Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-17 00:00:00

13.03.2024 року позивачка звернулася до суду із даною позовною заявою, в якій просила визнати спільною сумісною власністю подружжя житловий будинок та земельну ділянку з кадастровим номером 631150000:02:003:0145, площею 0,0777 га, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , та визнати за позивачкою право власності на 1/2 частину вказаних житлового будинку та земельної ділянки, посилаючись на те, що сторони розірвали шлюб та між ними немає згоди щодо поділу спільного майна подружжя, яке придбано у період шлюбних відносин, у зв`язку з чим позивачка и звернулася до суду. Крім цього, заявлено вимогу про стягнення з відповідача судових витрат у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 4287,92 грн. за дві вимоги (немайнову у розмірі 1211,20 грн. та майнову у розмірі 3076,72 грн., як 1% вартості майна та 1% вартості звіту про оцінку майна), а також витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн. Ухвалою судді від 08.04.2024 року провадження у справі було відкрито у загальному позовному провадженні, призначено підготовче провадження, наданий відповідачеві час для подання відзиву та зустрічної позовної заяви, питання необхідності подання відповіді на відзив та заперечення залишено відкритим до підготовчого провадження (т.1, а.с.73). Ухвалою суду від 29.04.2024 року підготовче провадження було відкладено через не закінчення для відповідача строку для подання відзиву на позовну заяву та подання зустрічної позовної заяви у порядку п.3 ч.2 ст.198 ЦПК України (т.1, а.с.86). 01.05.2024 року в межах визначеного судом строку для подання відзиву та зустрічної позовної заяви з боку відповідача надійшов поданий 30.04.2024 року засобами Електронного суду відзив, в якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог через їх безпідставність (т.1, а.с.93-96). Також 01.05.2024 року на адресу суду надійшла з боку відповідача в межах визначеного судом строку для подання такої заяви зустрічна позовна заява, подана засобами Електронного суду 30.04.2024 року, в якій відповідач за первинним позовом просив суд в порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з відповідачки кошти у розмірі 198344,00 грн. як компенсацію половини вартості автомобіля марки «Nissan», моделі «Qashqai», 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , який був реалізований відповідачкою та придбаний сторонами під час подружнього життя (т.1, а.с.108-110). Разом із зустрічною позовною заявою [PERSON] заявив клопотання про витребування доказів, а саме просив суд через відсутність у нього в особі його представника можливості отримати інформацію про дійсну вартість автомобіля як спільного майна подружжя, який реалізувала [PERSON] 21.12.2023 року на відповідний запит, що впливає на ціну позову та розмір заявленої вимоги. Вказане клопотання було заявлене у порядку ст. 84 ЦПК України, оскільки представниці [PERSON] було відмовлено у отриманні вказаного документу (т.1, а.с.124-125). Ухвалою суду від 16.05.2024 року представниці відповідача адвокату Чернишовій О.Ю. було дозволено брати участь у судових засіданнях в даній справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою власних засобів зв`язку (т.1, а.с.133-134). 18.05.2024 року з боку сторони позивача за первинним позовом надійшла заява названа про зміну предмету позову, яка за своєю природою була про збільшення позовних вимог, в якій сторона позивача додатково просила стягнути з відповідача 222522,68 грн. як компенсацію 1/2 частини автомобіля марки «Mitsubishi», моделі «Asx», 2012 року випуску, який був придбаний у шлюбі (т.1, а.с.136-140). Ухвалою суду від 20.05.2024 року первинну та зустрічну позовні заяви було об`єднано в одне провадження з даним номером цивільної справи, прийнято до розгляду заяву сторони позивача про зміну предмету позову зі збільшеними позовними вимогами, наданий сторонам час для подання відзивів на первинну позовну заяву зі зміненими предметом позову та на зустрічну позовну заяву, залишено відкритим питання витребування доказів за клопотанням сторони відповідача за первинним позовом, поданим 30.04.2024 року та подання відповіді на відзив на заперечення на первинну позовну заяву зі зміненим предметом позову та на зустрічну позовну заяву, відкладено підготовче провадження (т.1, а.с.157-158). 04.06.2024 року на адресу суду засобами Електронного суду з боку сторони відповідача за зустрічним позовом надійшов відзив, в якому сторона відповідача заперечувала проти задоволення зустрічної позовної заяви та просила у задоволенні позовних вимог відмовити за зустрічним позовом, заявивши до компенсування за результатами розгляду зустрічної позовної заяви 24618,10 грн., з яких 6068,10 грн. судовий збір, 15550,00 грн. витрати на надання професійної правничої допомоги та 3000,00 грн. витрати по цінці майна (т.1, а.с.168-172). 05.06.2024 року сторона позивача за зустрічною позовною заявою засобами Електронного суду подала заяву про збільшення та уточнення позовних вимог в частині заявлення додатково до первинно заявлених позовних вимог компенсації за результатами розгляду справи 222522,68 грн. як компенсацію 1/2 частини автомобіля марки «Mitsubishi», моделі «Asx», 2012 року випуску, тобто ідентично вимогам позовної заяви зі зміненим предметом позову з боку сторони позивачки за первинним позовом (т.1, а.с.174-176). Сторона відповідача за зустрічним позовом засобами Електронного суду 10.06.2024 року подала заперечення на заяву про збільшення позовних вимог з боку сторони позивача за зустрічним позовом, в якому просила залишити вказану заяву без розгляду, оскільки заявлення вказаної вимоги є неправомірним, оскільки заявляються нові вимоги замість збільшення раніше заявленої вимоги (т.1, а.с.182-183). Сторона позивача за зустрічним позовом 05.06.2024 року також заявила клопотання про виклик та допит у судовому засіданні свідка [PERSON] , [INFO] , який є старшою дитиною сторін по справі та фактично користується автомобілем марки «Mitsubishi», моделі «Asx», 2012 року випуску (т.1, а.с.180, зворотній бік). Ухвалою суду\~від 24.06.2024\~року встановлено,\~шо на\~первинну позовну\~заяву зі\~зміненим предметом\~позову не\~надходив відзив,\~що вказує\~на відсутність\~підстав для\~визначення строку\~для подання\~відповіді на\~відзив та\~заперечення,\~прийнято до\~розгляду зустрічну\~позовну заяву\~зі збільшеними\~позовними вимогами\~зі сторони\~відповідача,\~у зв`язку\~з чим\~наданий час\~для подання\~відзиву на\~неї та\~окремо відповіді\~на відзив\~та заперечення,\~задоволено клопотання\~сторони відповідача\~за первинним\~позовом щодо\~витребування інформації\~з відповідного\~територіального центру\~МВС документів,\~що продажу\~позивачкою за\~первинним позовом\~автомобілямарки «Nissan», моделі «Qashqai», 2008 року випуску, 21.12.2023 року, задоволено клопотання сторони позивача за зустрічним позовом щодо виклику та допиту при вирішенні справи по суті [PERSON] , який є сином сторін по справі, відкладено підготовче провадження (т.1, а.с.201-202). Жодних заяв по суті за зустрічною позовною заявою зі збільшеними позовними вимогами до суду не надходило. Ухвала суду в частині витребування доказів від 24.06.2024 року не була виконана, оскільки направлена засобами поштового зв`язку на адресу ТСЦ 6342 РСЦ у Харківській, Полтавській та Сумській областях ( ідентифікатор АТ «Укрошта» - 0600273950637) ухвала повернулася із вказівкою органу поштового зв`язку, що адресат відсутній за вказаною адресою: м. Харків, вул. Шевченко, 62 (т.1, а.с.212). Ухвалою суду від 07.08.2024 року підготовче провадження було відкладено та повторно витребувано докази, на підставі яких 21.12.2023 року було здійснено перереєстрацію автомобіля марки «Nissan», моделі «Qashqai», 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN-код [NUMBER] , з [PERSON] на іншу особу, однак вже з регіонального сервісного центру МВС України у Харківській, Полтавській та Сумській областях як органу, якому підпорядковується ТСЦ 6342 (т.1, а.с.222-223). На виконання вимог вказаної ухвали суду від 07.08.2024 року на адресу суду з РСЦ у Харківській, Полтавській та Сумській областях 22.08.2024 року засобами поштового зв`язку надійшли документи про перереєстрацію транспортного засобу 21.12.2023 року на ім`я [PERSON] з боку позивачки по справі як представниці відповідача по справі (т.1, а.