Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-09 00:00:00

30 липня 2024 року року [PERSON] звернувся до Яготинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, відповідно до вимог якого просить стягувати з відповідачки на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини: сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дня пред`явлення позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначив, що сторони зареєстрували шлюб 07.04.2001 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Яготинського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 36. Від цього шлюбу у них є троє спільних дітей, в тому числі, неповнолітня дитина: син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , де батьком записаний [PERSON] , а матір`ю записана [PERSON] . Відповідно до рішення Яготинського районного суду Київської області від 04.04.2024 року у справі № 382/1916/23 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (рішення набрало законної сили). Неповнолітня дитина син [PERSON] проживає разом з батьком, за його місцем реєстрації та перебуває на утриманні батька, при цьому [PERSON] вже більше року проживає за іншою адресою та не бере належної участі у матеріальному утриманні сина. До часу подання даної позовної заяви у добровільному порядку питання участі матері у щомісячному утриманні дитини вирішене не було, оскільки між сторонами не було досягнуто згоди з приводу способу утримувати сина. Відповідачка є фізично здоровою та працездатною особою, на обліку у лікаря-психіатра та у лікаря-нарколога не перебуває, інших утриманців, окрім спільного сина, не має. Ухвалою від 13.08.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судовому засіданні сторона позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Сторона відповідача подала заяву про визнання позову. Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 07.04.2001 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Яготинського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 36. Від подружнього життя мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Як стверджує позивач та не заперечує сторона відповідача, на даний час син проживає разом з батьком, який несе обов`язки щодо його утримання самостійно. Відповідачка є фізично здоровою та працездатною особою, на обліку у лікаря-психіатра та у лікаря-нарколога не перебуває, інших утриманців, окрім спільного сина, [PERSON] не має. Доказів, які б свідчили, що стан здоров`я та матеріальне становище відповідача не дозволяє утримувати свою дитину, суду не надано. Згідно зі ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України), під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні (відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.02.2021 у справі № 520/21069/18, провадження № 61-1347св20). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини (такий правовий висновок зазначений, зокрема, у постанові Верховного Суду від 19.08.2020 у справі № 2-13112/10, провадження № 61-6385св20). За змістом законодавства, аліменти є власністю дитини, а обов`язок суду полягає в першу чергу забезпечити дитині право на належне утримання. Положеннями ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Вбачається, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, чи їх шлюб розірвано або вони взагалі не перебували в ньому. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою та другою ст. 181 СК України визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. У частині третій статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (частина перша статті 183 СК України). Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у справі №490/4522/16-ц від 04.07.2018, суд не вправі самостійно визначати спосіб стягнення аліментів. Статтею 182 СК України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аналіз вказаних норм свідчить, що кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Тобто, визначення способу (в твердій грошовій сумі чи частці) залежить тільки від вибору одержувача аліментів. Вирішуючи питання щодо законності та обґрунтованості пред`ялених вимог, розміру заявлених до стягнення аліментів з дня подачі позову до досягнення дитиною повноліття, враховуючи, що відповідачка є фізично здоровою особою працездатного віку (доказів протилежного суду не надано), інших утриманців не має (доказів протилежного суду не надано), а також беручи до уваги стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище сторін, визнання позову стороною відповідача, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в заявленому розмірі. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. ст. 141, 142 ЦПК України з відповідачки на користь держави підлягає стягненню 605,60 грн судового збору враховуючи звільнення позивача від сплати судового збору та визнання позову відповідачем.

Outcome: approved