Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-15 00:00:00

В березні 2024 року представник позивача ТОВ «Діджи Фінанс» звернувся до Деснянського районного суду міста Києва із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 01.04.2021 відповідач подав заявку №3916219 на отримання кредиту. 01.04.2021 на мобільний номер відповідача був направлений унікальний ідентифікатор, що є аналогом ЕЦП (електронного цифрового підпису), який він ввів та тим самим підтвердив прийняття умов договору про надання споживчого кредиту №3916219 від 01.04.2021. Таким чином, 01.04.2021 р. між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №3916219, за яким відповідачу були перераховані кошти на власну банківську картку у розмірі 12 500,00 грн. строком на 21 день. ТОВ «Мілоан» виконав свої зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту належним чином, в той же час відповідач порушив умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та у визначений в договорі строк. 13.09.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір відступлення прав вимоги № 07Т, відповідно до якого право грошової вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 3916219 від 01.04.2021 р., укладеного між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] , перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс». Позивач вказує, що станом на 26.03.2024 року за вказаним договором про надання споживчого кредиту у відповідача виникла заборгованість в розмірі 42 297,45 грн., з яких: 9 850,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 30 572,45 грн. - сума заборгованості за відсотками, 1 875,00 грн. заборгованість за комісійними винагородами. Посилаючись на викладене, а також в зв`язку із неналежним виконанням відповідачем договірних зобов`язань, внаслідок чого утворилась заборгованість, позивач вимушений звернутись до суду із даним позовом та просить стягнути в примусовому порядку із відповідача на корись позивача суму заборгованості в розмірі 42 297,45 грн., а також судовий збір в сумі 2 422,40 грн. та 6 000,00 грн витрати на правничу допомогу. Ухвалою суду від 28.03.2024 року, у справі було відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. В позові просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги задовольнити та проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся про розгляд справи належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відзив на позов до суду не подав. З будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Третя особа до суду не з`явилася, про час та дату слухання повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомив. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, а також суд ухвалив про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справ, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 01.04.2021 відповідач подав заявку №3916219 на отримання кредиту. 01.04.2021 на мобільний номер відповідача був направлений унікальний ідентифікатор, що є аналогом ЕЦП (електронного цифрового підпису), який він ввів та тим самим підтвердив прийняття умов договору про надання споживчого кредиту №3916219 від 01.04.2021. Таким чином, 01.04.2021 р. між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №3916219, за яким відповідачу були перераховані кошти на власну банківську картку у розмірі 12 500,00 грн. строком на 21 день. ТОВ «Мілоан» виконав свої зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту належним чином, в той же час відповідач порушив умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та у визначений в договорі строк. 13.09.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір відступлення прав вимоги № 07Т, відповідно до якого право грошової вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 3916219 від 01.04.2021 р., укладеного між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] , перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс». Позивач вказує, що станом на 26.03.2024 року за вказаним договором про надання споживчого кредиту у відповідача виникла заборгованість в розмірі 42 297,45 грн., з яких: 9 850,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 30 572,45 грн. - сума заборгованості за відсотками, 1 875,00 грн. заборгованість за комісійними винагородами. Посилаючись на викладене, а також в зв`язку із неналежним виконанням відповідачем договірних зобов`язань, внаслідок чого утворилась заборгованість, позивач вимушений звернутись до суду із даним позовом та просить стягнути в примусовому порядку із відповідача на корись позивача суму заборгованості в розмірі 42 297,45 грн., а також судовий збір в сумі 2 422,40 грн. та 6 000,00 грн витрати на правничу допомогу. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд приймає до уваги те, що відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Положеннями статті 1048 ЦК України, яка на підставі частини 2 статті 1054 цього Кодексу застосовується до відносин за кредитним договором), передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 1055 цього Кодексу встановлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно із частинами 1, 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За правилами, встановленими статтями 526, 530, 611, 629 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу та у встановлений строк, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини 1 статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно положень пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав за правочином (відступлення права вимоги). Стаття 514 ЦК України визначає, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частинами 1, 2, 3 та 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема, достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Вирішуючи вимогу про покладення на відповідача видатків з отримання професійної правничої допомоги, суд виходить з такого. У відповідності до ст. 141 ЦПК України витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких відносяться і витрати з отримання професійної правничої допомоги, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Витрати на професійну правничу допомогу внормовані статтею 137 ЦПК України. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 ст. 137 ЦПК). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акти виконаних або отриманих послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником (а не будь-ким) витрати, та їх сплата повинна бути підтверджена відповідними фінансовими документами. Позивачем до заяви про стягнення витрат з отримання допомоги адвоката додано копії договору про надання правової допомоги, додаток до договору, посвідчення адвоката ордер та попередній (орієнтований розрахунок витрат за надану професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн. Жодних доказів, які б спростовували висновки суду про чинність договору, відповідач не надав, в тому числі не спростовано розміру нарахованої суми заборгованості, як і не доведено виконання грошових зобов`язань перед позивачем належним чином. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обґрунтування позовних вимог знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході розгляду справи, стороною позивача доведено неналежне виконання відповідачем договірних зобов`язань, внаслідок чого утворилась заборгованість, а відтак суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню. В порядку статті 141 ЦПК України, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 422,00 грн.

Outcome: approved