Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-17 00:00:00

Заявник звернувся в суд із заявою про встановлення юридичного факту, заінтересована особа: [INFO] , посилаючись на таке. Солдат [PERSON] загинув [INFO] . Вказана обставина була повідомлена заявнику сповіщенням №204 від 02.05.2023р. Заявник [PERSON] є спадкоємцем після смерті [PERSON] . У свідоцтва про смерть [PERSON] , який помер [INFO] його дата народження вказана [INFO] . У лікарському свідоцтві про смерть №3948 від 24.05.2023р. та у довідці про причин смерті №106/о№3948 від 24.05.2023р. дата народження [PERSON] , який помер [INFO] - вказана [INFO] . У свідоцтві про народження [PERSON] дата його народження вказана [INFO] . Після смерті [PERSON] заявник має намір оформити спадщину. Але у зв`язку з розбіжностями написання дати народження [PERSON] у лікарському свідоцтві про його смерть №3948 від 24.05.2023р. та у довідці про причин смерті №106/о№3948 від 24.05.2023р. заявник не може оформити спадщину. У зв`язку з викладеним, заявник просив суд встановити юридичний факт, належності [PERSON] - дати його народження [INFO] - у лікарському свідоцтві про смерть №3948 від 24.05.2023р. та у довідці про причин смерті №106/о№3948 від 24.05.2023р. 18.07.2024 ухвалою суду заяву залишено без руху. Заявою від 31.01.2024 р. заявник усунув недоліки. Ухвалою суду від 02.08.2024р. було відкрито провадження у справі. Заявник у судове засідання не з`явився. У заяві просив здійснити розгляд справи у її відсутності. Заінтересована особа, будучи належним чином повідомиленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила. Суд знаходить можливим розглянути справу у відсутності заявника та заінтересованих осіб, та ухвалити рішення на підставі наданих документів. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації. Проаналізувавши обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд знаходить, що у позові слід відмовити. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення суд розглядає в порядку окремого провадження. Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Судом встановлено, що згідно [PERSON] загинув [INFO] . Вказане підтверджується копією свідоцтва про смерть. Вказана обставина була повідомлена заявнику сповіщенням №204 від 02.05.2023р. Вказане підтверджується копією сповіщення про народження. Заявник [PERSON] є спадкоємцем після смерті [PERSON] що підтверджується довідкою № 232/02-14 від 16.11.2023 приватного нотаріуса Вижницького районного нотаріального округу Чернівецької області О. Штефюка. У свідоцтва про смерть [PERSON] , який помер [INFO] його дата народження вказана [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. У лікарському свідоцтві про смерть №3948 від 24.05.2023р. та у довідці про причин смерті №106/о№3948 від 24.05.2023р. дата народження [PERSON] , який помер [INFO] - вказана [INFO]. що підтверджується копією лікарського свідоцтва про смерть №3948 від 24.05.2023р. та копією довідки про причин смерті №106/о№3948 від 24.05.2023р. У свідоцтві про народження [PERSON] дата його народження вказана [INFO] . Що підтверджується копією свідоцтва про народження. Підсумовуючи викладене суд знаходить що у задоволенні заяви слід відмовити. Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частинами першою, другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. З таких же критеріїв виходила Велика Палата Верховного Суду в постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18), від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23). Заявник вказував, що у дата народження [PERSON] , що вказані у лікарському свідоцтві про його смерть та у довідці про причини смерті - помилково зазначена [INFO], та вона не співпадає з датою його народження, вказаною у свідоцтві про його народження - [INFO] . Разом з тим доказів звернення до органів із заявою про виправлення вказаної описки - заявник не надав. Крім того, формулювання факту, який заявник просить встановити - факту належності померлому дати його народження - є необгрунтованим оскільки дійсна дата народження померлого [INFO] - не підлягає додатковому встановленню. За таких обставин заява є необгрунтованою та у її задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed