Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-10 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця», вказавши, що 21.11.2015 року сталась дорожньо-транспортна пригода на ділянці залізничної дороги між 2 та 8 стрілками станції «Передаточна» Придніпровської залізниці рейковим потягом № 807 сполученням Бердянськ-Запоріжжя 1 були смертельно травмовані [PERSON] та [PERSON] , які перебували на необлаштованому пішохідному переході. [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди загинув. Позивач, яка є донькою [PERSON] , просила стягнути з АТ «Українська залізниця» на свою користь в якості відшкодування моральної шкоди 670000 гривень, а також стягнути щомісячне утримання, пов?язане із втратою годувальника, в сумі 1218 гривень, а також витрати на правничу допомогу в сумі 7500 гривень. Ухвалою суду від 06.11.2023 року позовну заяву залишено без руху. 10.11.2023 року позивачем подано уточнену позовну заяву, в якій вимоги про стягнення щомісячного утримання виключені, залишені вимоги про відшкодування моральної шкоди в сумі 670000 гривень. Також виключені вимоги щодо стягнення витрат на правничу допомогу. Ухвалою суду від 13.11.2023 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 27.11.2023 року було відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 27.12.2023 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечував проти задоволення позову, вказуючи, що дії працівників АТ «Укрзалізниця» не створили та не могли створити реальної небезпеки для життя людей, а дорожньо-транспортна пригода є наслідком грубої необережності [PERSON] . Позивачем відповідь на відзив на позовну заяву не подавалась. Розпорядженням керівника апарату Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17.01.2024 року призначено повторний автоматизований розподіл судової справи у зв?язку з відрядженням судді [PERSON] . Ухвалою суду від 21.03.2024 року цивільну справу прийнято до провадження суддею Дацюк О.І. та призначено до розгляду з проведенням підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 07.05.2024 року підготовче провадження закрите, справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував, з підстав, зазначених у відзиві на позов. Позивач направила до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача. При вивченні письмових доказів судом встановлено наступне. [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] , що підтверджено копією свідоцтва про народження. [INFO] настала смерть [PERSON] , що підтверджено копією свідоцтва про смерть. З постанови слідчого від 12.01.2016 року про закриття кримінального провадження вбачається, що ході досудового розслідування було встановлено, що на ділянці залізниці між 2 та 8 стрілками ст. Передаточна Придніпровської залізниці було смертельно травмовано [PERSON] та [PERSON] . При цьому, як зазначено слідчим, один з чоловіків впав на колії, а другий намагався йому допомогти, але, незважаючи на застосоване екстрене гальмування, у зв?язку з невеликою відстанню до потягу наїзду запобігти не вдалось. Кримінальне провадження закрите у зв?язку з відсутністю в діях членів локомотивної бригади складу злочину. При вирішенні спору виходить з наступного. Відповідно до ст. 1187 ч. 2, 5 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Поняття джерела підвищеної небезпеки на рівні закону закріплено в ст.1187 ЦК, відповідно до якої під джерелом підвищеної небезпеки розуміють діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для осіб, які цю діяльність здійснюють, та інших осіб. При визначенні законних підстав для відшкодування та розміру моральної шкоди суд виходить також з положень статей 23, 1167, 1168 ЦК України, які вказують, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Статтею 1193 ЦК України визначено, що шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Проаналізувавши надані позивачем та досліджені судом письмові докази, суд дійшов висновку, що діяльність, пов`язана з використанням потягу, є джерелом підвищеної небезпеки. Суду не надано доказів того, що аварія сталась внаслідок умислу [PERSON] , водночас, враховуючи обставини, вказані у постанові слідчого, а саме що двоє чоловіків, при цьому не вказано, хто саме вийшов на колію першим, а хто намагався допомогти, вийшли на колії перед потягом, що наблидався, суд оцінює доводи відповідача щодо грубої необережності з боку потерпілого. Так, відповідно до Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 19.02.98 року № 54, пішоходам перед тим, як увійти в небезпечну зону (ступити на колію), потрібно впевнитись у відсутності поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо). При наближенні поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо) треба зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід. Пішоходам забороняється ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів. Таким чином, суд погоджується з доводами відповідача про те, що аварія сталась за відсутності вини працівників АТ «Укрзалізниця», внаслідок грубої необережності самого [PERSON] та [PERSON] , що у свою чергу є підставою для зменшення розміру відшкодування. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного. Згідно роз`ясненням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Оцінюючи пояснення позивача, викладені в позовній заяві, суд дійшов висновку, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] як донька загиблого [PERSON] , внаслідок смерті останнього зазнала моральних страждань, обумовлених втратою близької людини. Водночас суду не надано доказів на підтвердження того, що [PERSON] проживала разом із батьком та підтримувала з ним близькі теплі стосунки, а також і доказів того, що [PERSON] надавав матеріальне утримання доньці. Підсумовуючи вищевикладене, враховуючи висновки суду про те, що дорожньо-транспортна пригода сталась внаслідок грубої необережності, зокрема самого [PERSON] , суд дійшов висновку, що, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості достатнім розміром відшкодування завданої шкоди є сума у 50 000 гривень. Судовий збір належить стягнути з відповідача на користь держави пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial