Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-17 00:00:00

[PERSON] через свого представника адвоката Кривенко Ірину Михайлівну звернулася до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу з [PERSON] . В обґрунтування позову представник позивача зазначає, що подружжя не мешкає разом понад три роки, причиною розірвання шлюбу є різні погляди на сімейне життя. Подальше спільне життя та збереження шлюбу стало суперечити інтересам сторін. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Одна дитина досягла повноліття. Позивачка надала суду заяву про розгляд справи без її участі, просила розірвати шлюб. Представник позивача у заяві просила суд розгляд справи проводити без її участі. Відповідач надав суду заяву про розгляд справи без його участі, проти розірвання шлюбу не заперечував. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч.3 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Статтею 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року передбачено, що чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 25 вересня 2004 року. Шлюб зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Марганецького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис 214. Сторони мають неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Позивачка стверджує, а відповідач не заперечував того факту, що шлюбні стосунки між сторонами фактично припинилися понад три роки тому. Зважаючи на небажання сторін зберегти шлюб, враховуючи те, що вони не мають дітей віком до одного року, суд вважає недоцільним застосовувати заходи щодо примирення подружжя й приходить до висновку, що відсутні підстави для відмови в задоволенні позову, а отже, шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У зв`язку з цим, задовольнити вимогу позивачки та залишити їй шлюбне прізвище - « [PERSON] ». Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач визнав позов, позивачці необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved