Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визначення місця проживання дітей. Свої вимоги мотивувала тим, що сторони по справі, [PERSON] (прізвище у першому шлюбі-« [PERSON] ») та [PERSON] , з 31.08.2010 по 22.10.2016 перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11.10.2016. У вказному шлюбі народилися два сина: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу діти фактично проживають із матір`ю. Позивачка не перешкоджає відповідачу у спілкуванні із синами, проте між позивачкою та відповідачем виник спір з приводу проживання дітей. Відповідач вважає, що синам буде краще проживати разом із батьком у зв`язку з чим між позивачкою та відповідачем виникають конфліктні ситуації, відповідач наполягає на тому, що діти мають проживати із ним. У червні та жовтні 2023 р. відповідач самовільно забирав молодшого сина [PERSON] та відвозив проживати із ним у м. Вінницю без погодження із матір`ю. Позивач вдруге вийшла заміж, наразі проживає із дітьми та своїм чоловіком [PERSON] у [ADDRESS] , яку родина орендує відповідно до договору оренди житлового приміщення від 11.06.2021. Позивачка не погоджується щодо проживання дітей з відповідачем, оскільки проживання дітей із матір`ю більше відповідає інтересам дітей, оскільки діти вже два роки навчаються у Одеському ліцеї №80, мають гарні досягнення у навчанні, позитивні характеристики із ліцею, відвідують навчання по східним єдиноборствам (Кай-сюн-до) у м. Одеса, діти здорові. Позивачка має належні умови для проживання дітей, здорова, належним чином виконує свої материнські обов`язки, на обліку у нарколога чи психіатра не перебуває, за місцем проживання та за місцем навчання дітей характеризується позитивно. З огляду на викладені обставини позивачка просить визначити місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 01.03.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, до участі у справі залучено Службу у справах дітей Одеської міської ради, яку зобов`язано надати письмовий висновок щодо заявлених позовних вимог. 02.04.2024 відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву (вх. №28034), згідно якого позовні вимоги визнав та просив позов задовольнити. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02.04.2024 залучено до участі в справі Пересипську районну адміністрацію Одеської міської ради як орган опіки та піклування та зобов`язано надати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору. 19.06.2024 ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області залучено до участі в справі Київську районну адміністрацію Одеської міської ради, зобов`язано надати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору; підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду. Київською районною адміністрацією Одеської міської ради як органом опіки та піклування надано висновок №884/01-11 від 01.05.2024 щодо визначення місця проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , відповідно до якого Київська районна адміністрація Одеської міської ради як орган опіки та піклування вважає можливим визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю - [PERSON] , [INFO] (а.с. 129-134). У судове засідання позивач та її представник не з`явилися, 19.09.2024 до суду надійшло клопотання (вх. №ЕП-17185), подане представником позивача адвокатом Хейнісом О.Г., який діє на підставі ордера про надання правничої (правової) допомоги серії АВ №1155253 від 19.09.2024, згідно якого останній просив слухання справи проводити у відсутність позивача та його представника, позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Представник Служби у справах дітей Одеської міської ради просила проводити розгляд справи без участі їх представника, про що подано відповідну заяву (вх. №26900 від 28.03.2024) Представник органу опіки та піклування - Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради не заперечували щодо розгляду даної справи у відсутність їх представника (вх. №ЕП-9327 від 13.05.2024). Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що сторони, [PERSON] та [PERSON] з 31.08.2010 перебували у зареєстровано шлюбі, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11.10.2016 у справі № 127/15691/16-ц розірвано. Судове рішення набрало законної сили 22.10.2016 (а.с. 11-12). У вказаному шлюбі народилися діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 04.01.2011 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, та копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 27.08.2013 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, відповідно (а.с. 14, 15) 12.07.2022 позивач зареєструвала шлюб із [PERSON] у зв`язку з чим змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 19). Згідно довідки ПП «Будинок-сервіс» №61 від 26.12.2023 [PERSON] разом із чоловіком [PERSON] , сином [PERSON] , сином [PERSON] , донькою [PERSON] та донькою [PERSON] проживають у квартирі [ADDRESS] , якою володіють та користуються на праві оренди згідно договору оренди житлового приміщення від 11.06.2021 (а.с. 16-18, 20). Як слідує з акту обстеження умов проживання від 15.03.2024 проведеного за адресою [ADDRESS] , умови проживання задовільні, зроблений сучасний ремонт, квартира мебльована усім необхідним, квартира світла, простора, затишна. Для виховання та розвитку дітей створені такі умови: хлопці окремо мають свої спальні ліжка, від матері і дівчат, мають шафи для одягу, мають засоби особистої гігієни, книжки для навчання, ноутбуки, планшети, тощо. За вказаною адресою проживають та мають постійне місце реєстрації: [PERSON] - мати, [PERSON] - син, [PERSON] - син, [PERSON] - донька, [PERSON] -донька. Стосунки сім`ї доброзичливі, ввічливі, турбуються один про одного (а.с. 93-94). З 01 квітня 2023 року [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , відвідують заняття по Кай-сюн-до за адресою: вул. Костанді, 199-А, м. Одеса , про що свідчать довідка ГО «Федерація Кай-сюн-до України» від 23.12.2023 (а.с. 23, 24). Діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , навчаються в Одеському ліцеї №80 Одеської міської ради. Зокрема, як слідує із характеристики [PERSON] , [INFO] , учня 7-В класу Одеського ліцею №80 Одеської міської ради, мама приділяє належну увагу вихованню [PERSON] . Постійно підтримує зв`язок з класним керівником, хвилюється за Його навчання та виховання. Допомагає [PERSON] морально та фізично. Батько [PERSON] , зі слів матері, з сім`єю не проживає. Участь в освітньому процесі батько не приймає, з класним керівником ні особисто, ні засобами зв`язку не спілкувався, справами сина не цікавився (а.с. 21). Як слідує із характеристики [PERSON] , [INFO] , учня 4-В класу Одеського ліцею №80 Одеської міської ради, батько хлопчика - [PERSON] , зі слів матері, з сім`єю не проживає та не приймає участь в освітньому процесі. З класним керівником батько ні особисто, ні засобами зв`язку не спілкувався, справами сина не цікавився. Мати приділяє належну увагу вихованню сина. Цікавиться не лише успіхами [PERSON] , але й справами класу, стосунками сина з однокласниками, психоемоційним станом хлопчика, його самопочуттям. Бере активну участь в класних батьківських зборах залучається до вирішення організаційних питань класу та є учасницею благодійних акцій (а.с. 22). Згідно огляду педіатра 25.01.2024 хвороби у [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , відсутні, діти взяті на облік в Комунальне некомерційне підприємство «Дитяча міська поліклініка №6» Одеської міської ради -12.12.2023 (а.с. 25, 26). Крім кого на підтвердження майнового стану сім`ї позивачкою надано довідки про доходи її чоловіка [PERSON] (а.с. 27, 28). Згідно характеристики з місця проживання [PERSON] характеризується позитивно, перебуває у добрих відносинах з сусідами, доброзичлива ввічлива, не перебувала у конфліктних ситуаціях, викликів поліції, скарг від сусідів не надходило, проживає разом з дітьми (а.с.29). Відповідно до довідки про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричних оглядів, у тому числі на предмет вживання психоактивних речовин №317 від 19.12.2023 [PERSON] протипоказань щодо виконання батьківських обов`язків немає (а.с. 30). Згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №4» ОМР від 14.02.2024 [PERSON] терапевтично здорова (а.с. 95). Київською районною адміністрацією Одеської міської ради як органом опіки та піклування надано висновок №884/01-11 від 01.05.2024 щодо визначення місця проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , відповідно до якого Київська районна адміністрація Одеської міської ради як орган опіки та піклування вважає можливим визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю - [PERSON] , [INFO] (а.с. 129-134). Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно із ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті (ч. 1 ст. 157 СК України). Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст. 9 цієї Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини; таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини; держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. В силу положень ч. 4-6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Оскільки Сімейний кодекс України не визначає зміст категорії «інтереси дитини», то розкрити зміст цього поняття можна через підхід, що застосовує Європейський суд з прав людини. Так, при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: 1) у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; 2) у найкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному середовищі, що не є неблагополучним (пункти 78, 100 рішення ЄСПЛ у справі «Mamchur v. Ukraine» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09). Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини, дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги як першочергове міркування при прийнятті відносно неї будь-яких дій або рішень як у державній, так і у приватній сфері. Найкраще забезпечення інтересів дитини - це право, принцип і правила процедури, які засновані на оцінці усіх елементів, що відображають інтереси дитини у конкретних обставинах. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини з метою прийняття рішення про застосування тієї чи іншої конкретної міри належить діяти наступним порядком: 1) з урахуванням конкретних обставин справи слід визначити, в чому полягають відповідні елементи оцінки найкращих інтересів, наповнити їх конкретним змістом і визначити значимість кожного з них у співвідношенні з іншими; 2) з цією метою необхідно слідувати правилам, що забезпечують юридичні гарантії та належну реалізацію цього права. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню наступні базові елементи: (а) погляди дитини, (б) індивідуальність дитини, (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин, (г) піклування, захист і безпека дитини, (ґ) вразливе положення, (д) право дитини на здоров`я, (е) право дитини на освіту. З аналізу практики Європейського суду з прав людини слідує, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначив, що «тлумачення ч.1 ст. 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Під час судового розгляду встановлено, що позивач [PERSON] має постійне місце проживання, забезпечена придатним для нормального виховання та розвитку дітей житлом, за станом здоров`я може виховувати дітей та бажає визначити місце проживання дітей [PERSON] та [PERSON] з собою, які на даний час проживають разом з нею. Таке ж бажання висловили діти [PERSON] та [PERSON] під час бесіди проведеної уповноваженими особами територіального відділу Служби у справах дітей Одеської міської ради, що було встановлено на засіданні комісії з питань захисту прав дітей Київської районної адміністрації Одеської міської ради. Обставини, які суперечить інтересам дітей під час проживання останніх з матір`ю, судом не встановлені. Крім того, визначення місця проживання дитини з матір`ю, не впливатиме на їх взаємовідносини з батьком, оскільки визначення місця проживання дітей з одним із батьків, не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків. Такі висновки висловлював і Верховний Суд у справах про визначення місця проживання дітей (постанова Верховного Суду від 21 липня 2022 року у справі №404/3499/17). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19-ц (провадження № 61-1807св20) вказано, що «відсутність заперечень з боку відповідача щодо проживання дитини разом із позивачем не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору у справі». Таким чином, враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визначення місця проживання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з матір`ю підлягають задоволенню, таке рішення відповідатиме найвищим інтересам дитини. При цьому суд звертає увагу, що в даному випадку йде не про розлучення дітей з батьком, а про визначення їх місця проживанн, при тому, що діти на даний час проживають з матір`ю та виявили бажання проживати з нею. Батько дітей у разі визначення місця проживання їх з матір`ю не має бути обмеженим у своєму праві на спілкування з дітьми, на турботу відносно дітей та участь у їх вихованні. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 грн. Щодо витрат на правничу допомогу, то суд враховує, що ч. 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При цьому п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу віднесені саме до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата ), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом з тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. За змістом ст. 137, 141 ЦПК України витрати на правничу допомогу мають бути дійсними (реальними), необхідними, а їх розмір розумним з огляду на складність справи. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини наведеної, зокрема, у пункті 95 рішення від 26.02.2015у справі «Баришевський проти України», пункті 80 рішення від 12.10.2006у справі «Двойних проти України», пункті 88 рішення від 30.03.2004у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При цьому, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини (рішення від 23.01.2014у справі «East|WestAlianceLimited» проти України», заява № 19336/04), обґрунтованим слід вважати розмір витрат, що є співмірним до складності справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та часом, витраченим на виконання таких робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також з ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З огляду на правову позицію Верховного Суду, наведену у додатковій постанові від 05.09.2019 в справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved