Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-22 00:00:00

ТОВ «Кредитсервіс» (далі - позивач) звернулося до суду з позовом [PERSON] про стягнення заборгованості. Мотивують позов тим, що 22.09.2021 між ТОВ «Кредитсервіс» та [PERSON] укладено кредитний договір №210922-003.Відповідно до п. 1.1. кредитного договору, кредитодавець надає позичальнику кредит у розмірі 18000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності (надалі - кредит), а позичальник зобов`язується повернути кредит кредитодавцю та оплатити за користування кредитом на умовах, що передбачені цим договором. [PERSON] було перераховано кредитні кошти у розмірі 16650,00 грн., з урахуванням стягнутої одноразової комісії за видачу кредиту, яка визначена договором, у розмірі 7,5%, що в грошовому еквіваленті становить 1350,00 грн. На виконання умов вищевказаного кредитного договору банк свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю. Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує. Станом на 24 квітня 2024 року заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Кредитсервіс» за вказаним кредитним договором становить 19140,00 грн., складається з: 10390,00 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 8750,00 грн. прострочена заборгованість за процентами. За вказаних обставини, позивач ТОВ «Кредитсервіс» звернувся до суду з даним позовом та просив стягнути з [PERSON] на його користь суму заборгованості за кредитним договором №210922-003 від 22.09.2021 за період із 22.09.2021 по 24.04.2024 у розмірі 19140,00 грн., а також понесені судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 02 липня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання учасники не з`явились. В позовній заяві представник позивача просив розглядати справу за його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву до суду не подала, жодних заяв чи клопотань не надіслала. Поштове відправлення, що надсилалося за її зареєстрованим місцем проживання, повернулося з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою", що відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України свідчить про вручення їй цієї судової повістки. Причини неявки відповідача суду невідомі. Виходячи з приписів ст.ст. 43, 223, 280 ЦПК України, суд постановив слухати справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, встановив наступні обставини та дійшов до таких висновків. 22.09.2021 між ТОВ «Кредитсервіс» та [PERSON] було укладено кредитний договір №210922-003 (а.с. 23-25). Відповідно до п. 1.1. кредитного договору, кредитодавець надає позичальнику кредит у розмірі вказаному у договорі, на умовах строковості, зворотності, платності (надалі - кредит), а позичальник зобов`язується повернути кредит кредитодавцю та оплатити за користування кредитом на умовах, що передбачені цим договором. Сума кредиту 18000 грн., строк на який надається, кількість щомісячних платежів - 12, строк дії договору - до 22.09.2022, реальна річна процентна ставка, 97,5% річних, одразова комісія за видачу кредиту від початкової суми кредиту - 7,5%, сума одноразової комісії - 1350,00 грн., загальна вартість кредиту - 35550,00 грн. Згідно з п. 1.2. кредитного договору, кредит надається позичальнику шляхом перерахування суми кредиту на банківський рахунок позичальника. Відповідно до п. 2.2. кредитного договору, позичальник зобов`язується повернути кредит та здійснити плату за його користування до закінчення строку дії договору згідно графіку, передбаченого цим договором, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором. В п. 3 договору зазначено умови договору щодо плати за користування кредитом та порядок повернення кредиту. Процентна ставка за договором є фіксованою (п. 3.4. кредитного договору). Відповідно до п. 9.1. кредитного договору, позичальник підтверджує, що отримав від кредитодавця до укладення цього договору інформацію, зазначену в ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» і ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування». За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України.) Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовій формі (статі 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону). Згідно із частиною шостою статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Кредитні кошти були перераховані відповідачу на його платіжну картку, що підтверджується платіжною інструкцією №2114 (а.с. 26). Отже, матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що 22.09.2021 між ТОВ «Кредитсервіс» та [PERSON] був укладений кредитний договір №210922-003 в електронній формі, умови якого позивачем були виконані. Відповідач у передбачений договором строк, до 22.09.2022 кошти не повернула. Статтею 526 ЦК України презюмується, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (статті 610, 611 ЦК України). Отже, позичальник взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, кредитні кошти разом з процентами вчасно не повернула. Згідно розрахунку кредитної заборгованості за кредитним договором №210922-003 від 22.09.2021 року (а.с. 27) за період з 22.09.2021 по 24.04.2024 заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Кредитсервіс» становить 19140,00 грн., яка складається з: - заборгованість за тілом кредиту - 10390,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками за користування кредитом - 8750,00 грн. Станом на дату 24.04.2024 заборгованість за кредитним договором №210922-003 від 22.09.2021 не погашена. Враховуючи, що вказані умови договору були погоджені з відповідачем, прострочена заборгованість за процентами нарахована в межах строку кредитування, з відповідача [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути прострочену заборгованість. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже судовий збір у розмірі 2422,40 грн, сплачений позивачем при подачі позовної заяви до суду, підлягає стягненню із відповідача. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч. 3 ст. 141 ЦПК України). Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно з ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з ч. 3-6 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до наявних в матеріалах справи доказів встановлено, що ТОВ "Кредитсервіс" понесені судові витрати на професійну правничу допомогу. Так, з матеріалів справи вбачається, що 25 січня 2023 року між ТОВ "Кредитсервіс" (далі - Клієнт) та Адвокатським бюро «Правовий діалог» (Об`єднання) було укладено договір №25-01/2023 про надання правової допомоги. Згідно з цим договором правова допомога, що надається за цим договором, полягає у здійсненні об`єднанням комплексу заходів, спрямованих на стягнення належної до сплати клієнту заборгованості боржників за кредитними договорами тощо, а також у здійсненні захисту інтересів клієнта, пов`язаних з стягненням заборгованості з боржників (а.с. 52-54). Отже, представництво інтересів ТОВ "Кредитсервіс" під час судового розгляду справи судом здійснював адвокат Павленко С.В., який на підтвердження повноважень представника надав суду довіреність від 05 січня 2024 року (а.с.60), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЧН №000531, посвідчення адвоката (а.с. 60-61). Як встановлено в частині 4 ст. 62 ЦПК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Таким чином, повноваження [PERSON] як представника ТОВ "Кредитсервіс" підтверджені в порядку, встановленому чинним цивільним процесуальним законодавством. В своїй заяві адвокат Павленко С.В. просив стягнути судові витрати - 7000,00 грн. витрат на правничу допомогу. На підтвердження понесених ТОВ "Кредитсервіс" витрат на професійну правничу допомогу представником надані такі докази: платіжна інструкція від 05 січня 2024 року про оплату ТОВ "Кредитсервіс" за договором про надання правничої допомоги згідно акту №3 від 04.01.2024 по договору про надання правничої допомоги №25-01/2023 від 25.01.2023 в сумі 7000,00 грн. (а.с. 55). Адвокатським бюро «Правовий діалог», яке в особі адвоката Павленка С.В. надає послуги правової допомоги ТОВ "Кредитсервіс" та ТОВ "Кредитсервіс" узгоджено в п. 4.1 договору, що розмір винагороди об`єднання за підготовку та направлення/подачу однієї позовної заяви або апеляційної скарги або касаційної скарги складає 7000 грн., а також 25,00 % від суми платежу, що надійшла клієнту від боржників в якості погашення заборгованості. Також в додатку №4 до договору№25-01/2023 про надання правової допомоги від 25 січня 2023 року - акті приймання-передачі наданої правової допомоги від 04 січня 2023 року зазначено, що об`єднанням надано послугу "Підготовка та направлення/подача однієї позовної заяви або апеляційної скарги, або касаційної скарги в Чорнобаївський районний суд Черкаської області щодо боржника [PERSON] . Вартість послуги - 7000,00 грн." (а.с. 53, 59). Суд приходить до висновку, що адвокат Павленко С.В. виконував роботи, описані в додатку. Згідно зі ст.ст. 133, 137 ЦПК України та ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», судові витрати на професійну правничу допомогу це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Оформленими у встановленому законом порядку документами, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги є квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки. Згідно з п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. У постанові від 12 травня 2020 року по справі № 904/4507/18, на яку, зокрема посилався представник позивача, обґрунтовуючи правові підстави стягнення витрат на професійну правову допомогу, Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Суд звертає увагу, що дана справа є типовою та нескладною, а розгляд самої справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження без участі сторін, тому у суду виникають сумніви щодо часу витраченого представником на надання правової допомоги згідно вказаної вартості. Підсумовуючи вищевикладене, виходячи із критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи обставини цієї справи, вказані вище, складність та категорію справи, відсутність заперечень з боку сторони відповідача щодо розміру витрат, а також практику Верховного Суду щодо стягнення витрат на правову допомогу в цілому, суд вважає розмір витрат позивача завищеним, тому до стягнення підлягають такі витрати у розмірі 2000,00 грн., що і буде становити співмірні і розумні витрати позивача на професійну правничу допомогу у цій справі. На думку суду, такий розмір оплати послуг адвоката не є достатньо обґрунтованим та пропорційним до предмета спору. Тому суд вбачає за можливе стягнути витрати на правову допомогу загалом 2000,00 грн. З огляду на викладене, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у розмірі 4422,40 грн. (на професійну правничу допомогу - 2000,00 грн., витрати на сплату судового збору - 2422,40 грн.). На підставі викладеного вище,

Outcome: approved