Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, який підтримав у судовому засіданні, та вимоги мотивує тим, що у період з 16.01.1990 року позивач [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON] . Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 17.03.2005 року по справі № 2-118 шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу у подружжя народилися діти. Після розірвання шлюбу сторони продовжували проживати разом як подружжя. Остаточно шлюб розірваний 13.05.2010 року. На даний час у сторін один неповнолітній син - [PERSON] , [INFO] . З самого часу народження дитини відповідачка не цікавилася життям малолітнього сина [PERSON] . Син залишився проживати з батьком. [PERSON] переїхала жити за іншою адресою. На початку повномасштабного вторгнення від спільних знайомих позивач дізнався, що відповідачка виїхала з України до рф. Після цього вона не телефонувала йому, не займалася його здоров`ям та розвитком. Позивач повністю утримує сина сам, займається його розвитком, купує одяг, приладдя для навчання. В забезпеченні сина позивачу допомагає його нова дружина - [PERSON] . Під час відвідування дитиною школи, тільки батько [PERSON] займався питаннями навчання сина, мати [PERSON] в цьому участі не брала. На підставі висновку Виконавчого комітету Сумської міської ради від 05.06.2023 року та рішення Виконавчого комітету Сумської міської ради від 15.06.2023 № 224 місце проживання дитини визначено із батьком [PERSON] . Тому позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її біологічного сина - [PERSON] , [INFO] ; визначити місце проживання дитини з батьком. Ухвалою суду від 23.05.2024 року відкрито загальне позовне провадження в даній цивільній справі та призначено по справі підготовче судове засідання з участю сторін. На виконання ухвали суду від 20.06.2024 року про витребування доказів надана інформація про перетин державного кордону України відповідачем [PERSON] 17.01.2022 року відповідач перетнула державний кордон України на виїзд в пункті пропуску «Юнаківка» і більше до України не поверталась. Ухвалою суду від 19.07.2024 року закрито підготовче провадження по справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті з викликом сторін. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав із зазначених в ньому підстав, просив задовольнити. Представник третьої особи Смук Р.В. не заперечувала проти задоволення позову. В останнє судове засідання не з`явилася, надала висновок Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради про можливість позбавлення батьківських прав [PERSON] та визначення місця проживання дитини з батьком. Відповідач [PERSON] неодноразово повідомлялася належним чином про час та місце судового розгляду справи, шляхом надіслання повідомлень про виклик до суду за зареєстрованим місцем проживання останньої, та здійсненням оголошення на офіційному сайті судової влади, у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не сповістила, відзиву на позовну заяву не надала, що не позбавляє суд можливості розглянути справу по суті у її відсутність за наявними в справі матеріалами. Позивач подав клопотання про долучення письмових доказів, в яких містяться довідки з дитячого садка, школи щодо виховання сина [PERSON] , [INFO] лише його батьком [PERSON] . Суд, заслухавши думку учасників провадження та вивчивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що у період з 16.01.1990 року позивач [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON] (а.с.6). Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 17.03.2005 року по справі № 2-118 шлюб між сторонами розірвано (а.с.4). Від шлюбу у подружжя народилися діти. Після розірвання шлюбу сторони продовжували проживати разом як подружжя. Остаточно шлюб розірваний 13.05.2010 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданим повторно Ковпаківським районним у місті Суми відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області 04.07.2017 року, актовий запис № 389 (а.с.8). На даний час у сторін один неповнолітній син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції від 23.03.2010 року, актовий запис № 653 (а.с.9). Згідно Довідки про склад зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, син [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за місцем проживання батька [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.12,13). До позовної заяви долучена довідка, видана Сумським ДНЗ (центр розвитку) № 26 «Ласкавушка» СМР про те, що [PERSON] , [INFO] дійсно відвідував садок. Батько [PERSON] займався організаційними питаннями освіти. Мати в закладі освіти не з`являлась (а.с.48). Відповідно до довідки, виданої Сумською ЗОШ І-ІІІ ступенів № 10, дійсно навчався з 2017 по 2021 року у цій школі. Батько [PERSON] займався організаційними та навчальними питаннями освіти. Мати [PERSON] в закладі не з`являлась (а.с.47). У Довідці, виданій Великочернеччинським ЗЗСО І-ІІІ ступенів СМР вказано про те, що [PERSON] , [INFO] дійсно навчається у 8-А класі з 01.09.2021 року. Вихованням хлопця займається тільки батько, який постійно цікавиться навчальними успіхами дитини, перебуває на зв`язку із класним керівником (а.с.46). До суду наданий висновок № 1356/27.1-26 від 09.09.2024 року щодо можливості позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Під час перевірки умов проживання за місцем проживання дитини з батьком встановлено, що у хлопчика є окрема кімната, місце для сну, відпочинку, навчання, одяг та взуття, місце для зберігання одягу та особистих речей. Була проведена розмова з дружиною позивача [PERSON] , яка є мачухою [PERSON] , яка повідомила, що виховує хлопця з раннього віку, як власного сина, при друзях він називає її мамою. Під час спілкування спеціаліста з дитиною виявлено, що [PERSON] вважає своєю матір`ю дружину батька [PERSON] , яка його виховала, свою рідну матір він не знає. Хлопець зазначив, що не заперечує проти позбавлення відносно нього батьківських прав [PERSON] . Щодо визначення місця проживання дитини, то ще в літку 2023 року рішенням Виконавчого комітету Сумської міської ради від 15.06.2023 № 224 місце проживання дитини визначено із батьком [PERSON] . Даний факт підтверджується і в 2024 році. У підсумку зазначено, що можливо позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , оскільки [PERSON] не виконує своїх батьківських обов`язків. На даний час обов`язки матері по вихованню дитини виконує [PERSON] . В судовому засіданні були допитані свідки. Свідок [PERSON] суду повідомила, що виховувала [PERSON] майже з народження. Мати [PERSON] бачила один раз ще до початку повномасштабного вторгнення, вона не займалася вихованням дитини, не дарувала жодного подарунку, дитині не телефонує, про матір дитина не згадує. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є сусідкою сім`ї, родину знає давно. [PERSON] виїхала в рф до початку повномасштабного вторгнення та більше не повернулася. Хлопчик про маму нічого не згадував. [PERSON] людина віруюча, але дитиною не цікавилась. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є сусідкою сім`ї. Весь час батько [PERSON] віддає на виховання сина. Мати не займалась дитиною, в м. Суми не проживає, не спілкується з дитиною, не телефонує. З народження син перебуває на утриманні батька. На виконання ухвали суду від 20.06.2024 року про витребування доказів надана інформація про перетин державного кордону України відповідачем [PERSON] 17.01.2022 року відповідач перетнула державний кордон України на виїзд в пункті пропуску «Юнаківка» і більше до України не поверталась (а.с.42). Між сторонами склалися сімейні правовідносини, що регулюються Сімейним кодексом України. Відповідно до вимог ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані поважати дитину, виховувати її в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 3 статті 11 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст.ст. 7, 155 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як зазначено в ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ч 1 ст. 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляду справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.05.2020 року по справі №753/2025/19, де також вказано, що оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини. У судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] є біологічною матір`ю неповнолітньої дитини, сина [PERSON] , [INFO] , однак вона не бере ніякої участі у вихованні дитини, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з сином та не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання ним освіти, не підтримує та не сприяє спортивним починанням і досягненням сина, що суперечить забезпеченню інтересів дитини. Згідно Висновку про можливість позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , будь-яких заяв про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною чи з інших питань щодо виховання сина до Управління від [PERSON] не надходило. Управління «Служба у справах дітей» СМР вважає за можливе позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Таким чином, враховуючи викладене та аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі, позбавивши [PERSON] батьківських прав щодо її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та визначивши місце проживання дитини з батьком, оскільки відповідач участі у вихованні дитини не приймає, матеріально не забезпечує та не піклується про неї, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, що суперечить забезпеченню інтересів дитини; будь-яких доводів та аргументів на спростування встановлених обставин відповідачем надано не було. Позивач [PERSON] просив не стягувати судові витрати з відповідачки [PERSON] , тому розподіл судових витрат не проводиться.

Outcome: approved