Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-22 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивачка обґрунтовує свої вимоги тим, що квартира [ADDRESS] належить їй на праві приватної власності. У квартирі зареєстрована відповідачка [PERSON] , але вона фактично не проживає в квартирі, витрат по утриманню квартири не несе. Наявність реєстрації в квартирі [PERSON] , яка в ній не проживає, тягне для позивачки додаткові витрати з оплати комунальних послуг, з обслуговування прибудинкової території, тощо, а також перешкоджає розпорядженню цим майном. У зв`язку з викладеним позивачка просить суд визнати відповідачку [PERSON] , такою що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . 11.04.2024 ухвалою Деснянського районного суду міста Києва відкрито провадження у справі, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення зазначеної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні, призначене на 11.09.2024, була відсутня. До суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні, призначене на 11.09.2024, була відсутня. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Крім того, відповідачку [PERSON] суд повідомляв про розгляд справи шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада України». Причину нез"явлення суду не повідомлено. Треті особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судовому засіданні, призначене на 11.09.2024, були відсутні. До суду від третіх осіб надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності. Позов просять задовольнити. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, що відповідає ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлені такі факти та їх правовідносини. 01.03.1989 [PERSON] , відповідно до Ордеру на житлове приміщення № 40224, серії Б, було видано квартиру [ADDRESS] , на родину із п`яти осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] . Відповідно до Витягу з Реєстру територіальної громади в м. Києві, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані наступні особи: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . [PERSON] , відповідно до Свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , є рідною донькою [PERSON] та померлого [PERSON] . На момент подачі позову до суду, відповідачка [PERSON] у квартирі [ADDRESS] , не проживає. Відповідно до Акту від 28.02.2024, складеного Начальником ЖЕД-310 [PERSON] встановлено, що при огляді житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] не проживає. Відповідно до приписів статей 47 Конституції України та статті 321 ЦК України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Відповідно до ст. 71 ЖК України передбачає, що у разі відсутності наймача або членів його сім`ї у житловому приміщенні понад шість місяців, він втрачає право користування ним. Статтею 72 ЖК України визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно із ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до роз`яснень, викладених в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року (з наступними змінами) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України) необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні; у осіб, які потребують догляду; внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Відповідачка не зверталась до суду з вимогою про продовження строку на відсутність у спірній квартирі, не надала доказів поважних причин відсутності за зареєстрованим місцем проживання. Викладені вище обставини свідчать про те, що відповідачка не проживає у квартирі за місцем реєстрації без поважних причин, а отже є підстави для визнання її такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . Факт реєстрації в квартирі відповідачки завдає додаткових матеріальних витрат на оплату комунальних послуг, що завдає позивачці матеріальної шкоди. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивачки про визнання [PERSON] такою, що втратили право користування жилим приміщенням є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20грн

Outcome: approved