Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-17 00:00:00

До Межівського районного суду Дніпропетровської області звернулася [PERSON] , з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Управління Активами», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Тамара Миколаївна, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Лиманський Владислав Юрійович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що 06 травня 2024 року їй, [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ), випадково стало відомо, що 19.12.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. вчинений виконавчий напис (реєстровий номер №13947) про стягнення з неї на користь ТОВ «ФК «Управління Активами», якому АТ КБ «ПриватБанк» відступлено право вимоги за Кредитним договором №SAMDN5200069661904 від 29 жовтня 2012 року, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] ,заборгованості в сумі 15622,06 гривень, яка складається з: 5222,25 грн заборгованість за тілом кредиту, 10349,81 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами, 50,00 грн плата за вчинення виконавчого напису. 03 березня 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Лиманським В.Ю., відкрито виконавче провадження №000013947, згідно якого загальна сума її заборгованості 17184,27 грн складається: з суми боргу 15622,06 грн та основної винагороди приватному виконавцю у розмірі 1562,21 грн. Згідно постанови від 18 квітня 2024 року приватним виконавцем накладено арешт на належні їй грошові кошти, що містяться на рахунках, у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 17960,27 грн. Але, вона вважає вищевказаний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню з наступного, а саме: кредитний договір №SAMDN5200069661904 від 29 жовтня 2012 року АТ КБ «ПриватБанк», вона ніколи не укладала. Слід також зазначити, що нотаріусом під час вчинення виконавчого напису, будь-якого повідомлення у відповідності до Порядку вчинення нотаріальних дій, про наявність в неї заборгованості, їй не надходило. Крім того за весь цей час, вона не отримувала жодного повідомлення від АТ КБ «ПриватБанк» про перехід права вимоги до іншого кредитору, їй також невідомо, коли була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження. Отже, з урахуванням викладених обставин, вона заперечує укладання кредитного договору від 29.12.2012 року, АТ КБ «ПриватБанк», та відповідно з ТОВ «ФК «Управління активами», так як їй невідомо про існуючі кредитні чи боргові зобов`язання перед відповідачем. У зв`язку з тим, що на її адресу не надходило жодних повідомлень з розрахунками заборгованості, вона вважає, що відповідачем безпідставно нараховано заборгованість в розмірі 15622,06 грн. Вона вважає, що розмір заборгованості не є безспірним, а приватний нотаріус Солонець Т.М., вчиняючи виконавчий напис, не врахувала та не перевірила факт наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушила норми закону. Виконавчий напис було вчинено на підставі та в порядку нормативного акту, який було визнано незаконним нечинним. Оскільки на день вчинення виконавчого напису [PERSON] від 19.12.2021 року, редакція Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, не передбачала вчинення виконавчого напису нотаріуса про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Позивачка просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 19 грудня 2021 року, реєстровий номер №13947, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Тамарою Миколаївною про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Управління Активами» заборгованості в розмірі 15622,06 грн; стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1211,20 грн. Ухвалою судді Межівського районного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2024 року дану справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Межівського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2024 року було відмовлено у задоволенні клопотання відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Управління Активами» про врегулювання спору за участю судді. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та прохає їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав заяву про визнання позовних вимог у порядку ст.206 ЦПК України та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягненню з відповідача на користь позивача судового збору в розмірі 606 грн та у розмірі 302,80 грн у разі подання позивачем заяви про забезпечення позову (50 відсотків судового збору повертаються з державного бюджету в порядку ч.1 ст.142 ЦПК України). Судове засідання прохали провести за відсутності представника відповідача. Треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Тамара Миколаївна та приватний виконавець Лиманський Владислав Юрійович, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв`язку з чим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом досліджені та надана оцінка таким доказам: Так,\~у судовому\~засіданні встановлено,\~що згідно виконавчого напису зареєстрованого в реєстрі за №13947 від 19.12.2021 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. було вчинено даний виконавчий напис, яким запропоновано стягнути з [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , невиплачені в строк грошові кошти на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Управління Активами», ідентифікаційний код 35017877, місцезнаходження: 08200, Київська область, м. Ірпінь, вул. Стельмаха, буд.9А, офіс 203, якому Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», код платника податків згідно з ЄДРПОУ 14360570, на підставі Договору факторингу №PB-2021-26/10 від 26 жовтня 2021 року, відступлено право вимоги за Кредитним договором №SAMDN52000069661904 від 29 жовтня 2012 року, укладеного між Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та [PERSON] . Стягнути з [PERSON] за період з 25.10.2021 року по 19.12.2021 року включно, суму у розмірі: - \~ \~ \~ \~5222,25 гривень заборгованість по основному боргу (тіло кредиту); - \~ \~ \~ \~10349,81 гривень заборгованість по відсоткам; - \~ \~ \~ \~50,00 гривень плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 15622,06 гривень. 03.03.2022 року приватним виконавцем Лиманським В.Ю., було відкрито виконавче провадження №000013947 для виконання виконавчого напису за №13947 від 19.12.2021 року. У зазначеному виконавчому провадженні приватним виконавцем Лиманським В.Ю. було винесено постанову про арешт коштів боржника від 18.04.2024 та постанову про зняття арешту коштів 08.05.2024. У судовому засіданні встановлено, що у подальшому позивачкою після укладення шлюбу було змінено прізвище з [PERSON] на [PERSON] . За загальним правилом статей\~15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити своє право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою\~статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до\~статті 18 ЦК України\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється\~Законом "Про нотаріат"\~та іншими актами законодавства України. Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений\~наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5\~та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок). Так, згідно зі\~статтею 87 Закону України "Про нотаріат"\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України "Про нотаріат"\~визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї\~статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та не чинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зазначена постанова апеляційного суду у відповідності до п.4 ст.254 КАС України (в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту проголошення, з 22 лютого 2017 року, а отже з цієї ж дати законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин. Згідно правової\~позиції,\~висловленої у\~постанові КЦС\~ВС від\~23\~січня 2018\~року у\~справі №310/9293/15-ц,\~правового висновку\~в постанові\~ВСУ від\~05.07.2017\~р.\~№6-887/цс\~17\~у разі\~встановлення судом\~фактичних обставин,\~що спростовують\~безспірність заборгованості,\~порушення вимог\~закону про\~порядок видачі\~виконавчого напису,\~підлягає захисту\~право боржника,\~що дає\~підстави задовольнити\~вимоги про\~визнання виконавчого\~напису таким,\~що не\~підлягає виконанню. Вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше.\~Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічна правова позиція викладена й у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №158/2157/17. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 19.12.2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Оскільки,\~відповідачем не\~надано підтвердження,\~що укладений\~між банком\~та позивачем\~кредитний договір,\~який був\~наданий нотаріусу\~для вчинення\~виконавчого напису,\~був посвідчений\~нотаріально,\~тому наявні\~підстави для\~визнання виконавчого\~напису нотаріуса\~таким,\~що не\~підлягає виконанню,\~у зв`язку\~з недотриманням\~умов вчинення\~виконавчого напису\~щодо подання\~стягувачем документів\~на підтвердження\~безспірної заборгованості\~боржника. Безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріуси здійснюють виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі. Перевірка безспірності боргу є обов`язком нотаріуса. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі за № 6-887цс17 суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Такий ж самий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у справі № 207/1587/16 від 19 вересня 2018 року (провадження № 14-12559св18). Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому, цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в\~Законі України "Про нотаріат"\~та Порядку вчинення нотаріальних дій. За змістом п. 2.3 глави 16 розділу ІІ «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих банком повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. У судовому засіданні встановлено, що будь-яких вимог про усунення порушень за кредитним договором позивач не отримував. Таким чином, вбачається, що відповідачем при подані нотаріусу документів для вчинення виконавчого напису не було надано достатніх доказів на підтвердження щодо отримання боржником письмової вимоги про усунення порушення за кредитним договором. Нотаріусом, в свою чергу, не було перевірено надіслання такої вимоги і отримання її позивачем, що унеможливило подання [PERSON] нотаріусу обґрунтованих заперечень щодо вчинення виконавчого напису або письмової згоди. У зв`язку з чим позивач був позбавлений можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості або оспорити вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Управління Активами», або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення. Крім того, у судовому засіданні встановлено, що позивачка заперечує щодо укладення зазначеного договору, на підставі якого було вчинено виконавчий напис нотаріуса. Отже, нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, чим порушив норми ст.88\~Закону України «Про нотаріат». Статтею 81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Зі змісту наведених правових норм вбачається покладення процесуального обов`язку на кожну із сторін довести належними доказами наявність або відсутність тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, враховуючи, що в зазначеній частині відповідач позовні вимоги визнає, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та доведеними, такими, що підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат суд проводить відповідно до ст.141 ЦПК України. Так згідно квитанції №0.0.3682341379.1 від 03.06.2024 позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 гривень, що відповідно до положень закону підлягає стягненню з відповідача. Згідно з ч.1 ст. 142 ЦПК України та ч.3 ст.7 ЗУ «Про судовий збір», у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову. Таким чином, оскільки відповідач визнав позовні вимоги до розгляду справи по суті, позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову в розмірі 1211,20 грн, що складає 605,60 грн. Крім того, при задоволенні позову, у відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме сума судового збору, яка не підлягає поверненню з державного бюджету 605,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved