Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-19 00:00:00

07 березня 2024 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява [PERSON] до ФОП [PERSON] про стягнення грошових коштів. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що 12 вересня 2023 року між ним та [PERSON] було укладено договір , на підставі якого [PERSON] мав передати [PERSON] товар під назвою "Кав`ярня самообслуговування ZERNOVA", а [PERSON] зобов`язується прийняти та оплатити товар у строки, встановлені договором. 10 вересня 2023 року [PERSON] сплатив на рахунок ФОП " [PERSON] 5 737,50 грн за бронювання товару, 14 вересня 2023 року оплатив вже повну суму товару загальною вартістю 188 151,75 грн. Відповідно до умов договору [PERSON] мав протягом 30 днів з дня повної оплати передати [PERSON] товар, а у разі порушення строків повернути раніше сплачені кошти. Товар так і не був переданий [PERSON] , як і не були повернуті сплачені ним кошти, що обумовлено умовами договору. 12 січня 2024 року [PERSON] надіслав [PERSON] претензію, у якій вимагав повернути сплачені ним кошти, однак 09 лютого 2024 року отримав на свою адресу відповідь на претензію, зі змісту якої вбачалося, що [PERSON] відмовляється повертати кошти, обгрунтовуючи це тим. що [PERSON] відмовився від отримання товару, а тому має право лише на повернення 60 % від загальної вартості товару. У зв`язку із викладеним позивач наразі просить суд стягнути з відповідача вартість товару - 188 151,75 грн, кошти за бронювання товару - 5737,50 грн, та пеню у розмірі 24 459,50 грн, що загалом складає 218 348, 75 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 березня 2024 року цивільну справу № 753/5021/24 передано судді Шаповаловій К.В. Фактично справу було передано судді 11 березня 2024 року. Згідно інформації. яка міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ФОП [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 15 березня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на 17 квітня 2024 року. Судове засідання 17 квітня 2024 року було відкладено до 22 травня 2024 року, оскільки представник відповідача у судовому засіданні отримав позовну заяву з додатками, а отже мав 15 днів для подання відзиву на позовну заяву. 6 травня 2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій викладені заперечення щодо поданих позовних вимог. 21 травня 2024 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив. 22 травня 2024 року від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення судового засідання, оскільки він має намір підготувати заперечення на відповідь на відзив. яку отримав лише за день до судового засідання. Судове засідання 22 травня 2024 року було відкладено на 23 липня 2024 року. Судове засідання, призначене на 23 липня 2024 року було відкладено на 22 серпня 2024 року у зв`язку з неявкою учасників справи. 22 серпня 2024 року у судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги, вказала, що відповідачем у строк, визначений договором не було повідомлено позивача про готовність кавомашини та не повідомлено про те, яким чином позивач може забрати її, тобто відповідачем не був виконаний пункт 2.4 договору купівлі-продажу від 12 вересня 2023 року. Надана до відзиву переписка між позивачем та відповідачем у мессенджері свідчить про те, що кавомашина була готова для передачі позивачу лише 2 листопада 2024 року, тобто поза межами строку, визначено умовами договору, а отже, відповідач має повернути позивачу всю суму коштів, що були сплачені позивачем на виконання умов договору, а не 60% від вартості, як зазначає відповідач у відзиві. Крім того, просила суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 24459,50 грн, як то передбачено пунктом 6.2 договору. У судовому засіданні було оголошено перерву до 20 вересня 2024 року через неявку представника відповідача. 20 вересня 2024 року представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти заявлених позовних вимог, вказав, що товар (кавомашина) була виготовлена у строки, визначені умовами укладеного між сторонами договору та в усному порядку позивача було повідомлено про її готовність, оскільки умовами договору не визначено чітко, в якій спосіб сторони повідомляють один одного про виконання ними умов договору. Крім того, вказав, що саме позивач не хотів забирати кавомашину, бо не міг знайти місце під кав`ярню, а працівники відповідача тривалий час (до грудня 2023 року) допомагали йому з пошуком місця. Вказав, що відповідач погоджується на повернення позивачу 60% вартості кавомашини сплаченої позивачем за виконання умов договору, як то передбачено пунктом 6.5 договору. Суд, проаналізувавши обставини справи у їх сукупності, дослідивши додані до позовної заяви, відзиву докази, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, доходить наступного висновку. Судом встановлено, що 12 вересня 2023 року між ФОП [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) був укладений договір купівлі-продажу № 023-178 (а.с. 9-10). Відповідно до пункту 1.1 договору продавець зобов`язується передати покупцю товар під назвою «Кав`ярня самообслуговування ZERNOVA», який відповідає специфікації та відповідно до акту приймання-передачі товару, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар у строки, встановлені цим договором. Відповідно до специфікації, як зазначена у цьому ж пункті договору товар складається з: кавомашини, меблевої стійки під неї, телевізору, камери відео нагляду, діспенсерів під стакани, органайзера для кавових аксесуарів, терміналу та купюроприймача. Пунктом 2.4 договору сторони визначили, що продавець зобов`язується протягом 30 робочих днів з моменту внесення повної оплати передати покупцю товар, у разі порушення строків передбачених цим пунктом, продавець зобов`язується повернути сплачені раніше кошти покупцем в повному обсязі, впродовж 30 робочих днів на розрахунковий рахунок покупця. Згідно із пунктом 3.1 договору вартість товару становить 188151,75 грн, що еквівалентно 4919 доларів США без ПДВ по курсу АТ «Пумб». Пунктом 3.2 договору визначено, що покупець сплачує 100% вартості товару, вказаної у пункті 3.1 договору протягом 3-х банківських днів з дати підписання цього договору. Відповідно до квитанції від 10 вересня 2023 року № 9317-4564-7100-9762 позивач [PERSON] перерахував на користь ФОП [PERSON] кошти у розмірі 5737,50 грн із призначення платежу «бронювання». Відповідно до квитанцій від 14 вересня 2023 року № [NUMBER] та [NUMBER] [PERSON] перерахував на користь ФОП [PERSON] кошти у загальному розмірі 188151,75 грн з призначенням платежу «оплата за товар». 12 січня 2024 року позивач [PERSON] надіслав відповідачу ФОП [PERSON] претензію № [NUMBER] , в якій вказав, що продавцем не були виконані умови договору від 12 вересня 2023 року, зокрема пункт 2.4, а тому він вимагав повернути йому сплачені кошти у розмірі 188151,75 грн та 5737,50 грн. Відповідач 29 січня 2024 року надіслав позивачу відповідь на претензію, в якій вказав, що кав`ярня була готова до передачі позивачу ще 5 жовтня 2023 року, про що він був повідомлений телефоном та у мессенджері «Телеграм», а отже ним умови договору виконанні у повному обсязі та своєчасно. Також відповідач вказав, що пропонує протягом 7 днів від дня отримання цього листа врегулювати питання у досудовому порядку, зокрема позивач приймає товар, або надає письмову відмову від його прийняття, тоді відповідач повертає позивачу 60% вартості сплаченої позивачем за товар. Крім того, 28 січня 2024 року відповідач надіслав позивачу претензію, в якій вказав, що 5 жовтня 2023 року товар був готовий до передачі покупцю на виконання умов договору купівлі-продажу № 023-178, проте станом на 28 січня 2024 року покупець не з`явився та не вчинив дій для прийняття товару та запропонував врегулювати вказане питання протягом 7 календарних днів. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, як передбачено частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України. Положення статті 627 Цивільного кодексу України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Умови статті 629 Цивільного кодексу України визначають, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно з частиною другою статті 614 Цивільного кодексу України, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Статтями 610, 611 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статі 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Судом встановлено, що 14 вересня 2023 року позивач перерахував на рахунок відповідача 188151,75 грн, вказане не заперечувалось та не спростовувалось представником відповідача. Отже, позивач виконав умови договору у повному обсязі. З урахуванням пункту 2.4 договору, відповідач мав у строк до 26 жовтня 2023 року передати товар, зазначений у пункті 1.1 договору та специфікації позивачу. Як зазначав у претензії відповідач та представник відповідача у судовому засіданні, кав`ярня була готова для передачі позивачу ще 5 жовтня 2023 року. Проте, до матеріалів справи, зокрема до відзиву, відповідачем не було надано належних доказів на підтвердження вказаного. Натомість із долученої до відзиву переписки між позивачем та працівниками відповідача вбачається, що позивача лише 2 листопада 2023 року було повідомлено про готовність товару. Тобто долученими до матеріалів справи доказів, вбачається, що відповідач у строк до 26 жовтня 2023 року не передав позивачу товар, відповідно до умов договору (пункт 2.4), а тому, враховуючи зміст вказаного пункту, відповідач мав повернути позивачу сплачені ним раніше кошти у повному обсязі, проте вказане здійснено відповідачем не було і це не заперечувалось представником відповідача у судовому засіданні. Суд відхиляє твердження представника відповідача проте, що кав`ярня не була передана позивачу саме з його вину, бо він не міг знайти місце для неї і йому в пошуках допомагали працівники відповідача, оскільки, як зазначалось, відповідачем не надано суду доказів того, що кав`ярня була готова до передачі позивачу як 5 жовтня 2023 року (зазначає у претензії відповідач) так і 26 жовтня 2023 року, таке повідомлення було надіслано вже після визначених умовами договору купівлі-продажу строків, а саме 2 листопада 2023 року. На цей час, як повідомив представник відповідача, кав`ярня знаходиться у відповідача. Також суд відхиляє твердження відповідача про те, що за умовами договору у випадку відмови позивача від отримання товару він повинен повернути йому лише 60% вартості товару, з урахуванням того, що саме відповідач несвоєчасно виконав умови договору про постачання товару і вказане не було спростовано представником відповідача та відповідачем належними та достатніми доказами під час розгляду справи. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із статтями 77-80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, вимога позивача про стягнення з відповідача коштів у розмірі 193889,25 грн. підлягає задоволенню. Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача пені за невиконання умов договору, суд зазначає таке. Відповідно до пункту 6.2 договору купівлі-продажу від 12 вересня 2023 року № 023-178 у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань з передачі товару з вини продавця, останній сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1% від суми товару, за кожен день прострочення. Отже, вказаним пунктом договору передбачено стягнення пені за невиконання або несвоєчасне виконання договору в частині передачі товару покупцю (позивачу), тобто за негрошове зобов`язання, в той же час, позивачем пред`явлено позов до відповідача з вимогою про стягнення (повернення) коштів сплачених позивачем відповідачу, тобто пред`явлена грошова вимога. Позивач не ставив вимогу відповідачу про передачу йому своєчасно не поставленого товару, а отже на цей час між сторонами вже вирішується питання щодо грошового зобов`язання, а тому у цьому випадку вимога про стягнення пені, визначеної пунктом 6.2 договору за негрошове зобов`язання є безпідставною. При цьому, умовами договору не передбачено такого виду відповідальності у вигляді неустойки за неповернення чи несвоєчасне повернення продавцем коштів покупцю, у визначених між сторонами випадках. Таким чином в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, зважаючи на те, що відповідач не спростував належними, достатніми та достовірними доказами доводи позивача, щодо несвоєчасного виготовлення та готовності передачі товару позивачу у строки, визначені умовами договору купівлі-продажу, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення коштів у розмірі 193889,25 грн ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому топі підлягають задоволенню. З урахуванням приписів статті 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог.

Outcome: partial