Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-18 00:00:00

21.11.2023 представник позивача адвокат Шморгун О.П. звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовом про стягнення з ПП «Автомагістраль» нараховану, але не виплачену заробітну плату, середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 22.07.2022 року по день ухвалення судового рішення та сплачений судовий збір. В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] у період з 27.04.2015 по 21.07.2022 перебував у трудових відносинах з ПП "Автомагістраль". При звільненні з позивачем не було проведено повного розрахунку та не виплачено всіх, належних йому до виплати коштів. Численні прохання щодо виплати заборгованості із заробітної плати відповідачем ігнорувалися. Борг підприємства перед позивачем за період з січня 2022 року по липень 2022 року становить 58197,27 грн. з вирахуванням ПДФО. На час звернення до суду з даним позовом, зазначені кошти [PERSON] виплачені не були, тому позивач просить задовольнити позовні вимоги і стягнути з відповідача 58197,27 грн. нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за весь період затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 22.07.2022 року по день ухвалення судового рішення та 2183,30 грн. сплаченого судового збору. У відзиві на позовну заяву від 07.05.2024 представник відповідача вказує, що позовна заява необґрунтована та надумана, позовні вимоги не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому не підлягають задоволенню з наступних підстав. Вимоги позивача заявлені після спливу визначеного законодавством тримісячного строку з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні, тобто строк сплив 21.10.2022 року. Позивач не просив суд поновити строк позовної давності в цій частині та не зазначив поважних причин його пропуску. ПП «Автомагістраль» обліковує перед [PERSON] заборгованість із заробітної плати та компенсації відпустки у загальній сумі 58197,27 грн. Додатковою підставою для відмови у задоволенні вимог позивача щодо стягнення середньомісячного заробітку є введення воєнного стану на території України, що об`єктивно унеможливлює виконання певних зобов`язань. Також відповідач стверджує, що у зв`язку із веденням бойових дій у Бучанському районі Київської області та подальшої окупації з 25.02.2022 по 03.04.2022 виникла реальна загроза життю та здоров`ю працівників, які не мали можливості виконувати свої функціональні обов`язки, було пошкоджено приміщення та майно підприємства, пошкоджено чи знищено оргтехніку, документи, сервер. Загалом було заподіяно матеріальні збитки, розмір яких перевищив 50 млн. грн., у зв`язку з чим підприємство опинилося у скрутному матеріальному становищі і до цього часу вживає заходів щодо відновлення діяльності. За зверненням підприємства щодо злочинних дій військ російської федерації було порушено кримінальне провадження № 1202211105000108 від 08.04.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 438 КК України. Також здійснюються досудові розслідування за іншими кримінальними провадженнями. Після деокупації підприємство має критичну ситуацію з виплатою заробітної плати працівникам, оскільки Державне казначейство не перераховує кошти на рахунок підприємства за раніше виконані роботи. Відповідач вживає заходи щодо отримання від контрагентів коштів за раніше наданими ним послугами та виконаними роботами для виплати заборгованості по заробітній платі, але на даний час частина заборгованості лишається не виплаченою. Зазначене свідчить про відсутність вини підприємства у не своєчасному розрахунку з працівниками та є обставинами непереборної сили, які об`єктивно унеможливлюють належне і своєчасне виконання як господарських, так і податкових зобов`язань, а також звільняють відповідача від відповідальності. Також представник ПП «Автомагістраль» зазначив, що рішеннями судів, які набрали законної сили, в аналогічних справах, по яким підприємство виступало відповідачем, апеляційний суд дійшов висновку про відмову у задоволені позову в частині виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки внаслідок воєнних дій відповідач не мав можливості своєчасно нарахувати та здійснити оплату праці позивачу за виконану роботу та провести повний розрахунок із ним при звільненні. Враховуючи вищевикладене, представник відповідача просить відмовити повністю у задоволенні позовних вимог. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, представник позивача подав заяву про розгляд справи за їх відсутності. Представник відповідача адвокат Корзаченко В.М., який приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду просив в задоволенні позову відмовити, з урахуванням аргументів, викладених у відзиві. Суд заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що між сторонами виник спір в сфері трудових правовідносин з приводу невиплати розрахункових коштів при звільненні працівника, що регулюються законодавством про працю. Позивач з 27.04.2015 по 21.07.2022 перебував у трудових відносинах з приватним підприємством "Автомагістраль". Наказом № 404 від 21.07.2022 року позивач був звільнений з роботи за власним бажанням (ст. 38 КЗпП України), що стверджується копіями трудової книжки, зазначеного наказу з відміткою про його отримання, та заяви про звільнення [PERSON] наявними в справі. На адвокатський запит від 17.10.2023 року адвокат позивача отримав лист від 31.10.2023 та довідку №1267 від 30.10.2023, відповідно до яких підприємство повідомило, що заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] з урахуванням утримання сум ПДФО та військового збору, компенсацією невикористаної відпустки становить 58197,27 грн., після усунення обставин форс-мажору відшукає можливість виконати взяті на себе зобов`язання. Звернувшись з даним позовом позивач, посилаючись на порушення своїх трудових прав, просить стягнути із відповідача на свою користь нараховану, але не виплачену на день звільнення заробітну плату в сумі 58197,27 гривень, а також середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 22.07.2022 року по день ухвалення судового рішення. [PERSON] просить стягнути на його користь сплачений судовий збір в сумі 2183,30 грн. Статтею 233 КЗпП України в редакції Закону від 01.07.2022 року № 2352-ІХ передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Таким письмовим повідомленням позивача є довідка № 1267 від 30.10.2023 року. У позовній заяві зазначено, що прохання [PERSON] щодо виплати заборгованості із заробітної плати відповідачем ігнорувалися, однак, жодних доказів того, що позивач звертався до підприємства із зверненнями про виплату коштів, до матеріалів справи не додано. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею\~233 цього Кодексу, були продовжені на строк дії такого карантину (п.1 глави 19 Прикінцеві положення), дія карантину припинена з 01.07.2023 р., тому зазначені вище вказаною нормою строки поновили свій перебіг з 01.07.2023 р., тому відповідно 3-місячний строк звернення щодо обставин, які настали в період з 01.07.2022 р. по 01.07.2023 р., закінчився 01.10.2023 р. При цьому ст.234 КЗпП передбачає, що строк звернення може бути поновлено, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року. Враховуючи, що позивача було звільнено 21.07.2022р., з наказом про звільнення його було ознайомлено 21.07.2022р., довідка про нараховані при звільненні суми позивачу датована 30. 10.2023 р.,\~позов подано 21.11.2023 року,\~то суд дійшов висновку про те,\~що строк звернення до суду позивачем дотримано. Відповідно до вимог статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України. Стаття 94 КЗпП України передбачає, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівнику день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата,заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити неоспорювану ним суму. У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців (ст.117 КЗпП України). В постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі №810/451/17 та від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17 висловлена правова позиція відповідно до якої під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо). Отже, всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Факт наявності заборгованості заробітної плати підтверджується листом ПП «Автомагістраль» від 31.10.2023 року за №1274, з якого слідує, що загальна сума заборгованості по зарплаті перед звільненим працівником [PERSON] , з урахуванням утримання сум ПДФО та військового збору, компенсацією невикористаної відпустки становить 58197,27 гривень. Вказаний розмір заборгованості відповідачем не оспорений та не спростований. Існування наведених у відзиві на позов обставини не звільняє відповідача від виплати заробітної плати позивачу. З 24 лютого 2022 року відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану. Згідно зі статтею 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором. Роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. Отже, введення воєнного стану не скасовує обов`язків роботодавця, визначених ст.47, 116 КЗпП України та не передбачає особливостей щодо розрахунку при звільненні, встановлених ст. 116 КЗпП України. Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»)» (постанова Великої Палата Верховного Суду у від 26.10.2022 у справі № 905/857/10). Так, ведення бойових дій та окупація військами рф частини території Київської області протягом періоду з 24 лютого 2022 року по квітень 2022 року є загальновідомим фактом, територію, на якій розташовані приміщення відповідача, звільнено на початку квітня 2022 року. На засвідчення існування в державі форс-мажорних обставин Торгово-промислова палата України 28 лютого 2022 року опублікувала відповідний загальнодоступний лист за № 2024/02.0-7.1. З урахуванням наведеного, оцінивши належність, достатність, та достовірність поданих сторонами у розумінні ст. 76-81 ЦПК України доказів, а також враховуючи, що факт наявності трудових відносин між сторонами є доведеним, а право особи на оплату праці гарантовано Конституцією України, тому суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення заборгованості по заробітній платі при звільненні. Звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року по справі №711/4010/13-ц, від 08 лютого 2022 року по справі №755/12623/19. На час судового розгляду розрахунок відповідача з позивачем не відбувся, тому і перебіг визначеного ст.\~233 КЗпП України строку не розпочався. Згідно проведеного позивачем розрахунку, наведеного в позовній заяві, середній заробіток за час затримки виплати розрахункових коштів з дня звільнення до дня звернення до суду становить 218 328,66 грн. (640,26 грн. середньоденна зарплата х 341 роб. день).\~Вказаний розрахунок значно перевищує його середній заробіток за шість місяців. Середній заробіток за ст. 117 КЗпП України за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується в розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на які працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій) та є своєрідною санкцією для роботодавця за винні дії щодо порушення трудових прав найманого працівника. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц зазначено, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Ці критерії можуть визначатися судом під час розгляду конкретної справи з урахуванням установлених у ній обставин.\~Велика Палата Верховного Суду зазначила, що суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; - інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Така правова позиція аргументована тим, що з однієї сторони працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. З іншої сторони, якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Період затримки розрахунку відповідач пояснює введенням воєнного стану, перебуванням під окупацією та наявність заборгованості контрагентів перед підприємством за надані ним послуги.

Outcome: approved