Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-08 00:00:00

14 грудня 2023 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулось АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з позовом до [PERSON] про витребування майна та стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначено, що 06 листопада 2018 року між позивачем та відповідачкою було укладено договір фінансового лізингу автомобіля № MR79A!00000317, відповідно до якого банк передав останній в платне володіння та користування транспортний засіб «Mitsubishi Lancer», 2008 року випуску, номер кузова (шасі) [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , на строк 60 місяців. На підтвердження отримання відповідачкою вказаного автомобіля 08 листопада 2018 року сторони підписали акт приймання-передачі предмета лізингу. Надалі у зв`язку з невнесенням відповідачкою у визначеному розмірі та строки лізингових платежів 03 травня 2023 року банком було направлено повідомлення про настання події дефолту, на підставі чого [PERSON] повинна була повернути предмет лізингу, а також сплатити заборгованість за договором. Оскільки лізингоодержувач не усунув подію дефолту, відповідачці було направлено повідомлення про розірвання договору лізингу з 04 жовтня 2023 року. Станом на 13 грудня 2023 року предмет лізингу відповідачкою не повернуто, як і не сплачено прострочену заборгованість за лізинговими платежами, а місце знаходження вказаного транспортного засобу банку не відоме. З огляду на наведені обставини позивач просив суд витребувати у відповідачки на користь банку транспортний засіб «Mitsubishi Lancer», 2008 року випуску, номер кузова (шасі) [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , вартістю 245 000 грн., який був переданий їй відповідно до договору фінансового лізингу автомобіля № MR79A!00000317 від 06 листопада 2018 року, а також стягнути заборгованість за вказаним договором у розмірі 104 517,34 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 4 194,21 грн. (а.с.1-5) Після надходження з Єдиного державного демографічного реєстру відомостей щодо зареєстрованого місця проживання відповідачки - фізичної особи [PERSON] (а.с.98), ухвалою судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2023 року відкрито провадження у справі, призначено її до судового розгляду в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. (а.с.99) В підготовче засідання 26 січня 2024 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 21 лютого 2024 року. (а.с.107) В підготовче засідання 21 лютого 2024 року в режимі відеоконференції з`явився представник позивача, відповідачка в підготовче засідання не з`явилась, повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи належним чином. В даному засіданні було ухвалено продовжити строк підготовчого засідання на 30 днів та відкласти розгляд справи на 14 березня 2024 року - для повторного виклику відповідачки. (а.с.112-113) В підготовче засідання 14 березня 2024 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Оскільки всі дії з підготовки справи до розгляду в судовому засіданні були виконані 14 березня 2024 року ухвалою суду було закрито підготовче провадження у даній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 05 квітня 2024 року. (а.с.а.с.124, 125) В судове засідання 05 квітня 2024 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 30 квітня 2024 року. (а.с.130) В судове засідання 30 квітня 2024 року відповідачка не з`явилась, повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у зв`язку з цим та неможливістю проведення відеоконференції з представником позивача розгляд справи було відкладено на 23 травня 2024 року. (а.с.135) В судове засідання 23 травня 2024 року відповідачка не з`явилась, повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у зв`язку з цим та неможливістю проведення відеоконференції з представником позивача розгляд справи було відкладено на 20 червня 2024 року. (а.с.140) Судове засідання 20 червня 2024 року не відбулося через зайнятість судді в іншому провадженні. У зв`язку з цим розгляд справи було відкладено на 09 серпня 2024 року. (а.с.145) В судове засідання 09 серпня 2024 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 09 вересня 2024 року. (а.с.150) 09 вересня 2024 року було проведено розгляд справи по суті. Позивач у судові засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення на його електронну адресу судових повісток. Від представника позивача надійшло клопотання в якому вона просить суд розглянути справу за відсутності представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК», проти розгляду справи в заочному порядку не заперечує. (а.