Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-17 00:00:00

ТзОВ «ФК» Фінтраст Україна» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором №6080414 від 06 листопада 2022 року у розмірі 79700 грн. та судові витрати. Позов мотивує тим, що між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] , за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір №6080414 про надання споживчого кредиту. Згідно умов кредитного договору, сума кредиту (загальний розмір) складає 20000 грн., строк кредиту 360 днів. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало [PERSON] кредит в сумі 20000 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] . 27 листопада 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТзОВ «ФК «Фінтраст Україна» було укладено договір факторингу №27.11/23-Ф, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором. Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача по кредитному договору перед позивачем не сплачена. У зв`язку з чим, просить суд стягнути з [PERSON] на користь позивача суму заборгованості в розмірі 79700 грн., а також судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, одночасно з позовними вимогами просить розгляд справи проводити за відсутності представника, проти заочного розгляду справи не заперечує, позов підтримує в повному обсязі та просить такий задоволити. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, причин неявки не повідомив та не подав відзив на позовну заяву. Окрім цього, 22 та 24 червня 2024 року від відповідача на адресу суду надійшло клопотання про зупинення провадження по справі, у зв`язку з його перебуванням на військовій службі. 23 липня 2024 року ухвалою суду постановлено витребувати у військової частини, зазначеної відповідачем у клопотанні, інформацію щодо того чи відповідач дійсно являється військовослужбовцем вказаної ним частини, а також в разі підтвердження вказаної інформації, зобов`язано надати копію наказу по особовому складу про проходження військової служби. Ухвала суду неодноразово скеровувалася для виконання, проте жодної відповіді суду надано не було. У постанові від 29 березня 2023 року у справі 756/3462/20 Верховним Судом зазначено, що належним письмовим доказом для зупинення провадження у зв`язку з перебуванням сторони у складі Збройних Сил України є наказ по особовому складу, виданий у порядку п.12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого\~Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008. Інші докази (довідки, листи з військової частини) суд визнав недостатніми для встановлення відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом. Проте матеріали цієї справи не містять такого наказу, а відповідно і достовірних доказів на підтвердження того, що відповідач перебуває на військовій службі.\~ Аналізуючи матеріали справи суд не встановив підстав для зупинення провадження у справі та передбачених ч.2\~ст.223 ЦПК України\~підстав для відкладення розгляду справи судом також не встановлено, тому судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи з ухваленням, відповідно до ст.ст. 280-283 ЦПК України, заочного рішення. У зв`язку з неявкою сторін відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. 24 червня 2024 року ухвалою суду дану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено до судового розгляду на 23 липня 2024 року. Ухвалою суду від 23 липня 2024 року розгляд справи відкладено на 07 серпня 2024 року та з метою повного та всебічного з`ясування обставин справи, витребувано додаткову інформацію. Ухвалою суду від 07 серпня 2024 року розгляд справи відкладено на 03 вересня 2024 року, у зв`язку з неявкою відповідача, а також не виконанням вимог суду щодо надання запитуваної інформації. Ухвалою суду від 03 вересня 2024 року розгляд справи відкладено у зв`язку з витребуванням додаткових доказів на 18 вересня 2024 року. 18 вересня на адресу суду надійшли витребувані докази. З`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 06 листопада 2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір №6080414 ро надання споживчого кредиту. Пунктом 1.1 договору передбачено, що укладення договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. При цьому, споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і відключення до веб-сайту/ІТС товариства. Згідно із п.1.3. 1.4 кредитного договору: сума кредиту (загальний розмір) складає 20000 грн; строк кредиту 360 днів. Додаток №1 до договору про надання споживчого кредиту №6080414 від 06 листопада 2022 року та паспорт споживчого кредиту містить вказівку на суму кредиту, строк його видачі, знижену і стандартну відсоткові ставки, орієнтовну загальну вартість кредиту штрафи тощо. Факт перерахування відповідачу кредитних коштів від ТОВ «Авентус Україна» підтверджується листом ТзОВ «Пейтек Україна» вих.№ 20231206-1 від 12 червня 2023 року. 27 листопада 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу №27.11/23-Ф, у відповідності до умов якого ТОВ «Авентус Україна» передає (відступає) ТзОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» за плату належні йому права вимоги, а ТзОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» приймає належні ТОВ «Авентус Україна» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Авентус Україна» повідомило [PERSON] шляхом направлення відповідного повідомлення на електрону адресу, зазначену останнім при укладенні кредитного договору. З витягу з реєстру боржників до договору факторингу №27.11/23-Ф від 27 листопада 2023 року вбачається, сума заборгованості перед ТОВ «Авентус Україна» становить 55820 грн. З витягу з реєстру боржників до договору факторингу №27.11/23-Ф від 27 листопада 2023 року вбачається, що ТзОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] в сумі 55820 грн., з яких : 20000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 35820 грн. - сума заборгованості за відсотками. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №6080414 від 06 листопада 2022 року за період з 06 листопада 2022 року по 05 квітня 2023 року, розмір заборгованості відповідача складає 79700 грн. З огляду на те, що відповідачем не надано іншого розрахунку заборгованості чи відомості про відсутність такої, суд, ухвалюючи заочне рішення у справі, приймає вказаний розрахунок позивача як належний та допустимий доказ. Як зазначено у ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Враховуючи те, що судом встановлено факт отримання [PERSON] коштів за кредитним договором №6080414 від 27 листопада 2023 року та факт їх неповернення відповідачем у відповідності до умов вказаних у договорі та у строки визначені сторонами, то суд дійшов висновку про підставність позову щодо стягнення суми заборгованості за кредитом та відсотками. Розрахунок суми заборгованості відповідає умовам кредитного договору, докази зворотнього у суду відсутні. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими в частині стягнення заборгованості за кредитним договором та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання судових витрат суд виходить з наступного. Судові витрати в цій справі складаються з судового збору та витрат на надання професійної правничої допомоги. Відповідно до положення п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений та документально підтверджений судовий збір в розмірі 2422 грн. 40 коп. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд керується ст.137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з п.3 ч.2 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивач просив стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000 грн. На підтвердження розміру витрат на правову допомогу, представник позивача надає договір про надання правової допомоги №28/03-2024 від 28 березня 2024 року, звіт про надання правової допомоги від 11 червня 2024 року. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Верховний Суд у постанові від 06 березня 2019 року у справі №910/15357/17, додатковій постанові від 05 вересня 2019 року у справі №826/841/17 зазначив, що суд може зменшити суму судових витрат не тільки за клопотанням іншої сторони судового провадження, а і самостійно з посиланням на приписи процесуального законодавства та практику Європейського суду з прав людини. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Беручи до уваги вищенаведене, суд вважає, що розмір витрат на правову допомогу у цій справі, що включає в себе збір та аналіз доказів і документів для подання та складення позовної заяви, подання її до суду через систему «Електронний Суд», в сумі 10000 грн. є завищеним, враховуючи категорію, складність справи. А відтак, суд дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню в розмірі 4000 грн.

Outcome: approved