з яким сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Положеннями статей 1048,1049 Цивільного кодексу України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) та сплатити відсотки за користування коштами у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається із кредитного договору, між кредитодавцем та позичальником було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору. Також було визначено сплату одноразової та щомісячної комісії за супроводження кредиту (розрахунково-касове обслуговування) на рівні 3% від наданого кредиту. Водночас вбачається, що відповідачу були надані кошти на споживчі цілі, а тому особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України "Про захист прав споживачів". Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів" послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. У розумінні положень чинного законодавства України, послуга, яку надає банк споживачу, - надання грошових коштів. Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Як вказано у постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі № 666/4957/15-ц надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. В зв`язку з цим, Верховний Суд дійшов висновку про те, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. За вказаних обставин умови кредитного договору, які передбачають сплату комісій, є нікчемними та визнання їх недійсними судом не вимагається, а тому, стягнення комісії в сумі 12307,60 грн у судовому порядку є неприйнятним. Щодо стягнення з відповідача заборгованості за інфляційними втратами та 3% річних у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, 3% річних та інфляційні втрати можуть бути нараховані на суму боргу в розмірі 23624,70 грн (174,80 грн + 835,92 грн), тобто без урахування суми комісії. Відповідно до проведеного судом розрахунку сума 3 % річних за період з 26.11.2021 по 23.02.2022 становить 174,80 грн, а сума інфляційних втрат за вказаний період - 835,92 грн. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За викладених обставин суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, а саме з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 23624,70 грн яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 16682,09 грн, заборгованості за процентами - 5468,47 грн, 3% річних за користування грошовими коштами за період з 26.11.2021 року по 23.02.2022 року - 174,80 грн, інфляційних втрат за період з 26.11.2021 року по 23.02.2022 року - 835,92 грн. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням того, що позовна заява задоволена частково, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати у вигляді сплаченого судового збору пропорційно задоволених позовних вимог у розмірі 1592,67 грн.

Outcome: partial