Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-22 00:00:00

23.02.2024 року [PERSON] звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. В обґрунтування позову зазначив, що в червні 2023 року в нього виникла необхідність в здійсненні гарантійного ремонту автомобіля Tesla Model 3 SR+, д.н.з. [NUMBER] , для чого транспортний засобі потрібно було перевезти до сервісного центру у м.Прага, Чеська Республіка. Позивач через мережу звернувся до відповідача [PERSON] , як виконавця послуги з доставки автомоблія до сервісного центру, з яким було укладено усну угоду про надання послуг та її оплату. 08.06.2023 року [PERSON] виконав умови усного договору та доставив автомобіль Tesla Model 3 SR+ у місце призначення. Після цього, 30.06.2023 року [PERSON] домовився з [PERSON] доставити той самий автомобіль з м.Праги дом. Києву, і у зв?язку з цим [PERSON] 30.06.2023 року була здійснена передплата в розмірі 25\~000,00 грн. на банківський рахунок [PERSON] . [PERSON] доставку автомобіля з м.Праги до м.Києву не здійснив, кошти у розмірі 25\~000,00 грн. не повернув. В зв`язку з цим, позивач, просив суд стягнути з [PERSON] 25\~000,00 грн. неправомірно отриманої вигоди. Ухвалою Бриспільського міськрайонного суду Київської області від 01.04.2024 року цивільну справу передано для розгляду за підсудністю до Вінницького міського суду Вінницької області. В результаті автоматизованого розподілу, розгляд зазначеної справи призначено головуючому судді Бойко В.М. Ухвалою суду від 10.07.2024 року було відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. 25.07.2024 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній зазначив, що позовні вимоги він не визнає у повному обсязі. Вказав, що неправомірно отримана вигода це грошові кошти або інше майно, переваги, пільги, послуги, які пропонують, обіцяють, надають або одержують без законних на те підстав. Таким чином, поняття неправомірної вимоги регулюється нормами кримінального закону і тому стягнення коштів не можу відбуватися відповідно до цивільного законодаства. Отже, позивач обрав неналежний спосіб захисту своїх прав, оскільки він не передбачений цивільним законодавством. Крім того, вказав, що відповідач всі зобов`язання перед позивачем виконав, доставив автомобіль в м.Прагу та отримав відповідні кошти за його доставку. Доставити автомобіль з м.Праги до м.Київ назад відповідач не мав можливості, про що повідомив позивача. Після чого позивач почав вимагати повернення коштів. У свою чергу, 08.08.2024 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій позивач вказав, що ігнорування [PERSON] вимог ст.909 ЦК України, якою регулюється сфера його професійної діяльності має бути наслідком визнання недійсною укладену усну угоду, відповідно до ч.1,3 ст.206 ЦК України, а кошти отримані відповідачем від [PERSON] такими, що набуті без достатніх правових підстав, а позивача законним власником переказаних коштів. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступного висновку. Частиною ч. 1 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України). За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З матеріалів справи слідує (та про що не заперечується сторонами), що 06.06.2023 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено усну угоду про надання послуг з перевезення автомобіля. Відповідно до Платіжної інструкції від 30.06.2023 року [PERSON] перерахував на банківську картку [NUMBER] кошти у розмірі 25\~000,00 грн. (а.с.8). Суд враховує, що у платіжній інструкції не вказана особа отримувача, однак, у відзиві на позовну заяву, відповідач підтвердив факт отримання від позивача вказаних коштів. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями ч. 1 ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Так, стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.11, чч.1, 2 ст. 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, які передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених у ст.11 цього Кодексу. Об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага (ч.1 ст. 177 ЦК України). Системний аналіз положень ч.1, п.1 ч.2 ст.11, ч.1 ст.177, ч.1 ст.202, чч.1, 2 ст.205, ч.1 ст.207, ч.1 ст.1212 ЦК України дає підстави дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою для набуття майна. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені в ч.2 ст.11 ЦК. Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення в зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 03.06.2015 у справі №6-100цс15, постанові №367/6344/16ц від 05.12.2018 . Судом встановлено, що оспорювані грошові кошти в сумі 25\~000,00 грн. отримані відповідачем [PERSON] 30.06.2024 року на виконання умов усної домовленості з позивачем. При цьому, відповідачем було виконані умови перевезення автомобіля до м.Праги 08.06.2023 року. Суд зауважує, що будь-яких доказів умов доставки автомобіля, строків доставки до м.Праги та його повернення в м.Київ позивачем не надано. Крім того, не вказано за що саме позивачем було перераховано спірні кошти. Таким чином, суд вважає, що грошові кошти у сумі 25\~000,00 грн. набуті на підставі усної домовленості, а тому порушені права позивача в обраний ним спосіб відповідно до ст. 1212 ЦК України захисту не підлягають. Отже, договірний характер правовідносин, що існували між сторонами і на підставі яких виникло право вимоги та обов`язок повернення коштів, виключає можливість застосування до них положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України. Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову про стягнення з відповідачів коштів у зв`язку із неналежним способом захисту своїх прав. В порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, судові витрати покладаються на позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed