Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-15 00:00:00

У квітні 2024 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Комунального підприємства (далі - КП) «Київжитлоспецексплуатація» про стягнення матеріальної шкоди, в якому просила стягнути на її користь матеріальну шкоду у розмірі 19 548,00 грн. та судові витрати у розмірі 6 211,20 грн., як полягають у сплаті судового збору та витрат за надання правової допомоги. Позивні вимоги позивачка обґрунтована тим, що 28 жовтня 2023 року на її припаркований автомобіль марки «Fiat Doblo» державний номерний знак [NUMBER] , впала частина конструкції фасаду буднику № 105 по вул. Антоновича в місті Києві, балансоутримувачем якого є відповідач КП «Київжитлоспецексплуатація», яке зобов`язано вживати заходи щодо належного утримання фасаду будинку. Вказується, що саме КП «Київжитлоспецексплуатація» зобов`язано компенсувати завдану шкоду. Автомобіль було припарковано на місці, відзначеному дорожньою розміткою для паркування автотранспорту. Зазначається, що на авто упав шматок металевої водостічної труби, внаслідок чого було розбито лобове скло, на капоті наявні вм`ятини, погнути склоочисники та пошкодження лакофарбове покриття. Про подію було повідомлено органи Національної поліції, за викликом прибули працівники поліції та зареєстрували повідомлення в Єдиному обліку заяв за № 43171. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва суду від 06 травня 2024 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання (а.с.69,70). 11 червня 2024 року стороною відповідача КП «Київжитлоспецексплуатація» подано відзив на позовну заяву з додатками, відзив сформовано в системі «Електронний суду. Відзив направлено стороні позивача (а.с.75-98). Заперечуючи проти позовних, вимог у відзиві вказується, що на підтвердження розміру матеріальних збитків в якості доказів понесених витрат надано довідку від 28 грудня 2023 року, видану ФОП [PERSON] , та довідку без дати - компанії Перше Моторне Бюро, які не є належними та допустимими доказами на підтвердження розміру матеріальних збитків, оскільки не відповідають положенням Закону «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». На підтвердження здійснення розрахункових операцій у готівковій форми є квитанції , що є відривною частиною прибуткового касового ордера, а у безготівковій формі - відповідно платіжна інструкція, оформлена належним чином. Відповідач також вказує, що рішенням виконкому Київської міської ради народних депутатів від 13 січня 1992 №26 «Про формування комунального майна міста та районів» нежитловий будинок №105 літер А на вул. Антоновича (колишня назва вул. Горького ) віднесено до комунальної власності територіальної громади м. Києва. Розпорядженням представника Президента в м. Києві від 25 травня 1992 № 368 «Про створення державного комунального виробничого житлово-ремонтного об`єднання» вказаний будинок закріплений за відповідачем на праві господарського відання та прийнятий на баланс підприємства за актом приймання-передачі ОЗ від 01 липня 992 № 207. У відзиві зазначається, що відповідно до договору купівлі-продажу нежилого приміщення № 117 від 25 грудня 2003 року Відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» набуло право власності на нежиле приміщення площею 829,1 кв.м за адресою: м.Київ, вул.Горького (Антоновича), 105, літера «А» . Отже, станом на дату події у господарському віданні та на балансі відповідача за вказаною адресою перебувають нежитлові приміщення загальною площею 265,8 кв.м., що відповідає 24 % від загальної площі будівлі, що спростовує твердження позивача що відповідач є балансоутримувачем та управителем всієї будівлі. Крім того, вказується, що частина нежитлового приміщення, що перебувають на балансі відповідача, з 26 лютого 2022 року використовується Київською міською прокуратурою на підставі договору оренди № 2920-1, строк дії якого закінчується 15 лютого 2025 року. За змістом договору оренди (п.п. 6.3, 6.5 незмінюваних умов), на орендаря покладається обов`язок щодо збереження орендованого майна, в тому числі ремонту покрівлі, фасаду, технічного обслуговування інженерного обладнання, внутрішньо будинкових мереж, утримання та благоустрою прибудинкової території шляхом безпосереднього укладення договорів з постачальниками таких послуг. Оскільки на дату події нежитлові приміщення загальної площею 265,8 кв.м перебували в орендному користуванні Київської міської прокуратури на підставі договору оренди, а приміщення площеню 829,1 кв.м у власності ВАТ «Державний ощадний банк України», відповідач не несе відповідальності за шкоду та не має зобов`язань з її відшкодування. Відповідач також вказує, що позивачем не надано належних доказів того, що територія біля будинку № 105 літер А на вул. Антоновича у м. Києві відведена для стоянки автомобіля та того, що його автомобіль знаходився у спеціально відведеному місці для паркування автотранспорту, оскільки наявність дорожньої розмітки не свідчить про належно відведене та облаштоване місце для стоянки. Позивачем [PERSON] на адресу суду надіслано відповідь на відзив відповідача на позовну заяву, яка судом не приймається до уваги, оскільки відповідь подана без дотримання положення ст.179 Цивільного процесуального Кодексу України, оскільки відсутні дані про направляння відповіді на відзив відповідачу. До відповіді на відзив застосовуються правила, встановленні ч.ч.3-5 ст.178 ЦПК України, а саме: копія відповіді та доданих до неї документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (поданням) відзиву до суду, про що також роз`яснювалось судом в ухвалі про відкриття провадження від 06 травня 2024 року (а.с.104-115). З огляду на вищезазначене суд, на підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами. Відповідно до положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, приходить до наступного висновку. Статтею 22 ЦК України, передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. До збитків належать, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначено ст.1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до статті 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Судом встановлено, що відповідно до листа Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 04 січня 2024 року № 100-194, відповідно до Розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 19 грудня 2010 року № 1112 «Про питання організації управління районами в місті Києві» районним в місті Києві державним адміністраціям, було передано в управління майно. Житловий будинок № 105 на вул. Антоновича (колишня вул. Горького ) до сфери управління новоутвореної Голосіївської районної державної адміністрації в місті Києві не передавався. Будинок за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, Рішенням виконкому органу Київської міської ради народних депутатів від 13 січня 1992 року № 26 «Про формування комунального майна міста та районів» віднесено до комунальної власності територіальної громади міста Києва. Відповідно до розпорядженням представника Президента в м. Києві від 25 травня 1992 року № 368 «Про створення державного комунального виробничого житлово-ремонтного об`єднання» вказаний будинок закріплений на праві господарського відання за державним комунальним виробничим житлово-ремонтним об`єднанням - правонаступник КП «Київжитлоспецексплуатація», прийнятий на баланс підприємства за актом приймання-передачі (форма ОЗ-1) від 01 липня 992 року № 207. Відповідно до договору купівлі-продажу від 25 грудня 2003 року № 117 та Акту приймання-передачі від 25 грудня 2003 року № 1174 ВАТ «Державний ощадний банк України» було передано нежилі приміщення загальною площею 829,1 кв.м у будинку № 105 літ. «А» по (Антоновича), та списано з балансу підприємства. Рішенням Київської міської ради від 02 жовтня 2013 року № 60/9648 інші приміщення передані на баланс Прокуратури міста Києва по акту приймання-передачі основних засобів (ф. ОЗ-1) від 16 жовтня 2013 року № 65. Згідно рішення Київської міської ради від 23 лютого 2017 року № 946/1950 нежилі приміщення загальною площею 269,7 кв.м у будинку № 105 літ. «А» на вул. Антоновича закріплені на праві господарського відання за КП «Київжитлоспецексплуатація» і прийняті на баланс підприємства по акту приймання-передачі основних засобів (ф. ОЗ-1) від 13 серпня 2018 року № б/н. Київська міська прокуратура орендує нежилі приміщення загальною площею 265,8 кв.м у будинку № 105 літ. «А» на вул. Антоновича згідно договору оренди від 18 лютого 2019 року № 2920-1, терміном дії до 15 лютого 2025 року (а.с.35,36). Згідно технічного звіту по встановленню зовнішніх меж землекористування ділянки 79:029:014, на якій розміщено нежитловий будинок №105 літер А на вул. Антоновича, м. Київ , землекористувачами ділянки є відповідач та Філія - Голосіївське відділення №5398 ВАТ «Державний ощадний банк України» (а.с.85-88). Відповідно до договору № 117 купівлі-продажу нежилого приміщення від 25 грудня 2003 року Відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», яке зареєстровано Національним Банком України в Державному реєстрі банків 31 грудня 1991 року, набуло право власності на нежиле приміщення площею 829,1 кв.м за адресою: м.Київ, вул. Горького (Антоновича), 105, літ. «А» . Продавцем за даним договором виступає Головне управління комунальної власності м.Києвї виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація). Договір посвідчено державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Цопіним Л.О., зареєстровано у Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, реєстраційний номер 1-1702 (а.с.30-33). Актом № 117 від 25 грудня 2003 року передачі нежилого приміщення покупець Відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» прийняло нежиле приміщення по вул. Горького, 105 літ. «А,» загальною площею 829,1 кв.м., майно передано Головним управлінням комунальної власності м.Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) (а.с.34). Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 4 ст. 319 та ст. 322 ЦК України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) майна несе його власник, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 323 ЦК України). 18 лютого 2019 року між Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) та Київською міською прокуратурою укладено Договір оренди № 2920 нерухомого майна, що належить комунальній власності (нова редакція договору про передачу майна територіальної громада міста Києва в оренду від 26 липня 2022 року № 2920-1). Об`єктом оренди (п.4) є нежитлові приміщення загальною площею 265,80 кв.м, за адресою: місто Київ, вул. Антоновича, буд.105 літ. «А» . Строк дії договору оренди (п.11.1) - до 15 лютого 2025 року (а.с.89-96). Відповідно до Акту приймання-передачі майна предмет договору оренди прийнято орендарем 26 липня 2022 року (а.с. 97). Як вбачається з вказаного договору оренди, режим використання орендованого майна викладено у п.п.6.1-6.5. Зокрема, вказується, що орендар зобов`язаний забезпечити додержання протипожежних вимог; утримувати у справному стані засоби протипожежного захисту; орендар зобов`язаний забезпечити представникам балансоутримувача (орендодавця) доступ на об`єкт оренди з метою здійснення контролю за його використанням та виконанням орендарем умов договору; орендар зобов`язаний самостійно сплачувати вартість фактично спожитих комунальних послуг; орендар зобов`язаний самостійно сплачувати на підставі договору з постачальниками таких послуг, пропорційно орендованій платі, частку витрат на утримання прибудинкової території, на ремонт покрівлі фасаду, вивіз сміття, тощо; послуг по технічному обслуговуванню інженерного обладнання внутрішньобудинкових мереж (а.с.92, 92 зворот). За матеріалами справи, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , власником транспортного засобу марки «Fiat Doblo» державний номерний знак [NUMBER] , є позивач [PERSON] (а.с.10). У позові вказується, що чоловік позивачки, [PERSON] , [INFO] мав намір скористатися автомобілем позивачки о 07:50 год. Та, дійшовши до автомобіля, виявив розбите лобове скло, на капоті якого були вм`ятини, а під автомобілем знаходиться шматок водостічної труби; про дану подію чоловік повідомив органи Національної поліції, які прибули на виклик, зареєстрували повідомлення в Єдиному обліку заяв та повідомлень № 43171. Після розгляду заяви було рекомендовано звернутися до суду для вирішення спору. Як вбачається з пояснень [PERSON] , наданих 28 жовтня 2023 року у відділенні Голосіївського УП ГУНП у місті Києві, останній пояснив, що автомобіль «Fiat Doblo», державний номерний знак [NUMBER] , був припаркований біля будинку №105, по вул.Антоновича; предмет, схожий на металеву трубу, 28 жовтня 2023 року впав на автомобіль з фасаду будівлі «ОщадБанку»; заявник виявив пошкодження автомобіля, а саме: тріснуте (розбите) скло, погнуті двірники, вм`ятина на капоті по центру біля лобового скла та здерте лакофарбове покриття капоту (а.с.26,27). Відповідно до довідки ст. ДОП Голосіївського УП ГУНП у м. Києві капітана поліції Палія М. від 06 листопада 2023 року розглянуто заяву [PERSON] , в якій заявник повідомив, що 28 жовтня 2023 року близько 05.00 год. по вул. Антоновича, 105, виявив пошкодження автомобіля марки «Fiat Doblo», державний номерний знак [NUMBER] , у вигляді розбитого лобового скла, вм`ятин на капоті, погнутих склоочисників та пошкодженого лакофарбового покриття капоту. Під час проведення перевірки за матеріалами заяви було встановлено, що з вказаних питань заявник може звернутись до страхової компанії, а також до суду у приватному порядку (а.с. 12). Як зазначено вище, Відкритому акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» належить на праві власності нежиле приміщення на вул. Антоновича (Горького), 105 літ. А , загальної площею 829,1 кв.м. (а.с.34). Також за матеріалами справи, частина будівлі площею 265,8 кв.м належить на праві найму Київській міській прокуратурі, приміщення закріплені на праві господарського відання за відповідачем та прийняті на баланс підприємства. За положеннями статті 12 ЦПК України судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, за своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівелює можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Разом з тим, положеннями частини п`ятої статті 12 ЦПК України на суд покладені певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, а саме суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема: керує ходом судового процесу; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Як вбачається з пояснень чоловіка позивачки (а.с. 16-17), її автомобіль було пошкоджено невідомим предметом, схожим на металеву трубу, який пав з фасаду будівлі ВАТ «Державний ощадний банк України», яке є власником частини будівлі за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, буд. 105 літ. «А» , та відповідач, відповідно, не є балансоутримувачем зазначеної частини будинку. Разом з тим, з позовом про відшкодування завданої майну позивача шкоди останній звертається до КП «Київжитлоспецексплуатація», яке є балансоутримувачем іншої частини вказаного будинку та яка передана в оренду Київській міській прокуратурі. Матеріали справи не містять акту, інших доказів, які були б складені компетентними особами щодо факту пошкодження автомобіля за вказаних позивачкою обставин, характеру пошкоджень транспортного засобу. Отже, позивачем не надано доказів, що пошкодження автомобіля відбулось внаслідок падіння елементу фасаду будівлі з частини, що перебуває на балансі відповідача. Також, суд звертає увагу на те, що позивачем в якості доказу на підтвердження матеріального збитку надано товарний чек на суму 4 500,00 грн. від 28 жовтня 2023 року, вданий ФОП [PERSON] та, як вказує у позові позивач, довідку без дати її складання компанії «Перше Моторне Бюро» з описом робіт на суму 15 048,00 грн. (а.с.45,46). Суд зазначає, що позивачем не надано належних доказів, якими б підтверджувалось здійснення оплати за вказаним товарним чеком та довідкою (платіжної квитанції, платіжної інструкції, прибуткового касового ордера). Щодо посилань відповідача, що автомобіль позивача було залишено у неналежному для паркування місті, суд, також зауважує, що відповідні докази того, що позивач припаркував транспортний засіб у невстановленому для цього місці відсутні в матеріалах справи, при цьому, як слідує з матеріалів справи, 28 жовтня 2023 року на місце завдання шкоди було викликано працівників Голосіївського УП ГУНП у місті Києві та працівниками поліції не було зафіксовано факту порушення позивачем Правил дорожнього руху, що вбачається зі змісту довідки від 06 листопада 2023 року. Так, належних та допустимих доказів того, що позивачем порушено Правила дорожнього руху щодо паркування автомобіля, та що саме таке порушення призвело до спричинення шкоди матеріали справи не містять, а тому в даному випадку, суд не досліджує дане питання, з урахуванням положень статті 53-3 Закону України "Про дорожній рух", яким передбачено, що саме Національна поліція здійснює контроль за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі, виконанням установлених Кабінетом Міністрів України правил паркування транспортних засобів у частині забезпечення безпеки дорожнього руху на майданчиках для паркування, а у випадках та порядку, визначених законом, тимчасово затримує і доставляє транспортний засіб, у тому числі з використанням спеціальних транспортних засобів (коли розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху), на спеціальні майданчики чи стоянки для тимчасового зберігання, відповідно до закону тимчасово вилучає посвідчення водія. Також, суд наголошує увагу на тому, що порушення правил паркування осіб не звільняє вину особу від обов`язку по належній експлуатації та обслуговуванню будинку, оскільки невиконання обов`язку щодо належного утримання елементів фасаду будинків може призвести не тільки до пошкодження майна, а спричинити шкоду життю і здоров`ю громадян. За таких обставин, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності суд виходить з відсутності підстав для стягнення з відповідача грошових коштів як відшкодування завданих позивачу збитків, у зв`язку із їх недоведенням, а відтак і відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ч.1 ст. 141 та ч.2 ст. 141 ЦПК України й судови збір покласти на позивача. Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed