Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-09 00:00:00

05.06.2024 року заявник звернувся до Київського районного суду м. Одеси із заявою, в якій просить встановити факт, що має юридичне значення, що Свідоцтвом про право власності на житло виданим Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів від 21 вересня 1993 року № 23114 на ім?я [PERSON] , як власника частини квартири [ADDRESS] , на праві спільної сумісної власності, належить [PERSON] [INFO] , адреса реєстрації та проживання: [ADDRESS] , ІПН: [NUMBER] . Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 19.06.2024 року вищевказану цивільну справу напралено до Малиновського районного суду м. Одеси. 01.07.2024 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями Малиновського районного суду м. Одеси, справу розподілено судді Малиновського районного суду м. Одеси Бобуйку І.А. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 03.07.2024 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи по суті. Учасники судового процесу в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлялись належним чином та своєчасно. Дослідивши всі матеріали справи, суд вважає, що заява про встановлення факту належності документів підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що громадянину України [PERSON] [INFO] , адреса реєстрації та проживання: [ADDRESS] , ІПН: [NUMBER] , належить на праві спільної сумісної власності частина квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло виданим Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів від 21 вересня 1993 року № 23114. Але в даному свідоцтві прізвище [PERSON] записано із помилкою як " [PERSON] ". Судом встановлено, що помилка в написанні прізвища виникла через те, що під час оформлення права власності документи, що посвідчували особу [PERSON] були оформленні російською мовою, а саме: свідоцтво про народження, паспорт радянського зразка, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, де прізвище « [PERSON] » прописувалось як " [PERSON] ". У подальшому заявник у відповідності до законодавства України змінював документи, що посвідчують його особу та станом на сьогодні, у паспорті громадянина України з електронним носієм № [NUMBER] від 29.07.2021 року, орган, що видав документ: 5114, прізвище заявника значиться як « [PERSON] ». Для належної реєстрації у відповідному реєстрі своєї власності у вигляді спільної сумісної частки квартири за адресою: [ADDRESS] та подальшого розпорядження своєю частиною квартири йому необхідно встановити, що Свідоцтво про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів від 21 вересня 1993 року №23114 належить заявнику, адже його прізвище в Свідоцтві і в паспорті різниться. Згідно матеріалів справи, отримати нове Свідоцтво про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів від 21 вересня 1993 року « 23114 у позасудовому порядку з виправленим прізвищем неможливо, про що Комунальний підприємством "Міське агентство з приватизації житла" надано відповідну відповідь на адвокатський запит №224/01-09 від 13.05.2024 року. Свідоцтво про право власності - це документ, який підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, яке видається фізичним та юридичним особам. Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є - право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Особливим видом права власності є право довічної власності, яке виникає внаслідок закону або договору управління майном. Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлює, що державна реєстрація - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно ст. ст. 182, 331,334 Цивільного кодексу України, основною умовою для визначення статусу нерухомого майна будь-якого об?єкта нерухомості ( у тому числі й тих об?єктів, правовий статус яких законодавчим актами не визначений: асфальтовані чи бетонні площадки, під?їзні колії, автомобільна дорога, автомобільні платформи, спортивні споруди тощо) є державна реєстрація прав на нього. У відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений урядовою постановою від 25.12.2015 року №1127, основним документом про реєстрацію права власності на нерухоме майно є документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Якщо такі документи містять в собі помилку, то вони не можуть бути підставою для реєстрації такого речового права. Оскільки позасудовий порядок виправлення описки неможливий є необхідність встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення факту належності правовстановлюючого документу (свідоцтва про право власності на житло). Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 травня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» було дано роз`яснення що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: ?згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; ?чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; ?заявник не мас іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, якій посвідчує факт, що мас юридичне значення; ?встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення\~факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як роз`яснено в п.12 постанови Пленуму Верховного суду України Ne 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім?я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім?ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. На підставі вказаних доказів суд вважає можливим задовольнити заяву про встановлення факту належності документу. Судом роз`яснюється, що це рішення є достатнім документом для підтвердження юридичного факту, про встановлення якого просив заявник, та не потребує вчинення додаткових дій щодо його виконання.

Outcome: approved