с.154) Відповідачка в судові засідання не з`явилась, відзив на позов до суду не надходив. Відповідачка повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи шляхом оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України у відповідності до ст.ст.128, 129 ЦПК України (а.с.а.с.102, 110, 116, 128, 133, 138, 143, 148, 153), а також шляхом направлення на її адресу судових повісток та СМС повідомлень. (а.с.а.с.100, 101, 108, 109, 114, 115, 126, 127, 131, 132, 136, 137, 141, 142, 146, 147, 151, 152) Клопотань про розгляд справи за її відсутності відповідачка не надала, про причини неявки не повідомила. З урахуванням викладених вище обставин на підставі ст.ст.280, 287, 288 ЦПК України, розгляд справи проведено в заочному порядку. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, справа розглянута без фіксування судового засідання технічними засобами, згідно ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлено, що 06 листопада 2018 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] укладено договір фінансового лізингу № MR79A!00000317, який 06 листопада 2018 року посвідчено приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Чернишовою В.В. (а.с.12 на зв.-17) За умовами п.2.1 вказаного договору лізингодавець зобов`язався набути у власність вказаний лізингоодержувачем транспортний засіб (предмет лізингу) і надати лізингоодержувачу це майно за плату в тимчасове користування. Сторони визначили, що цей договір є змішаним договором, в якому містяться положення договору фінансового лізингу та договору купівлі-продажу (в частині переходу права власності на предмет лізингу) (п.13.1 договору). Згідно п.2.2 договору сторони погодили, що лізингодавець на умовах фінансового лізингу передає у платне володіння та користування предмет лізингу, найменування, марка, модель, комплектація, рік випуску, ціна одиниці, кількість і загальна вартість якого на момент укладення договору наведена в ст.14 п.14.1 цього договору, додатку 1 (специфікації), а лізингоодержувач зобов`язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та платежі з відшкодування витрат лізингодавця, пов`язаних з виконанням договору, на умовах цього договору. По закінченню строку лізингу до лізингоодержувача переходить право власності на предмет лізингу згідно з умовами договору (за виключенням випадків, передбачених договором та/або чинним законодавством України). Як вбачається зі змісту п.п.2.3, 2.4 договору, строк користування лізингоодержувачем предметом лізингу (строк лізингу) починається з дати підписання сторонами акту приймання-передачі предмета лізингу, але в будь-якому випадку не може бути менше одного року. Предмет лізингу є власністю лізингодавця протягом усього строку дії цього договору. Відповідно до п.4.1 договору сплата лізингоодержувачем винагороди за користування предметом лізингу здійснюється відповідно до ст.14 п.14.3 у складі лізингових платежів, при цьому відсотки розраховуються на залишок невідшкодованої частини вартості предмета лізингу, виходячи з 360 днів у році. Нарахування відсотків за користування предметом лізингу здійснюється щодня з дати підписання акту приймання-передачі транспортного засобу відповідно до суми невідшкодованої частини вартості предмета лізингу на кінець операційного дня до поточної дати, в яку лізингоодержувач здійснює сплату винагороди за користування предметом лізингу в складі лізингового платежу або окремо. В статті 14 договору сторони визначили такі істотні умови надання фінансового лізингу: предмет лізингу та його вартість автомобіль згідно зі специфікацією, викладеною в додатку № 1; строк лізингу 60 місяців; лізингові платежі та порядок їх сплати щомісячно, згідно з графіком, та включають в себе платіж з відшкодування частини вартості предмета лізингу у розмірі згідно з додатком № 2, винагорода за користування предметом лізингу в розмірі 23,9% річних від суми залишку невідшкодованої частини вартості предмета лізингу, платежі з відшкодування витрат лізингодавця пов`язаних із страхування предмету лізингу. В пункті 8.1 договору визначено, що для цілей цього договору подією дефолту вважається, зокрема, затримання сплати лізингоодержувачем лізингових платежів або інших платежів частково або в повному обсязі щонайменше на один календарний місяць. Якщо протягом 10 календарних днів з моменту виникнення події дефолту лізингоодержувач не усунув подію дефолту, лізингоодержувач зобов`язаний негайно повернути в повному обсязі заборгованість за договором та повернути предмет лізингу, а лізингодавець має право згідно зі ст.651 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) здійснити одностороннє розірвання договору з надсиланням лізингоодержувачем відповідного повідомлення. Договір вважається розірваним в дату, зазначену в повідомленні. Одностороннє розірвання договору не звільняє лізингоодержувача від відповідальності за порушення зобов`язання за цим договором (п.8.2.4 договору). Як вбачається з долученої до договору лізингу специфікації, предметом лізингу сторонами визначено транспортний засіб марки «Mitsubishi Lancer», 2008 року випуску, номер кузова (шасі) [NUMBER] , вартістю 245 000 грн. (а.с.17 на зв.) В додатку № 2 до договору фінансового лізингу № MR79A!00000317 від 06 листопада 2018 року сторони також погодили графік сплати платежів за договором. (а.с.18) На підставі вказаного договору відповідачка отримала в платне користування транспортний засіб «Mitsubishi Lancer», 2008 року випуску, номер кузова (шасі) [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , що підтверджується відповідним актом приймання-передачі. (а.с.12) Датою приймання-передачі предмета лізингу є 08 листопада 2018 року. 25 серпня 2020 року [PERSON] надала позивачу копію свого нового паспорту зі зміненим прізвищем на - « [PERSON] ». (а.с.20) 03 травня 2023 року [PERSON] надіслано письмове повідомлення про настання події дефолту за вищевказаним договором лізингу, в якому відповідачку повідомлено про необхідність в тридцятиденний строк з дня отримання повідомлення сплатити заборгованість в розмірі 71 724,03 грн. та повернути предмет лізингу, а також роз`яснено наслідки невиконання вказаної вимоги. (а.с.а.с.21, 22) 04 жовтня 2023 року [PERSON] надіслано письмове повідомлення про розірвання договору фінансового лізингу з 04 жовтня 2023 року. (а.с.а.с.23 ,24) Зі змісту виписок по рахунках [PERSON] за період з 06.11.2018 по 10.11.2023 вбачається, що після отримання предмета лізингу відповідачка здійснювала часткове погашення заборгованості за договором № MR79A!00000317 від 06 листопада 2018 року (частково сплачувала лізингові платежі), проте належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання. (а.с.25-92) Відповідно до розрахунку заборгованості за договором лізингу № MR79A!00000317 від 06 листопада 2018 року станом на 10 листопада 2023 року загальний розмір заборгованості [PERSON] за договором становить 104 517,34 грн., з яких 66 567,20 грн. - несплачене відшкодування частини вартості предмету лізингу за фактичний строк користування, 32 888,20 грн. - прострочена винагорода за користування предметом лізингу за фактичний строк користування, 5 061,94 - заборгованість за страховою винагородою. (а.с.93-94) Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (ст.628 ЦК України). Згідно ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, якими є: умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст.806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у володіння та користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Предметом договору лізингу може бути майно, визначене індивідуальними ознаками, яке відповідає критеріям основних засобів відповідно до законодавства (ч.2 ст.807 ЦК України). Відповідно до правил ч.2 ст.806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом (ч.3 ст.806 ЦК України). Відповідно до п.п.3, 7 ч.2 ст.11 Закону України «Про фінансовий лізинг» (тут і надалі Закон України «Про фінансовий лізинг» № 723/97-ВР від 16.12.1997 року, чинний на момент виникнення спірних правовідносин) лізингоодержувач зобов`язаний: своєчасно сплачувати лізингові платежі; у разі закінчення строку лізингу, а також у разі дострокового розірвання договору лізингу та в інших випадках дострокового повернення предмета лізингу - повернути предмет лізингу у стані, в якому його було прийнято у володіння, з урахуванням нормального зносу, або у стані, обумовленому договором. У силу вимог ч.1 ст.16 Закону України «Про фінансовий лізинг» сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Згідно п.п.3, 4 ч.1 ст.10 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу у випадках, передбачених договором лізингу або законом; вимагати розірвання договору та повернення предмета лізингу у передбачених законом та договором випадках; Як згадувалось раніше, при укладенні договору фінансового лізингу № MR79A!00000317 від 06 листопада 2018 року його сторони погодили, що по закінченню строку лізингу до лізингоодержувача переходить право власності на предмет лізингу згідно з умовами договору (за виключенням випадків, передбачених договором та/або чинним законодавством України). Разом з тим сторони також визначили, що затримання сплати лізингоодержувачем лізингових платежів або інших платежів частково або в повному обсязі щонайменше на один календарний місяць веде до події дефолту, неусунення якої протягом 10 календарних днів з моменту настання події дефолту створює обов`язок в лізингоодержувача негайно повернути в повному обсязі заборгованість за договором та повернути предмет лізингу. Згідно ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч.1 ст.611 ЦК України). Згідно з вимогами ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено судом, 06 листопада 2018 року між позивачем та відповідачкою було укладено договір фінансового лізингу автомобіля № MR79A!00000317, на виконання якого 08 листопада 2018 року банк передав відповідачці на строк 60 місяців в платне володіння та користування транспортний засіб «Mitsubishi Lancer», 2008 року випуску, номер кузова (шасі) [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , вартістю 245 000 грн. Позивач належним чином виконав взяті на себе зобов`язання, придбавши вищевказаний автомобіль та передавши його відповідачці. Водночас відповідачка отримала наданий їй банком транспортний засіб, частково сплачувала лізингові платежі, проте не виконала належним чином взяті на себе зобов`язання за договором. Внаслідок порушення умов договору в останньої існує заборгованість за договором на загальну суму 104 517,34 грн., з яких 66 567,20 грн. - несплачене відшкодування частини вартості предмету лізингу за фактичний строк користування, 32 888,20 грн. - прострочена винагорода за користування предметом лізингу за фактичний строк користування, 5 061,94 - заборгованість за страховою винагородою. Окрім того, у відповідачки відповідно до умов договору виник обов`язок повернути предмет лізингу лізингодавцю, з огляду на що суд вважає за необхідне зазначити таке. Як роз`яснила Велика Палата Верховного Суду в п.п.6.56-6.58 постанови від 15.06.2021 року в справі № 904/5726/19 (провадження № 12-95гс20) у процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, при вирішенні спору суд в межах своїх процесуальних функціональних повноважень та в межах позовних вимог встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки ін.) правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходить своє відображення в судовому рішенні, зокрема в його мотивувальній й резолютивній частинах. Отже, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу «jura novit curia». Відповідно до пред`явленого позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» посилається, зокрема, на положення ст.ст.387, 1212 ЦК України та просить витребувати в [PERSON] на користь банку транспортний засіб «Mitsubishi Lancer», 2008 року випуску, номер кузова (шасі) [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , який був переданий відповідачці за договором фінансового лізингу № MR79A!00000317 від 06 листопада 2018 року. Частиною 1 ст.1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Суд звертає увагу на те, що права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого ст.1212 ЦК України, у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна. Відповідно до закріпленого в ст.387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Аналогічний висновок викладений, зокрема, в постанові Верховного Суду від 27.05.2020 року в справі № 641/9904/16-ц. Однак, як встановлено судом, транспортний засіб, про витребування якого просить позивач, був переданий [PERSON] на підставі договору фінансового лізингу, строк дії якого закінчився. А тому на підставі Закону України «Про фінансовий лізинг» та відповідно до умов договору у лізингоодержувача (відповідачки) виник обов`язок повернути предмет лізингу, а в лізингодавця обов`язок його прийняти. З огляду на вищенаведене, зважаючи на те, що суду не надано доказів належного виконання відповідачкою своїх зобов`язань за договором лізингу (сплати заборгованості та повернення предмета лізингу), суд вважає за можливе в судовому порядку витребувати у відповідачки на користь позивача транспортний засіб «Mitsubishi Lancer», 2008 року випуску, номер кузова (шасі) [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , та стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за вказаним договором в розмірі 104 517 грн. 34 коп. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, враховуючи результати розгляду справи, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 4 194 грн. 21 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved