Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-09 00:00:00

До Самарського районного суду м. Дніпропетровська з вказаним позовом звернулась позивач [PERSON] до [PERSON] , про захист прав споживачів. Обґрунтовує тим, що 17.12.2023 між нею та ФОП [PERSON] було укладено Договір про надання послуг в підборі, організації переглядів варіантів житла з метою заселення та що нею були виконані умови договору згідно п.п. 3.1. 3.1.3, що підтверджується квитанцією від 17.12.2023 на 6\~000,00 грн., однак відповідачем не виконано умови договору. Згідно заявки позивачки на надання послуг, позивачкою було обрано тариф базовий підбір 5 варіантів житла, юридичний пакет, гарантія. Строк надання послуг 30 днів. Тому позивачка вважає, що послуга відповідачем не була надана, чим порушено ЗУ «Про захист прав споживачів» та акт прийому передачі послуг між сторонами не підписувався, у зв`язку з чим в неї виникла необхідність в поверненні коштів, тому вона звернулась до суду для захисту своїх прав та просить стягнути з позивача оплату послуг по підбору житла по тарифу «Базовий» у вартості 6\~000,00 грн., 3% за кожен день прострочення повернення коштів з 29.01.2024 року по 29.01.2024 у розмірі 21\~600,00 грн., моральну шкоду у розмірі 6\~000,00 грн. та судовий збір на користь держави у розмірі 1\~211,00 грн. Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12.06.2024 року позовну заяву залишено без розгляду. 14.06.2024 року до від позивачки канцелярії суду надійшло клопотання про усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24.06.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник відповідача у встановлений судом строк подала до суду відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити позивачці в задоволенні позовних вимог. З відзиву вбачається, що на виконання Договору Відповідачем в день підписання Договору 17.12.2023 року були надані Позивачу 5 варіантів житлової нерухомості, яка відповідала запиту Клієнта. Кожний варіант містив інформацію про можливість перегляду квартири 17.12.2023 р. або на наступний день. Факт виконання Відповідачем своїх обов`язків за Договором підтверджується листуванням з Позивачем 17.12.2023 р. через месенджер «Telegram» - закріпленим Договором порядком надання інформаційної послуги (скрини листування додаються). Клієнт (Позивач) без надання пояснень відмовилась від перегляду навіть тієї квартири, яка за її відгуком була «дуже гарна». В цей же день Позивачу були запропоновані ще 7 варіантів, таким чином загальна кількість запропонованих Менеджером варіантів дорівнює 12 квартир. Тому, укладений між Позивачем та Відповідачем Договір виконаний з боку Відповідача в повному обсязі. Більше того, даний Договір виконаний Відповідачем достроково (за 1 день) та з наданням Позивачу значно збільшеної кількості варіантів для оренди (12 замість 5). Щодо моральної шкоди то Позивачем не надані докази спричинення їй моральної шкоди Відповідачем (а.с.47-56). 22.07.2024 року позивачкою до канцелярії суду подано відповідь на відзив. З якої вбачається, що позивачка не згодна з обґрунтуванням відзиву та яка просить задовольнити позовну заяву, відмовити в долученні відзиву до справи та долучити і дослідити переписку в телеграмм з позивачем та заяву про збільшення позовних вимог, яка мотивована тим, вважає за необхідне збільнити позовні вимоги у відповідності п.2 ч.2 ст.49 ЦПК України, у зв`язку з тим, що строк просрочення збільшився на 52 дні (а.с. 60-82). 26.07.2024 року до канцелярії суду представником відповідача подані заперечення на відповідь. В яких зазначено, що позивачкою не наведено вагомих підстав, які б свідчили що її позовні вимоги підлягають задоволенні в повному обсязі. Що відповідач надав інформаційні послуги особисто, в повному обсязі, своєчасно та належної якості для даного виду послуг. За відсутності порушення Відповідачем Закону України «Про захист прав споживачів» у Позивача відсутні правові підстави вимагати повернення плати за надані послуги, вимагати сплати Відповідачем 3% річних та стягнення з відповідача моральної шкоди, тому просить відмовити в задоволенні позову (а.с. 85-93). В судове засідання позивачка не з`явилась, але просила задовольнити позовну заяву в повному обсязі (а.с.102-103). В судове засідання представник відповідача не з`явилась, але надала заяву в якій просила відмовити та проводити розгляд за її відсутності (а.с.101). Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Згідно з заявки на надання послуг [PERSON] обрала тариф «Базовий», який коштував 6\~000,00 грн. та в який входить підбір 5 варіантів житла, юридичний пакет, та гарантія. Строк надання послуг якого 30 днів (а.с.17). Відповідно до договору про надання послуг в підборі, організації переглядів варіантів житла з метою заселення від 17.12.2023 року було укладеного між [PERSON] та [PERSON] (а.с.18). Згідно п. 1.1 Договору Клієнт звертається до Менеджера з заявкою за допомогою в пошуку житла і підборі для подальшого заселення. Згідно п. 1.2 Договору Менеджер приймає заявку від Клієнта і за допомогою програмно - апаратного комплексу, а також зусилля співробітників в офісі надає останньому допомогу в пошуку та підборі житла для подальшої оренди та проживання. Згідно п. 1.3 Клієнт зобов?язується оплатити послуги, а Менеджер зобов?язується надати Клієнту інформаційні послуги у вигляді надання актуальної інформації. Згідно п. 1.4 Перелік інформаційних послуг, що надаються Менеджером Клієнту, термін їх надання визначаються Сторонами в Заявці, яка є додатком і невід?ємною частиною цього договору. Згідно п. 1.5 Надання інформаційних послуг Клієнту здійснюється за допомогою Смс - повідомлень, месенджерів, соціальних мереж або по електронній пошті в одному екземплярі. Відповідно до товарного чеку [PERSON] було сплачено послуги по підбору житла по тарифу «Базовий» варітстю 6\~000,00 грн.(а.с.19). Згідно до платіжної інструкції №9327-2407-8562-1000 від 17.12.2023 року платник [PERSON] (код: [NUMBER] ) перерахувала 6\~000,00 грн. ФОП [PERSON] (код: [NUMBER] ), призначення платежу «Сплата за» (а.с.20). Згідно претензії №16/01/2024 від 16.01.2024 року на суму 6\~000,00 грн., в якому [PERSON] , остання просить розірвати договір про надання послуг в підборі, організації переглядів варіантів житла з метою заселення від 17.12.2023 року та повернути оплату послуг по підбору житла по тарифу «Базовий» у вартості 6\~000,00 грн. у зв`язку із тим, що послуга не надана, чим порушено ЗУ «Про захист прав споживачів» (а.с.21-29). Відповідно до відповіді на претензію №16/1/2024 від 16.01.2024 року, відповідач [PERSON] , повідомляє що її претензія була розглянута і прийнято рішення, що підстав для розірвання договору немає, адже по даному тарифу всі послуги були надалі в повному обсязі, а саме: - на підставі заключеного договору про надання послуг в підборі, організації переглядів варіантів житла з метою заселення від 17.12.2023 року та заявки на надання послуг по тарифу «Базовий» ( вартість послуги 6000 (шість тисяч) грн. від 17.12.2023, товарний чек ФОП [PERSON] від 17.12.2023 року на суму 6000 грн. нашими менеджерами були виконані всі умови договору (ваше звернення з заявкою по вашим вимогам та побажанням щодо підбору варіантів за типом нерухомості, районам було прийнято в обробку до виконання 17.12.2023 року, на умовах тарифу Базовий» (строк надання послуги 30 днів з дати заключення договору та заповнення заявки до моменту заселення). Менеджерами з заселення 17.12.2023 року вам був наданий доступ та пароль до сайту обьєктів нерухомості під оренду, в той же день вам було запропоновано 7 (сім) ID номерів квартир згідно критеріїв вашої заявки. Вами також був здійснений 1 перегляд запропонованої квартири та 1 варіант ви переглянули особисто користуючись актуальною базою сайту. Менеджерами з заселення постійно проводився моніторинг актуальних варіантів житла та максимальна робота з підбору для вас варіанту який би підійшов вам максимально та при перегляді якого і спілкування з власником сприяло заключенню договору на оренду житла з власником та вдалого заселення (а.с.30). Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Відповідно до ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Так, відповідно до ст.ст.\~15,\~16 ЦК України,\~ст. 124 Конституції України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Відповідно до ст. ст.\~12,\~81 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі ЦПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронним доказами; висновками експертів; показаннями свідків. За змістом\~ст. 77 ЦПК України\~належним визнається доказ, який містить інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достатніми доказами у відповідності до\~ст. 80 ЦПК України\~є докази,\~які у\~своїй сукупності\~дають змогу\~дійти висновку\~про наявність\~або відсутність\~обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст.1 -1 Закону України «Про захист прав споживачів» який регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Відповідно до ч.1 ст.627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Відповідно до ст. 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 статті передбачає наявність інших випадків передбачених законом. Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (ч. 1 ст. 1168 ЦК України). Фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо( ч. 1 ст. 1195 ЦК України). Як роз`яснено в п. 3 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Положеннями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, ураховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках. В пункті № 10 зазначеної постанови зазначено, що при заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Тобто, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності відповідача, так і докази спричинення їй моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і елекронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України). Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Однак, позивачкою не доведено умови та підстави покладення цивільної відповідальності, а саме, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між цими діями та спричиненою шкодою, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до частин першої, другої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно зі статтею 96 ГПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо). Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Відповідно до частин першої, другої статті 5 Закону № 851-IV\~електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Згідно із частиною першою статті 7 Закону № 851-IV\~оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного\~підпису відповідно до\~Закону України «Про електронні довірчі послуги». З наведених норм права вбачається, що процесуальний закон чітко регламентує можливість та порядок використання інформації в електронній формі (у тому числі текстових документів, фотографій тощо, які зберігаються на мобільних телефонах або на серверах, в мережі Інтернет) як доказу у судовій справі. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ, який, у свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів). Отже, подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу. Наведений висновок є усталеним у судовій практиці (наприклад, його наведено у постановах Верховного Суду від 29 січня 2021 року у справі № 922/51/20, від 15 липня 2022 року у справі № 914/1003/21), і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для того, щоб його змінювати. Поняття електронного доказу є ширшим за поняття електронного документа. Електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа, в тому числі електронний підпис. Натомість електронний доказ - це будь-яка інформація в цифровій формі, що має значення для справи. Повідомлення (з додатками), відправлені електронною поштою чи через застосунки-месенджери, є електронним доказом, який розглядається та оцінюється судом відповідно до статті 86 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням у сукупності з іншими наявними у матеріалах справи доказами. При цьому слід враховувати, що суд може розглядати електронне листування між особами у месенджері (як і будь-яке інше листування) як доказ у справі лише в тому випадку, якщо воно дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст. Відповідні висновки щодо належності та допустимості таких доказів, а також обсяг обставин, які можливо встановити за їх допомогою, суд робить у кожному конкретному випадку із врахуванням всіх обставин справи за своїм внутрішнім переконанням, і така позиція суду в окремо взятій справі не може розцінюватися як загальний висновок про застосування норм права, наведених у статті 96 ГПК України, у подібних правовідносинах. Дана позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 червня 2023 року по № 12-8гс23, справа № 916/3027/21, щодо використання електронних доказів. Суд не приймає доводи позивачки та скриншоти, вважає їх неналежним доказом, а тому зробити висновок, що відповідач виконав умови договорупро надання послуг в підборі, організації переглядів варіантів житла з метою заселення. Отже із досліджених судом доказів, не зрозуміло що саме порушено [PERSON] відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. На підставі вищенаведеного та

Outcome: dismissed