Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-11 00:00:00

07.06.2024 [PERSON] звернулась до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що у період з 18.05.2019 до 27.03.2024 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, у якому народилась дитина [PERSON] , [INFO] . Позивач вказала, що дитина проживає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні. Однак позивач не має можливості самостійно та у повному обсязі забезпечити фізичний та духовний розвиток дитини, розвиток її творчих та пізнавальних здібностей, вартість харчування та одягу. Домовленість щодо утримання сина між сторонами не досягнута, відповідач у добровільному порядку не надає матеріальну допомогу на утримання дитини. Також позивач зазначила, що відповідач працевлаштований у селянському фермерському господарстві «Тюльпан» та отримує дохід, а також має додатковий заробіток, є здоровим та має належне матеріальне становище, інших осіб на своєму утриманні відповідач не має. За таких підстав позивач просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 4000 грн щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 07.06.2024 і до досягнення дитиною повноліття. 14.06.2024 позовна заява залишена без руху та позивачу наданий строк для усунення недоліків позовної заяви. 19.06.2024 позивач усунула недоліки позовної заяви. 26.06.2024 відкрите провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначене судове засідання на 15.08.2024 та наданий сторонам строк для подання заяв по суті справи. 15.08.2024 судове засідання відкладене на 12.09.2024 у зв`язку із неявкою учасників справи. У судовому засіданні 12.09.2024 представник позивача [PERSON] адвокат Коваль Є.Б. позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, та просив позов задовольнити повністю. Зазначив, що розмір витрат, які несе позивач на утримання сина, відповідає розміру аліментів, які вона просить стягувати з відповідача. Вказав, що позивач працевлаштована та розмір її доходу становить від 12000 до 15000 грн щомісячно. Зауважив, що позивач не змогла встановити, чи дійсно відповідач працевлаштований та який дохід отримує. У судове засідання 12.09.2024 відповідач [PERSON] , належним чином повідомлений про дату, час і місце цього засідання, повторно не з`явився, без повідомлення про причини неявки. Правом подання відзиву відповідач не скористався. Заяви чи клопотання на день розгляду справи від відповідача до суду не надходили. У судове засідання 12.09.2024 позивач [PERSON] не з`явилась, однак приймає участь у судовому процесі через свого представника. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, приймаючи до уваги повторну неявку в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд прийшов до переконання про можливість вирішення справи на підставі наявних у ній доказів (постановлення заочного рішення). Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Суд установив, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з 18.05.2019 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.03.2024 (а.с. 7-10). У даному шлюбі народилась дитина [PERSON] , [INFO] . Такі обставини підтверджуються свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 6). Згідно з довідками про реєстрацію місця проживання особи № 11748936/28-03 та № 11748662/28-03 від 30.07.2021 (а.с. 25, 26) позивач та неповнолітня дитина [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Так само і положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Правовідносини щодо утримання батьками дитини регулюються главою 15 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Даний обов`язок є рівним для обох батьків і покладається на них, не зважаючи на те, з ким із батьків проживає дитина (ст. 180 СК України). Відповідно до ч. 1, 3 ст. 181 СК України \~способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними . За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Так, в обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що домовленість щодо утримання сина між сторонами не досягнута, а відповідач в добровільному порядку не надає матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини. За таких обставин позивачу важко самій створити умови для належного утримання дитини, її фізичного та духовного розвитку. Указане є підставою для стягнення з відповідача аліментів відповідно до рішення суду. При визначенні розміру аліментів суд виходить з такого. Частиною 1 ст. 184 СК України\~визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви (ч. 1 ст. 191 СК України). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Так, мінімально необхідний рівень матеріального забезпечення дитини відповідного віку встановлений на законодавчому рівні. Частина 2 ст. 182 СК України визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років становить 2563 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Так, обґрунтовуючи розмір аліментів, які необхідно стягувати з відповідача на утримання неповнолітнього сина, позивач зазначила, що витрачає кошти на придбання для дитини продуктів харчування, взуття, одягу, також здійснює витрати на оплату дитячого садочку та факультативних занять для дитини. Зокрема, дитина відвідує заняття у логопедично-корекційному центрі «Країна мовлення», де вартість восьми занять становить 2400 грн (а.с. 11). Також дитина відвідує заняття із футболу, що підтверджується картою тренувань «Sport ABC Аctivity» (а.с. 12). Крім цього, з квитанцій та чеків вбачається, що позивач здійснює оплату за відвідування дитиною дошкільного закладу і купує для дитини продукти харчування, медикаменти та одяг (а.с. 13-19). При цьому відповідач правом подання відзиву не скористався та у судове засідання не з`явився. Докази на спростування доводів позивача відповідач суду не надав. Так само суду не доведено, що за станом здоров`я, чи у зв`язку з наявністю на утриманні інших осіб, чи з інших підстав відповідач не може сплачувати аліменти у розмірі, заявленому позивачем. За таких обставин, приймаючи до уваги необхідний рівень матеріального забезпечення дитини відповідного віку та рівний обов`язок батьків утримувати дітей, суд вважає справедливими та фінансово можливими для відповідача і достатніми для забезпечення належного рівня дитини сторін аліменти у розмірі 4000 грн щомісячно. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). Приймаючи до уваги, що згідно з вимогами Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Outcome: approved