с.234-242). Таким чином, усі клопотання сторін по справі станом на 22.08.2024 року були розглянуті з отриманням необхідних для розгляду справи доказів та проведення інших процесуальних дій. Ухвалою суду від 27.08.2024 року за клопотанням представниці первинної позивачки надана адвокату Габор В.В. можливість участі у справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою власних засобів зв`язку на протязі всього часу розгляду справи в суді першої інстанції в даному складі суду (т.1, а.с.245-246). Ухвалою суду від 29.08.2024 року після проведеного в режимі відеоконференцзв`язку судового засідання за участі представниць сторін (т.2, а.с.1-3), підготовче провадження у справі було закрито, а справу було призначено до розгляду по суті (т.2, а.с.4-5). У судовому засіданні при розгляді справи по суті 18.09.2024 року ухвалою суду із занесенням до протоколу судового засідання було знято з розгляду питання допиту у судовому засіданні свідка [PERSON] , явку якого не забезпечила сторона відповідача за первинним позовом (т.2, а.с.15-16). Позивачка [PERSON] заявлені нею збільшені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Її представниця адвокат Габор В.В. також заявлені збільшені позовні вимоги підтримала з мотивів, викладених у заявах по суті позові та просила їх задовольнити. Вказані особи проти зустрічної позовної заяви заперечували. Представниця відповідача адвокат Чернишова О.Ю. проти первинного позову заперечувала, заявлені нею збільшені зустрічні позовні вимоги просила задовольнити з мотивів, викладених у заявах по суті позову. Сторони ані письмових, ані усних заяв про зарахування однорідних зустрічних вимог (зокрема, грошових) суду не подавали, а тому суд розглядає справу на підставі заявлених вимог у первинній позовній заяві та у зустрічній позовній заяві, враховуючи їх збільшення під час судового розгляду. Вислухавши позивачку за первинним позовом та її представницю, представницю відповідачки за первинним позовом, дослідивши заявлені позовні вимоги, суд приходить до висновку, що вони обидві підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Позивачка та відповідач перебували у шлюбі з 20.11.1999 року до 21.03.2023 року, коли набрало чинності рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 16.02.2023 року у справі 632/18/23 про розірвання шлюбу між ними (т.1, а.с.14). Під час шлюбних відносин сторони набули право власності на житловий будинок та земельну ділянку з кадастровим номером 631150000:02:003:0145, площею 0,0777 га, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Вказане майно було оформлено на відповідача за первинним позовом [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 21.07.2006 року, яке було зареєстроване у визначеному на той час порядку у КП «Первомайське БТІ» (т.1, а.с.19-21). Крім цього, під час шлюбу на ім`я відповідача за первинним позовом було придбано автомобілі марки «Nissan», моделі «Qashqai», 2008 року випуску, VIN-код [NUMBER] та автомобіль марки «Mitsubishi», моделі «Asx», 2012 року випуску. Автомобіль марки «Nissan», моделі «Qashqai», 2008 року випуску, VIN-код [NUMBER] був відчужений позивачкою за первинним позовом як представником власника [PERSON] 21.12.2023 року за договором купівлі-продажу 6342/2023/4211076 у ТСЦ 6342 РСЦ у Харківській області ГСЦ МВС України [PERSON] за 380000,00 грн.(т.1, а.с.237). [PERSON] надав довіреністю первинній позивачки на такі дії щодо вказаного автомобіля на підставі довіреності від 05.01.2023 року (т.1, а.с.240), тобто був обізнаний із можливістю продажу вказаного транспортного засобу. При цьому, суд погоджується з тим, що отримані зі спільного майна за продаж автомобіля марки «Nissan» кошти позивачка за первинним позовом використала на власні потреби, відповідно вказане майно, а точніше його вартість враховується при поділі майна між сторонами по справі як спільна сумісна вартість. Іншого майна, яка є предметом спору між сторонам у вимогах до суду не заявлялося. Частиною першою\~статті 61 СК України\~передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно зі\~статтею 63 СК України\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтями\~69,\~70 СК України\~передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у\~статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга\~статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частини друга\~статті 364 ЦК України). Отже діючим сімейним законодавством презумується спільність права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі, в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. У постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію про те, що зазначені норми свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі, в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Відповідно до\~ч.2 ст.\~372 Цивільного кодексу України\~у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Розглядаючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті\~60,\~69 СК України, частина третя\~статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої\~статті 325 ЦК України\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша\~статті 71 СК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України). При цьому не виключається звернення одного із подружжя, при наявності спору, з позовом про визнання права на частку в праві спільної власності без вимог щодо поділу майна в натурі. В даній справі позивачка за первинним позовом заявила вимоги, які прямо кореспондуються із вимогами закону щодо житлового будинку та земельної ділянки, а тому вказані вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки спірний житловий будинок є спільним майном колишнього подружжя та позивачка має право на визнання за нею права власності на 1/2 частину вказаного майна. Щодо вимог позивачки за первинним позовом про стягнення компенсації за автомобіль марки «Mitsubishi», моделі «Asx», 2012 року випуску, який зареєстрований за відповідачем за первинним позовом, а сам автомобіль знаходиться у користуванні старшого сина сторін у справі [PERSON] , що не заперечували позивачка за первинним позовом та представниці сторін, то суд також погоджується, що вказане майно є спільною сумісною власністю сторін, оскільки було придбано під час шлюбу безвідносно того, хто ним зараз користується та первинна позивачка має право на компенсацію за нього, оскільки він знаходиться у власності відповідача за первинним позовом та сторона відповідача за первинним позовом не надала доказів того, що відповідач не вирішує долю вказаного автомобіля самостійно. Обов`язок подання вказаних доказів закон покладає саме на сторону відповідача. Згідно з частинами другою, четвертою, п`ятою\~статті 71СК України\~неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. З огляду на зазначені норми матеріального права, за загальним правилом поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга\~статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга\~статті 364 ЦК України). Отже, спільне майно подружжя можна поділити шляхом встановлення режиму спільної часткової власності або встановлення режиму приватної власності на конкретну річ для кожного з подружжя (поділити в натурі). Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина перша\~статті 365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина друга\~статті 365 ЦК України). Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що приписи частин четвертої та п`ятої\~статті 71 СК України\~і\~статті 365 ЦК України\~з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої\~статті 3 ЦК\~Украйни) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі\~статтею 365 ЦК України\~заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні. У постанові Верховного Суду від 24 березня 2021 року у справі № 501/2211/18 (провадження № 61-19084св20) сформульовано правовий висновок про те, що у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач, не вимагається обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації. Таким чином позивачка за первинним позовом вказані вимоги, викладені у постановах Верховного Суду дотримала, та має право на компенсацію їй вартості 1/2 спільного автомобіля марки «Mitsubishi», моделі «Asx», 2012 року випуску. В той же час суд не погоджується із визначеною позивачкою за первинним позовом судом до компенсації за вказаний автомобіль у розмірі 222522,68 грн., оскільки вважає вказану суму завищеною, оскільки як доказ вказаної ціни суду у заяві про збільшення позовних вимог було зазначено середню ринкову ціну на вказаний автомобіль у розмірі 11286,83 доларів США станом на 18.05.2024 року за даними маркетплейса «Авто-ріа» (т.1, а.с.142-145), в той же час вважати вказану ціну такою, що дійсно відповідає половині вартості вказаного автомобіля суд вважає невірним, оскільки суду не приведений розрахунок такої середньої ціни (чи бралися усі автомобілі, які вказані у оголошені та потім ділилася отримана загальна сума на їх кількість, чи були стороною позивачки досліджені усі сторінки із вказаним автомобілем у цей день, чому стороною позивачки за первинним позовом не враховувалися інші маркет-плейсу, які працюють в Україні), та відсутні докази можливості сторони позивача отримати звіт від відповідного суб`єкта оціночної діяльності про загальноважену середню ціну автомобіля марки «Mitsubishi», моделі «Asx», 2012 року випуску. За відсутності вказаних доказів, суд вважає, що ціна вказаного автомобіля на день подання заяви про збільшення позовних вимог складає 360000,00 грн., що відповідає вимогам розумності та виваженості, а відповідно позивачка за первинним позовом має право на отримання компенсації за вказане майно у розмірі 180000,00 грн., оскільки автомобіль перебуває у власності відповідача. Враховуючи задоволення вимог позивачки за первинним позовом щодо компенсації за автомобіль марки «Mitsubishi», моделі «Asx», 2012 року випуску, вимога позивача зустрічним позовом в цій частині не може бути задоволена та підлягає залишенню без задоволення, оскільки він як власник вказаного автомобіля не може претендувати на отримання компенсації за нього. Відносно другої позовної вимоги позивача за зустрічним позовом, в частині стягнення компенсації за раніше проданий [PERSON] 21.12.2023 року автомобіль марки «Nissan», моделі «Qashqai», 2008 року випуску, VIN-код [NUMBER] , то, як було зазначено вище вказане майно є спільним сумісним майном колишнього подружжя, отримані кошти не були поділені між сторонами після його продажу, а тому позивач за зустрічним позовом має право на компенсацію половини отриманих відповідачкою за зустрічною позовною заявою коштів. В той же час розмір вказаних коштів суд встановлює не на підстав заявлених вимог позивача за зустрічним позовом (198344,00 грн. як половина від 396688,00 грн.), і не на підставі договору купівлі-продажу 6342/2023/4211076 від 21.12.2023 року (190000,00 грн. як поливна 380000,00 грн.), а вираховує із вказаної суми вартість витрат необхідних для його продажу (доставка до м. Харкова, передпродажне обстеження тощо), а відповідно вартість такої підготовки суд встановлює у розмірі 20000,00 грн., відповідно за вирахуванням вказаної суми вартість майна складає 360000,00 грн., а відповідно відповідача за зустрічним позовом має право на компенсацію за результатами розгляду справи 180000,00 грн. Таким чином, заявлені позовні вимоги судом розглянуті відповідно до наданих доказів та вимог законодавства. При вирішенні питання судових витрат у справі через відсутність доказів понесення на час проголошення вказаного судового рішення витрат з боку обох сторін по справі суд у відповідності до п.2 ч.2 ст.137 ЦПК України вказані вимоги не розглядає. Вирішуючи питання судового збору та інших витрат сторін, то в цій частині суд на підставі ст.141 ЦПК України, враховуючи часткове задоволення позову первинного позивача, вважає за необхідне стягнути із первинного відповідача на користь первинного позивача 5727,92 грн. судового збору, а також 3000,00 грн. витрат за проведення грошової оцінки нерухомого майна сторін у справі, а загалом 8727,92 грн. із заявлених в цій частині до стягнення 9068,10 грн. За зустрічною позовною заявою суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за зустрічним позовом з відповідачки за зустрічним позовом 1800,00 грн. із 4208,66 грн. заявлених до стягнення. Сторони про можливість зарахування однорідних вимог за судовим збором також не заявляли, а тому суд вирішує вказане питання у загальному порядку, стягуючи його із кожної із сторін. На підставі викладеного та

Outcome: partial