Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-09 00:00:00

Зміст позовних вимог У червні 2024 року до Деснянського районного суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 123482,50 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 18.02.2022 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір № 5563426 про надання споживчого кредиту. Сума кредиту (загальний розмір) складає 25000,00 грн. 25.09.2022 між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та ТОВ «ФК« Фінтраст Україна», як фактором, було укладено Договір факторингу № 25.09/23-Ф, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором. Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача за кредитним договором перед позивачем не сплачена і складає: 25000,00 грн - тіло кредиту, 68632,50 грн - нараховані проценти ТОВ «Авентус Україна», 29850,00 грн - нараховані позивачем проценти за 60 календарних днів, а всього - 123482,50 грн. З огляду на зазначене, позивач у позовній заяві просить: - стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» суму заборгованості в розмірі 123482,50 грн, з яких сума кредиту 25000,00 грн, сума процентів за користування кредитом 98482,50 грн; - стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн. Відзив на позовну заяву У відзиві на позовну заяву представник відповідачки просить відмовити у задоволенні позовних вимог, вказуючи на те, що: - позивачем не надано доказів того, що наявна в матеріалах справи копія договору створювалася у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та, що вона підписувалася електронним цифровим підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору); - позивачем не додано до позовної заяви жодного доказу, який би свідчив про отримання відповідачем коштів; - доказів здійснення фактором оплати за відступлені права вимоги, зокрема до відповідача, позивачем суду не надано; - витрати позивача на правничу допомогу не є співмірними із ціною позову та/або значенням справи для сторони, складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт. Рух справи Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 24 червня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 10 вересня 2024 року. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 24 червня 2024 року клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» про витребування доказів задоволено. Витребувано у АТ «Універсал Банк» (04082, м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19) інформацію щодо підтвердження факту належності платіжної картки [NUMBER] [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), а також підтвердження факту зарахування коштів 18.02.2022 на дану платіжну картку, банком-емітентом якої є АТ «Універсал Банк», у сумі 25000 грн від ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА». 10 липня 2024 року від АТ «Універсал Банк» надійшла інформація на виконання вимог ухвали суду. 06 вересня 2024 року від представника відповідачки надійшов відзив на позовну заяву. 10 вересня 2024 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив. У судове засідання 10 вересня 2024 року учасники справи не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином шляхом надсилання судових повісток до електронних кабінетів, що підтверджується довідками про доставку електронних документів від 25.06.2024; клопотань про відкладення від них не надходило. Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. З огляду на вказані обставини та приписи процесуального закону, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, які повідомлені належним чином про дату, час і місце цього засідання. Фактичні обставини справи, встановлені судом 18.02.2022 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір № 5563426 про надання споживчого кредиту, за умовами якого товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором (п. 1.2 договору). Сума кредиту (загальний розмір) складає: 25000,00 грн. Тип кредиту - кредит. Строк кредиту 360 днів. Дата повернення кредиту вказується в Графіку платежів. Стандартна процентна ставка становить 1,99% в день; знижена процентна ставка становить 0,597 % (п. 1.3-1.5 договору). Мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 29653,85 % річних; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 10169,67 % річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 204 100,00 грн; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 193652,50 грн (п. 1.6-1.8 договору). Відповідно до п. 2.1 та 2.2 договору кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок Споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . Сума кредиту (його частина) перераховується Товариством протягом двох календарних днів з моменту укладення цього Договору. Дати надання кредиту: 18.02.2022 або 19.02.2022. Згідно з п. 3.1 договору проценти, що нараховуються за цим Договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». У листі АТ «ПУМБ» від 27.09.2023 підтверджується зарахування коштів клієнтам згідно з наведеним переліком операцій у додатку № 1, зокрема і зарахування на картку [NUMBER] , дата 18.02.2022 о 23:01:05, сума 25000,00 грн. У листі АТ «Універсал Банк» від 26.06.2024 зазначено, що банківська картка [NUMBER] випускалась та належить [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ); щодо поповнення картки [NUMBER] банк зазначив, що 18.02.2022 дійсно було зарахування коштів від FUIB MoneyTransfer у сумі 25000,00 грн. Враховуючи те, що платіж проведено не за реквізитами, а через платіжну систему, у банку відсутня інформація щодо відправника. 25.09.2022 між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та ТОВ «ФК« Фінтраст Україна», як фактором, було укладено договір факторингу № 25.09/23-Ф, згідно з п. 1.1 за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно з додатком №1 та є невід`ємною частиною договору. Відповідно до витягу з додатку № 1 до договору факторингу ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «ФК« Фінтраст Україна» право вимоги до боржника [PERSON] на загальну суму 93632,50 грн, з яких: 25000,00 грн - основна сума заборгованості, 68632,50 грн - сума заборгованості за відсотками. Із картки обліку договору (розрахунку заборгованості) вбачається, що нарахування відсотків ТОВ «Авентус Україна» здійснено за період з 18.02.2022 по 16.09.2022, за виключенням періоду з 25.02.2022 по 30.04.2022, оскільки ТОВ «Авентус Україна» було прийнято рішення про призупинення нарахування процентів та надання кредитних канікул у зв`язку з введенням воєнного стану. При цьому, основний борг становить 25 000,00 грн, нараховано відсотків за зниженою процентною ставкою 1044,75 грн, нараховано відсотків за стандартною процентною ставкою 69152,50 грн, сплачено 1564,75 грн, загальна сума заборгованості становить 93632,50 грн. Позивачем нараховано проценти за 60 календарних днів (17.09.2022 - 15.11.2022) в межах строку договору відповідно до такого розрахунку: 25000 грн * 1,99% = 497,5 грн*60 календарних днів = 29850,00 грн. Норми права та мотиви суду Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року № 675-VIII. Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Верховний Суд, зокрема, у постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19 зазначає, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. У постановах Верховного Суду від 12 січня 2021 у справі № 524/5556/19, від 10 червня 2021 у справі № 234/7159/20 зазначено, що «не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення». З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про те, що договір № 5563426 від 18.02.2022 був підписаний відповідачкою відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» в електронній формі із застосуванням верифікації та наданням її персональних даних та шляхом введення одноразового ідентифікатора C941831. Отже, виходячи з вищенаведених положень законодавства та встановлених обставин справи, посилання представника відповідачки у відзиві на позовну заяву на те, що позивачем не надано доказів підписання електронним цифровим підписом уповноваженою на те особою, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вказаний договір підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором, використання якого неможливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу ним на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету. У свою чергу, доказів того, що персональні дані відповідачки (паспортні дані громадянина України, РНОКПП, реквізити банківської картки, на яку первісним кредитором здійснено перерахування позичених грошових коштів, номер телефону, адреса електронної пошти) були використані неправомірно для укладення кредитного договору від її імені, до суду не надано. Також слід звернути увагу на те, що відповідачка до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно неї шахрайських дій не зверталася, як і не оскаржувала правомірність укладеного договору. Враховуючи умови надання кредитних коштів, суд зазначає, що саме боржник має доступ до свого рахунку, і він має можливість надати суду виписку зі свого рахунку в підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора на виконання укладених договорів. Відповідачкою виписки АТ «Універсал Банк» (Monobank), що відповідає банку, на який було здійснено перерахування коштів не надано. Натомість, листом АТ «ПУМБ» від 27.09.2023 підтверджується зарахування коштів на картку [NUMBER] , дата 18.02.2022 о 23:01:05, сума 25000,00 грн, а листом АТ «Універсал Банк» від 26.06.2024, доведено, що банківська картка [NUMBER] випускалась та належить [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) і 18.02.2022 дійсно було зарахування коштів на вказану картку від FUIB MoneyTransfer у сумі 25000,00 грн. Крім того, із розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачка здійснила погашення відсотків 20.03.2022 на суму 1044,75 грн, 07.06.2022 на суму 50,00 грн, 15.09.2022 на суму 470,00 грн, а всього на суму 1564,75 грн. У договорі зазначені персональні дані відповідачки, які збігаються із зазначеними даними у відзиві на позовну заяву, а саме ПІП, РНОКПП, місце проживання, номеру телефону, адреса електронної пошти. Таким чином, суд встановив, що ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачкою за кредитним договором виконало та надало кредит в сумі 25000,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідачки № [NUMBER] . Отже, між сторонами було укладено письмовий правочин за допомогою електронного засобу зв`язку; договір підписаний його сторонами з використанням одноразового ідентифікатора, який став законною підставою на вчинення передбачених цими документами дій. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії задля виникнення, припинення або зміни цивільних прав та обов`язків. Доказів визнання кредитного договору недійсним до матеріалів справи не надано, як і не надано доказів повернення відповідачкою коштів. 25.09.2022 між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та ТОВ «ФК« Фінтраст Україна», як фактором, було укладено договір факторингу № 25.09/23-Ф, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за договором № 5563426 від 18.02.2022, що підтверджується витягом з реєстру боржників. Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором позивач повідомив відповідачку шляхом направлення відповідного повідомлення на електронну пошту, зазначену при укладенні кредитного договору. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Позивач в позовній заяві вказує, що відповідачка має заборгованість за договором № 5563426 від 18.02.2022 перед позивачем, що складає 25000,00 грн тіло кредиту та 98482,50 грн нараховані проценти. Як вбачається з досліджених доказів, умови кредитного договору відповідачкою належним чином не виконані, заборгованість за тілом кредиту у розмірі 25000,00 грн не погашена, тому суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» заборгованості за тілом кредиту у розмірі 25000,00 грн. Водночас, щодо вимоги про стягнення процентів за користування кредитом слід зазначити таке. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 зазначається, що: - проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу) (пункт 81); - припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України (пункт 91); - на період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором (пункт 97); - при цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність (пункт 106); - на відміну від розміру процентів за «користування кредитом», розмір процентів як відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання може бути зменшений судом (пункт 8.38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18) (пункт 107). - можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав) (пункт 128). Вище судом встановлено, що строк кредиту за договором № 5563426 від 18.02.2022 становить 360 днів; нарахування відсотків здійснено в межах строку кредитування, а саме за період з 18.02.2022 по 24.02.2022, 01.05.2022 по 16.09.2022, 17.09.2022 - 15.11.2022 на загальну суму 98482,50 грн. Тому, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню відсотки за користування кредитом у межах строку користування кредитними коштами у розмірі 98482,50 грн. У зв`язку з викладеним позовні вимоги про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» суми заборгованості в розмірі 123 482,50 грн, з яких сума кредиту 25 000,00 грн, сума процентів за користування кредитом 98 482,50 грн, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо судових витрат Позивач просить стягнути із відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн 00 коп. Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до положень ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. За змістом пункту 1 частини другої статті 137 ЦПК України здійснені стороною у справі судові витрати на правничу допомогу визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). На підтвердження надання правової допомоги представником позивача надано договір про надання правничої допомоги № 28/03-2024 від 28 березня 2024 року, укладений між позивачем та адвокатом Городніщевою Є.О., звіт від 06.04.2024 про надання правової допомоги за вищезазначеним договором, підписаний адвокатом Городніщевою Є.О. та генеральним директором ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», в якому вартість, наданих адвокатом послуг складає 10000,00 грн, рахунок на оплату № 3077-06/06-2024 від 06.06.2024, платіжну інструкцію в національній валюті № 5154 від 07.06.2024, ордер на надання правничої допомоги серії АІ № 1627494 від 05.06.2024, а також свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЗР № 21/3145 від 18.05.2023. Відповідно до статті 632 ЦК України та Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна з умов договору при його укладенні. Відсутність у договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає суду та іншій стороні спору можливості пересвідчитися у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. У постанові від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18 Верховний Суд звернув увагу, що суди, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, мають виходити із встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». За відсутності у тексті договору умов (пунктів) щодо порядку обчислення зазначених витрат, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди залежно від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. У пунктах 4.1-4.5 договору про надання правничої допомоги № 28/03-2024 від 28 березня 2024 року, укладеного між позивачем та адвокатом Городніщевою Є.О., відсутні умови щодо порядку обчислення зазначених витрат, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом. У рахунку на оплату послуг правничої допомоги № 3077-06/06-2024 від 06.06.2024 вказано такий перелік робіт, послуг: - збір та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором на суму 3 000,00 грн; - складення позовної заяви в справі про стягнення заборгованості за кредитним договором на суму 5 000,00 грн; - подання позовної заяви в інтересах клієнта на суму 2 000,00 грн. Проте суд звертає увагу на те, що частина з наданих послуг, а саме подання позовної заяви в інтересах клієнта (2000,00 грн) не може бути віднесена до правничої допомоги з огляду на таке. Так, згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. У п. 9 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» установлено: представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правничої допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч.1 ст.1 Закону). Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є: 1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; 2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; 3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; 4) надання правничої допомоги свідку у кримінальному провадженні; 5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; 6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; 7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; 8) надання правничої допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань; 9) захист прав, свобод і законних інтересів викривача у зв`язку з повідомленням ним інформації про корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом. Отже, така послуга як подання позовної заяви в інтересах клієнта (2000,00 грн) не може бути віднесена до жодного з видів правничої допомоги, які передбачені в ст. 1, 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». А тому витрати на здійснення вказаної послуги не можуть бути відшкодовані як витрати на професійну правничу допомогу. Аналогічна позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 4 листопада 2019 № 9901/264/19. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на зазначене, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені понесені позивачем судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн та судовий збір в розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved