Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-08 00:00:00

\~В провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходилась цивільна справа за Одеської міської ради до [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на боці позивача Управління капітального будівництва Одеської міської ради про стягнення безпідставно збережених коштів. Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07 березня 2023 року позовну заяву Одеської міської ради до [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на боці позивача Управління капітального будівництва Одеської міської ради про стягнення безпідставно збережених коштів задоволено, стягнуто з [PERSON] безпідставно збережені кошти у розмірі 94\~322,00 гривень та суму сплаченого судового збору у розмірі 2\~481,00 гривень. 30 травня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява [PERSON] про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси віл 07.03.2023 року у справі №522/13707/22, у якій вона просить поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення по справі, скасувати заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07.03.2023 року у справі №522/13707/22 та призначити справу до нового розгляду в загальному порядку. Ухвалою суду від 04 червня 2024 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси віл 07.03.2023 року у справі №522/13707/22 прийнято до розгляду. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 24 червня 2024 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси віл 07.03.2023 року у справі №522/13707/22 задоволено, заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 березня 2023 року у справі №522/13707/22 за позовом Одеської міської ради до [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на боці позивача Управління капітального будівництва Одеської міської ради про стягнення безпідставно збережених коштів скасовано. Встановлено, що розгляд справи здійснюватиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Надано відповідачеві 15-ти денний строк з моменту отримання копії ухвали для подання відзиву. 03 липня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника Одеської міської ради Лебедєвої Діани Федорівни про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, у якій заявник просить призначити справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04 липня 2024 року заяву залишено без задоволення. 05 липня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Будь яких інших заяв або клопотань від учасників справи не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 11 вересня 2002 року [PERSON] почала будівництво дачного будинку [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 5110137500:52:024:0165. Будівництво зазначеного об`єкту було завершено 30.11.2020 року, у зв`язку з чим Управління державного архітектурно-будівельного контролю ОМР, 03.12.2020 року зареєструвало декларацію про готовність до експлуатації серії ОД №101201203872 (а.с.37). На підставі зазначеної декларації, 09.12.2020 року за [PERSON] та [PERSON] зареєстровано право спільної часткової власності на дачний будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №310849550 від 26.09.2022 року (а.с.51). У декларації про готовність до експлуатації серії ОД №101201203872 від 03.12.2020 року у розділі «Пайова участь» інформацію не зазначено (а.с.39). 17 лютого 2011 року було прийнято закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» № 3038-VI, статтею 40 якого було врегульовано особливості пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту. Разом з тим 01.01.2020 набули чинності норми Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" від 20.09.2019 № 132-IX (далі - Закон № 132-IX), якими частину п`яту статті 30 та статтю 40 Закону виключено. Згідно з пунктом 2 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-IX договори про сплату пайової участі, укладені до 01.01.2020, є дійсними та продовжують свою дію до моменту їх повного виконання. За змістом Закону № 132-IX та прикінцевих та перехідних положень до нього, з 01.01.2020 у замовників будівництва відсутній обов`язок укладати з органом місцевого самоврядування відповідний договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту. Дійсними та такими, що продовжують свою дію до моменту їх виконання, є лише договори про пайову участь, укладені до 01.01.2020. Таким чином, починаючи з 01.01.2020 передбачений до цього статтею 40 Закону обов`язок замовників забудови земельної ділянки у населеному пункті щодо необхідності укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту перестав існувати. Поряд з тим, законодавцем під час внесення змін до Закону (шляхом виключення статті 40 вказаного Закону на підставі Закону № 132-IX) було чітко встановлено, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (далі - пайова участь) (абзац другий пункт 2 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-IX у такому розмірі та порядку: 1) розмір пайової участі становить (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом): - для нежитлових будівель та споруд - 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта - для житлових будинків - 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування; 3) замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта. Орган місцевого самоврядування протягом 15 робочих днів з дня отримання зазначених документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва; 4) пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію; 5) кошти, отримані як пайова участь, можуть використовуватися виключно для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури відповідного населеного пункту; 6) інформація щодо сплати пайової участі зазначається у декларації про готовність об`єкта до експлуатації або в акті готовності об`єкта до експлуатації. Відповідно до п. 8 Положення про комісію з визначення пайової участі замовника у розвитку інфраструктури міста Одеси, затвердженого рішенням Одеської міської ради № 5446-VII від 11.12.2019 р., раїни «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» протягом 2020 року замовники будівництва, реконструкції, розширення, перепрофілювання, переобладнання, зміни функціонального призначення, реставрації будь-яких об`єктів містобудування на території м. Одеси, незалежно від форми власності замовника, розташування та функціонального призначення об`єкта будівництва (реконструкції), перераховують до бюджету міста Одеси кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту у такому розмірі: - для нежитлових будівель та споруд - 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта; - для житлових будинків - 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування. Передбачений прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 132-IX порядок пайової участі замовника будівництва було впроваджено законодавцем для: (1) об`єктів будівництва, зведення яких розпочато у попередні роки, однак які станом на 01.01.2020 не були введені в експлуатацію, а договори про сплату пайової участі між замовниками та органами місцевого самоврядування до 01.01.2020 не були укладені; (2) об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році. Згідно з абз. 1 п. 2 р. ІІ Закону № 132-IX договори про сплату пайової участі, укладені до 01.01.2020, є дійсними та продовжують свою дію до моменту їх повного виконання. З 01.01.2020 у замовників будь-яких об`єктів будівництва відсутній обов`язок укладати з органом місцевого самоврядування відповідний договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту. Однак в абз. 2 п. 2 р. ІІ Закону № 132-IX законодавець чітко визначив розмір та порядок пайової участі замовників будівництва у разі, якщо будівництво об`єктів було розпочато до внесення законодавчих змін (до 01.01.2020), якщо станом на 01.01.2020 такі об`єкти не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені, але обов`язок щодо перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету коштів пайової участі не перестав існувати після 01.01.2020. Норми абз. 1 та абз. 2 п. 2 розділу ІІ Закону № 132-IX не перебувають у взаємозв`язку та не є взаємодоповнюючими. Так, в абз. 2 п. 2 р. ІІ Закону № 132-IX встановлено: - розмір пайової участі, який протягом 2020 року замовники будівництва перераховують до відповідного місцевого бюджету для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту, - для житлових будинків 2 % вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом); - порядок пайової участі - замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта. Орган місцевого самоврядування протягом 15 робочих днів з дня отримання зазначених документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва. Пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію. Тож у вказаних двох випадках, враховуючи вимоги підпунктів 3, 4 абзацу другого пункту 2 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-IX, замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, а також сплатити пайову участь грошовими коштами до прийняття цього об`єкта в експлуатацію. У Постанові\~ВС від\~20.08.2024\~у справі\~№ 910/7707/19 зазначено, що системний аналіз зазначених норм та обставин дає підстави для висновку, що обов`язок замовника будівництва щодо звернення у 2020 році до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва виникає: - для об`єктів, будівництво яких розпочато у попередні роки, якщо станом на 01.01.2020 вони не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені, - протягом 10 робочих днів після 01.01.2020; - для об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році, - протягом 10 робочих днів після початку такого будівництва. Наведене у повній мірі узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 14.12.2021 у справі № 643/21744/19. Аналогічні за змістом правові висновки наведені Верховним Судом у постановах від 20.07.2022 у справі № 910/9548/21 та від 13.12.2022 у справі № 910/21307/21. Як було встановлено, [PERSON] розпочала будівництво дачного будинку [ADDRESS] 11.09.2002 року. Проте,\~у період\~з прийняття\~закону України\~«Про регулювання\~містобудівної діяльності»\~№ 3038-VI\~від 17.02.2011\~року до\~01.01.2020\~року не\~зверталася до\~органів місцевого\~самоврядування \~задля укладання\~договору договори про сплату пайової участі між замовниками та органами місцевого самоврядування. Також, [PERSON] не зверталася до органів місцевого із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва у десятиденний строк з 01.01.2020 року, чим порушила вимоги чинного законодавства які регулюють особливості пайової участі замовника будівництва у інфраструктурі міста. Доказів зворотного суду надано не було. Невиконання відповідачем законодавчо закріпленого обов`язку щодо сплати пайової участі у зв`язку з будівництвом першої черги об`єкта саме до введення об`єкта в експлуатацію надає право на стягнення цих коштів відповідно до ст. 1212 ЦК України. У відповідності із ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (ч. 2 ст. 1212 ЦК України). Відносини щодо повернення безпідставно збережених грошових коштів є кондикційними, в яких вина не має значення, важливим є лише факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Тобто зобов`язання з повернення безпідставно набутого або збереженого майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдносин i їх юридичному змісту. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Аналогічні правові висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постановах від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17, від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17. За таких обставин у разі порушення зобов`язання з боку замовника будівництва щодо участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту у правовідносинах, які виникли до внесення змін у законодавство щодо скасування обов`язку замовника будівництва укласти відповідний договір, орган місцевого самоврядування вправі звертатись з позовом до замовника будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів. Саме такий спосіб захисту буде ефективним та призведе до поновлення порушеного права органу місцевого самоврядування. Окрім того, Верховний Суд, вирішуючи спори щодо участі замовника будівництва у створенні і розвитку інфраструктури населеного пункту, неодноразово зазначав, що відсутність укладеного договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту не усуває зобов`язання забудовника сплатити визначені суми, таке зобов`язання має бути виконано до прийняття новозбудованого об`єкта в експлуатацію і спір у правовідносинах щодо сплати таких сум може виникнути лише щодо їх розміру (висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 08.10.2019 у справі № 911/594/18, від 22.08.2018 у справі № 339/388/16-ц, від 22.09.2021 у справі № 904/2258/20). Відповідно до наказу Міністерства розвитку громад та території України «Про показники опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України» від 10.09.2021 року № 230 опосередкована вартість 1 кв. м. спорудження житла для Одеської області станом на 01.10.2021 становила 13\~920,00 грн. \~ \~ \~ \~Зі змісту інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №310849550 від 26.09.2022 року вбачається, що загальна площа дачного будинку становить 338,80 квадратних метрів. За таких обставин, вартість будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України становить 4\~716\~096,00 (13920*338,80) З урахуванням п.1.ч. 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», розмір пайової участі при будівництві дачного будинку відповідача становить 94 322 гривень (4\~716 096*2/100). 29 жовтня 2021 року Управлінням капітального будівництва Одеської міської ради на адресу [PERSON] було направлено лист « 02-05/1244-07 з вимогою сплатити вище вказаний розмір пайового внеску, який відповідно до рекомендованого повідомлення, копія якого міститься у матеріалах справи, було отримано відповідачем 6 листопада 2021 року. Доказів того, що зазначена вимога була виконана відповідачем надано не було. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає про те, що оскільки орган ДАБІ не прийняв рішення про повернення замовнику декларації про готовність об`єкта до експлуатації, а зареєстрував її, то замовник виконав усі умови та приписи передбачені законом, а тому, позовна заява не підлягає задоволенню. З приводу цього, суд зазначає про те, що Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» в редакції станом на дату реєстрації декларації та постанові КМУ «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» від 13 квітня 2011 року № 461 в редакції станом на дату реєстрації декларації не передбачено такої підстави повернення декларації про готовність об`єкта до експлуатації як несплата замовником пайової участі при будівництві дачного будинку. Також, у відзиві на позовну заяву відповідач вказує на те, що дивним є застосування наказу Міністерства розвитку громад та території України «Про показники опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України» від 10.09.2021 року № 230, оскільки будівництво дачного будинку здійснювалося в період з 2002 по 2020 роки. Проте, відповідач не враховує факт того, що у період з початку будівництва до 01.01.2020 року він не звертався до відповідних органів місцевого самоврядування із пропозицією укласти договір про пайову участь, із визначенням у ньому пайового внеску, так і у визначений перехідними положеннями 10-ти денний період, який почав обраховуватися з 01.01.2020 року не звертався до уповноваженого органу із заявою про визначення вартості пайового внеску. Постанова КГС ВС від 15.08.2024 у справі № 914/2145/23 містить висновок про те, що відсутність звернення замовника будівництва з відповідною заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва першої черги на виконання вимог абз. 2 п. 2 р. ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 132-ІХ та ненадання ним передбачених цією нормою документів, не є перешкодою для самостійного визначення органом місцевого самоврядування розміру пайової участі на підставі наявних у нього документів із доведенням під час розгляду справи їх обґрунтованості. За таких обставин, у разі, якщо замовник не звертався з відповідною заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, уповноважений на те орган місцевого самоврядування здійснив розрахунок до моменту надіслання [PERSON] листа-вимоги, який був надісланий 29 жовтня 2021 року Управлінням капітального будівництва Одеської міської ради на адресу [PERSON] №02-05/1244-07 та у якому містилася вимога сплатити визначений розмір пайового внеску. Оскільки, такий розрахунок проводився на момент звернення з листом вимогою, тобто, станом на 29.10.2021 року, застосуванню підлягає саме наказ Міністерства розвитку громад та території України «Про показники опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України» від 10.09.2021 року № 230. \~ \~ \~ \~Щодо посилання відповідача на те, що на момент звернення до суду закінчився встановлений строк позовної давності, суд зазначає наступне. Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідачка стверджує про те, що позовна давність була пропущена, а останнім днем звернення було 12.03.2014 року, оскільки, обов`язок щодо укладання договору про пайову участь у неї виник із прийняттям 17 лютого 2011 року закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». З зазначеним суд не погоджується, оскільки, обов`язок з укладання договору про пайову участь існував у замовників у період з 17.02.2011 року по 01.01.2020 року. Відповідачка в будь-який час у зазначеному періоді (за умови що таке будівництво не було завершено) могла звернутися до уповноваженого на те органу задля укладання такого договору, проте, такий договір не було укладено. Системний аналіз Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-IX дає підстави для висновку, що обов`язок замовника будівництва щодо звернення у 2020 році до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва виникає: - для об`єктів, будівництво яких розпочато у попередні роки, якщо станом на 01.01.2020 вони не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені, - протягом 10 робочих днів після 01.01.2020. Тобто, закон встановив для замовників будівництва 10-ти денний термін, який почав обраховуватися з 02.01.2020 року для звернення до уповноваженого органу із заявою для встановлення вартості будівництва. Зазначений обов`язок було проігноровано відповідачкою, оскільки, у період 02.01.2020 року по 11.01.2020 року вона не звернулася до уповноваженого органу із заявою про встановлення вартості будівництва. Тому, 12.01.2020 року буде тією датою, з якої починає обраховуватися строк позовної давності для звернення до суду із позовом про стягнення безпідставно збережених коштів, оскільки, саме ця дата була днем, коли відповідачка порушила приписи закону, не звернувшись до відповідного органу із заявою про визначення вартості будівництва та не сплативши пайовий внесок та відповідно є датою, з якої у позивача виникає право вимоги щодо стягнення розміру пайового внеску. Зазначене дає підстави суду вважати, що звертаючись до суду із позовом позивачем не було пропущено строк позовної давності. За таких обставин, суд доходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі. Щодо судових витрат суд зазначає наступне. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору у розмірі 2\~481,00 гривень. Згідно платіжного доручення №595 від 03.10.2022 року, позивачем сплачено в якості судового збору грошову суму у розмірі 2\~481,00 гривень. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі, вимога позивача про стягнення суми сплаченого судового збору підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved