Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-15 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача про зняття арешту із нерухомого майна. Свій позов обґрунтовує тим, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09.10.2001 року частки та на підставі договору дарування від 22.07.2004 року частки. Вказує, що маючи намір відчужити належне їй майно, дізналася про наявність обтяження на належний їй будинок, які внесені 06.03.2008 року згідно постанови ВДВС Луцького міського управління юстиції від 09.02.2004 року. В подальшому, на її звернення було отримано відповідь від відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, що провести ідентифікацію у зв`язку з виконанням яких саме виконавчих документів вносився запис про обтяження неможливо, оскільки Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень (база даних, яка створена за допомогою автоматизованої системи і відповідно до якої здійснюється збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення та надання відомостей про виконавчі дії) створена та функціонує з 2008 року. Вважає, що належне їй майно безпідставно перебуває під обтяженням, чим порушуються її майнові права щодо розпорядження власністю. У зв`язку\~з чим,\~просить скасувати\~арешт з\~нерухомого майна, що належить їй на праві приватної власності та припинити публічне обтяження нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у заяві та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце слухання справи був повідомлений судом належним чином, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, а тому, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи, у відповідності до ст. 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши представлені у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Із матеріалів справи вбачається, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав на нерухоме майно, [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13). Крім того, із вказаної інформації слідує, що на вказане нерухоме майно зареєстровано обтяження 06.03.2008 року на підставі постанови ВИХ.4804, виданого 09.02.2004, видавник: відділ державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції, [PERSON] (а.с. 13-зворот). З повідомлення відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 20.02.2024 року вбачається, що провести ідентифікацію\~у зв`язку\~з виконанням\~якого саме\~виконавчого документу\~вносився відповідний\~запис про\~обтяження нерухомого\~майна до\~Державного реєстру\~обтяжень нерухомого\~майна є\~неможливим,\~оскільки Єдиний\~державний реєстр\~виконавчих проваджень\~(база\~даних,\~яка створена\~за допомогою\~автоматизованої системи\~і відповідно\~до якої\~здійснюється збирання,\~зберігання,\~захист,\~облік,\~пошук,\~узагальнення та\~ надання\~відомостей про\~виконавчі дії)\~створена та\~функціонує з\~2008\~року (а.с. 14). Частиною 1 статті 316\~ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В частині 1 ст.\~319\~ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 41\~Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, а саме право особи на безперешкодне користування, володіння і розпорядження своїм майном, право на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Із постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року слідує, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із наступного. Відповідно до положень статей 391, 396\~ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Згідно ч. 4 ст.\~59\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»). Таким чином, оцінивши зібрані і дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, зважаючи, що права позивача як власника нерухомого майна порушені, доказів того, що вона є боржником у будь-якому виконавчому провадженні суду не представлено та враховуючи відсутність іншого способу зняття арешту з майна не інакше як за рішенням суду, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Outcome: approved