Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-10 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» (далі - АТ «ПУМБ»), представник позивача Киричук Г.М., звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з відповідачки на користь банку заборгованість за кредитними договорами №1001314969201 від 20 травня 2019 року та №1001390609301 від 28 серпня 2019 року в загальному розмірі 92501.84 грн, а також судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 20 травня 2019 року з відповідачкою було укладено кредитний договір №1001314969201, відповідно до якого [PERSON] надано кредит в розмірі 30000,00 грн. Окрім того, 28 серпня 2019 року з відповідачкою укладено кредитний договір №1001390609301, за умовами якого [PERSON] надано кредит у розмірі 40000,00 грн. Внаслідок порушення умов договорів та невиконання взятих на себе зобов`язань, станом на 01 грудня 2023 року загальний розмір заборгованості [PERSON] за вказаними договорами становить 92501.84 грн, з яких: 38424.03 грн заборгованість за договором №1001314969201 від 20 травня 2019 року, 54077.81 грн заборгованість за договором №1001390609301 від 28 серпня 2019 року. На підставі наведеного просить стягнути з відповідачки на користь банку зазначений розмір заборгованості, а також 2422.40 грн сплаченого судового збору. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подавши до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча згідно ст.128 ЦПК України про день, час і місце розгляду справи була двічі повідомлена належним чином. Не повідомила відповідач і про причини своєї неявки в судове засідання. Суд на підставі ст.280 ЦПК України проводив заочний розгляд даної справи. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи та оцінивши наявні докази, суд встановив наступні факти. 20 травня 2019 року [PERSON] звернулася до АТ «ПУМБ» із заявою №1001314969201 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (далі - ДКБО), підписанням якої підтвердила, що приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення ДКБО. Відповідно до поданої заяви [PERSON] просила перевипустити їй картку до пакету «Кредитний Плюс» до рахунку № [NUMBER] в гривні у відповідності з умовами ДКБО та тарифами банку, що є невід`ємною частиною ДКБО. Підписанням заяви, [PERSON] , серед іншого, підтвердила отримання платіжної картки № [NUMBER] та ПІНу, а також ознайомлення з правилами користування платіжною карткою та зобов`язання їх дотримуватись. Як вбачається зі змісту вищевказаної заяви, [PERSON] просила надати їй споживчий кредит в розмірі 30000.00 грн, який відповідно до умов договору надається шляхом банківського переказу на рахунок відповідача № [NUMBER] в АТ «ПУМБ» (п. п. 2, 7, 8 розділу «Споживчий кредит»). Сторони також погодили строк кредитування 36 місяців, розмір процентної ставки 0,01 % річних (п. п. 3, 5 розділу «Споживчий кредит»). Окрім того, сторони визначили розмір комісії за обслуговування заборгованості 3,99%. Відповідно до графіку платежів, що міститься в заяві, схема повернення кредиту - ануїтетна (рівними платежами), реальна процентна ставка 98.732 %, дата платежу - до 20 числа кожного календарного місяця, платіжні періоди - з 20 травня 2019 року по 20 травня 2022 року, сума платежу за 36 місяців - 73096.46 грн, комісія за обслуговування кредитної заборгованості 1197.00 грн щомісяця. На підтвердження виконання переддоговірних зобов`язань до позовної заяви долучено паспорт споживчого кредиту, підписаний сторонами 20 травня 2019 року. До заяви відповідача № 1001314969201 АТ «ПУМБ» долучено також публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладання договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (в редакції від 06 квітня 2018 року). Відповідно до платіжної інструкції № TR.35298486.56592.8810 від 20 травня 2019 року АТ «ПУМБ» на виконання умов договору № 1001314969201 від 20 травня 2019 року перерахувало [PERSON] 30000.00 грн. Окрім того, як вбачається з виписки про рух коштів по рахунку [PERSON] , 20 травня 2019 року відповідачка отримала на відкритий їй в АТ «ПУМБ» рахунок кредитні кошти в розмірі 30000.00 грн. Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості станом на 01 грудня 2023 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором №1001314969201 від 20 травня 2019 року становить 38424.03 грн, з яких: 22468.88 грн заборгованість по сумі кредиту, 8.05 грн заборгованість по процентам, 15947.10 грн заборгованість по комісії. 28 серпня 2019 року [PERSON] звернулася до АТ «ПУМБ» із заявою №1001390609301 на приєднання до ДКБО, підписанням якої підтвердив, що приймає публічну пропозицію АТ«ПУМБ» на укладення ДКБО. Відповідно до поданої заяви [PERSON] просила перевипустити їй картку до пакету «Кредитний Плюс» до рахунку № [NUMBER] в гривні у відповідності з умовами ДКБО та тарифами банку, що є невід`ємною частиною ДКБО. Підписанням заяви, [PERSON] , серед іншого, підтвердила отримання платіжної картки № [NUMBER] та ПІНу, а також ознайомлення з правилами користування платіжною карткою та зобов`язання їх дотримуватись. Як вбачається зі змісту вищевказаної заяви, [PERSON] просила надати їй споживчий кредит в розмірі 40000.00 грн, який відповідно до умов договору надається шляхом банківського переказу на рахунок відповідача [NUMBER] в АТ «ПУМБ» (п. п. 2, 7, 8 розділу «Споживчий кредит»). Сторони також погодили строк кредитування 24 місяців, розмір процентної ставки 0,01 % річних (п. п. 3, 5 розділу «Споживчий кредит»). Окрім того, сторони визначили розмір комісії за обслуговування заборгованості 3,99%. Відповідно до графіку платежів, що міститься в заяві, схема повернення кредиту - ануїтетна (рівними платежами), реальна процентна ставка 106.7107 %, дата платежу - до 28 числа кожного календарного місяця, платіжні періоди - з 28 серпня 2019 року по 28 серпня 2021 року, сума платежу за 24 місяців - 78308.06 грн, комісія за обслуговування кредитної заборгованості 1596.00 грн щомісяця. На підтвердження виконання переддоговірних зобов`язань до позовної заяви долучено паспорт споживчого кредиту, підписаний сторонами 28 серпня 2019 року. До заяви відповідача №1001390609301 АТ «ПУМБ» долучено також публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладання договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (в редакції від 12 червня 2019 року). Відповідно до платіжної інструкції № TR.37228653.59638.8810 від 28 серпня 2019 року АТ «ПУМБ» на виконання умов договору № 1001390609301 від 28 серпня 2019 року перерахувало [PERSON] 40000.00 грн. Окрім того, як вбачається з виписки про рух коштів по рахунку [PERSON] , 28 серпня 2019 року відповідачка отримала на відкритий їй в АТ «ПУМБ» рахунок кредитні кошти в розмірі 40000.00 грн. Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості станом на 01 грудня 2023 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 1001390609301 від 28 серпня 2019 року становить 54077.81 грн , з яких: 31619.70 грн заборгованість по сумі кредиту, 11.15 грн заборгованість по процентам, 22446.96 грн заборгованість по комісії. З метою досудового врегулювання спору 01 грудня 2023 року АТ «ПУМБ» направило відповідачу письмову вимогу (повідомлення) про необхідність погашення кредитної заборгованості в розмірі 92501.84 грн, з яких: 38424.03 грн заборгованість за договором №1001314969201, 54077.81 грн заборгованість за договором №1001390609301, протягом 30 днів з моменту отримання цього листа. Оскільки досудові вимоги банку про погашення кредитної заборгованості позичальником добровільно задоволені не були, банк звернувся з цим позовом до суду для стягнення наявної в [PERSON] кредитної заборгованості. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги АТ «ПУМБ» підлягають частковому задоволенню, виходячи з таких підстав. Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. ст.628 ЦК України). У силу вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, якими є: умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом ст. 634 цього ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «ПУМБ»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України). Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до правил ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положенняпараграфа 1 цієї глави (ст. ст. 1046-1053 ЦК України), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч.1 ст. 526 ЦК України). Відповідно до правил ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Судом встановлено, що кредитні договори №1001314969201 від 20 травня 2019 року та №1001390609301 від 28 серпня 2019 року між АТ «ПУМБ» і [PERSON] укладені у виді заяви про приєднання до ДКБО. АТ «ПУМБ» свої зобов`язання перед відповідачем за вказаними договорами виконало, надавши [PERSON] кредит в розмірі 30000,00 грн та 40000,00 грн відповідно. Водночас, як вбачається з розрахунків заборгованості, відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитними договорами щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів, належним чином не виконала, у зв`язку з чим, в неї утворилась заборгованість на загальну суму 92501.84 грн, з яких: 38424.03 грн заборгованість за договором №1001314969201, 54077.81 грн заборгованість за договором №1001390609301. Проте суд звертає увагу на те, що заявляючи вимоги про стягнення заборгованості за вищевказаними кредитними договорами, АТ «ПУМБ», окрім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав позичальник) та відсотків за користування кредитом, також просить стягнути заборгованість за комісією за обслуговування кредиту. Згідно з ч. ч. 1-3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати в кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08.06.2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний перелік складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною в договорі про споживчий кредит, - за кількістю днів, щомісяця, щокварталу) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та/або супутніх послуг банку, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб за кожним платіжним періодом за формою, наведеною в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит додатка 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (п. 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги банку, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту (включаючи комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення та інші платежі), кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб (страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів та інших осіб, а також інші обов`язкові платежі), які сплачуються споживачем згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (крім платежів, що згідно із законодавством України не включаються до загальних витрат за споживчим кредитом). Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Водночас слід звернути увагу на те, що Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не більше одного разу на місяць, а також у разі зміни істотних умов договору про споживчий кредит, включаючи випадки, коли така зміна відбувається внаслідок настання умов, визначених таким договором, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє споживачу інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства та договором про споживчий кредит. 10 червня 2017 року у зв`язку з набуттям чинності Законом України «Про споживче кредитування», в Законі України «Про захист прав споживачів» текст ст. 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення ч. ч. 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» про визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача, залишилися незмінними. Також в ч.5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Отже, підсумовуючи вищевикладене, суд звертає увагу на те, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року в справі № 496/3134/19. Окрім того, в постанові від 31 серпня 2022 року в справі № 202/5330/19 Верховний Суд, аналізуючи умови спірного договору, вказав, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 06 листопада 2023 року по справі № 204/224/21 виклала висновок про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Згідно з вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України). Зі змісту п.п. 3.6 - 3.6.1 публічних пропозицій АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (редакція від 06 квітня 2018 року та від 12 червня 2019 року) вбачається, що в рамках договору надаються наступні види послуг банку: відкриття та обслуговування Пакета послуг Банку, які в залежності від наповнення Пакету послуг можуть включати наступні послуги: відкриття та обслуговування Карткових рахунків в національній та іноземних валютах, випуск Карток; послуга «Інтернет-банкінг» (Internet Bankig); послуга «SMS-банкінг» (SMS Bankig); відкриття та обслуговування депозитних рахунків, залучення коштів у Вклад; Овердрафти для Клієнтів, які обслуговуються на умовах Зарплатних проектів; Кредитна картка із відновлювальною Кредитною лінією; Персональне обслуговування (в межах Пакетів послуг ВlackPlatinum та Рremiere) та послуга відкриття поточних рахунків для безготівкових переказів (в рамках Пакетів послуг, ВlackPlatinum та Рremiere); інші послуги, що включаються до Пакету послуг відповідно до Тарифів. Як зазначалось раніше, в п. 4 заяви № 1001314969201 на приєднання до ДКБО від 20 травня 2019 року вказано, що розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості становить 3,99 %. В п. 4 заяви № 1001390609301 на приєднання до ДКБО від 28 серпня 2018 року зазначено, що розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості становить 3,99 %. Однак в кредитних договорах не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія. Окрім того, АТ «ПУМБ» не надано доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні вказаних кредитних договорів, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування». В зв`язку з цим, відсутні підстави для стягнення з відповідача нарахованих банком заборгованостей за комісією за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 15947.10 грн за договором № 1001314969201 від 20 травня 2019 року, а також в розмірі 22446.96 грн за договором № 1001390609301 від 28 серпня 2019 року. З врахуванням вищевикладеного, зважаючи на те, що відповідачкою не надано доказів належного виконання своїх зобов`язань за вищевказаними кредитними договорами, суд приходить висновку про стягнення з [PERSON] на користь АТ «ПУМБ» заборгованості в розмірі 54107.78 грн, а саме: в розмірі 22476.93 грн за кредитним договором №1001314969201 від 20 травня 2019 року, з яких 22468.88 грн заборгованість за кредитом, 8.05 грн заборгованість за процентами; в розмірі 31630.85 грн за кредитним договором № 1001390609301 від 28 серпня 2019 року, з яких 31619.70 грн заборгованість за кредитом, 11.15 грн заборгованість за процентами. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання розподілу судових витрат між сторонами. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання позовної заяви позивачем АТ «ПУМБ» сплачено судовий збір в сумі 2422.40 грн, при цьому суд приймає до уваги платіжну інструкцію №213 від 18 січня 2024 року. З огляду на те, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, то з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1417,10 грн (58,5% з 2422.40 гривень). На підставі наведеного,

Outcome: partial