Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-15 00:00:00

ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики № 62020123 у розмірі 93612 грн, з яких: основний борг 7500 грн, проценти 86112 грн та понесені позивачем судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 12.01.2023 між ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» та відповідачем шляхом підписання документів електронними підписами був укладений договір позики № 62020123, відповідно до якого відповідач отримав позику в сумі 7500 грн на умовах строковості (на 30 днів), зворотного повернення та платності (зі сплатою відсотків за користування позикою). Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку та не повернув надану йому позику у строки, передбачені договором, тому у відповідача перед ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» утворилась заборгованість у загальному розмірі 93612 грн. У відзиві на позов відповідач позов визнав частково та зазначив, що не погоджується з розміром нарахованих процентів за користування позикою. В якості заперечень зазначає, що загальна вартість позики складає 11977,5 грн, з яких 7500 основний борг, 4477,5 грн відсотки, на підтвердження чого свідчать паспорт споживчого кредиту і таблиця обчислення загальної вартості позики та реальної річної ставки. Позивач не надав суду письмові докази на підтвердження вартості договору у розмірі 96024,40 грн. Позивач неправомірно нарахував заборгованість за процентами поза межами строку кредитування, тому позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими. Докази укладення сторонами додаткової угоди про продовження строку дії договору відсутні. У зв`язку з чим відповідач просить стягнути з нього на користь позивача ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» заборгованість за договором позики у розмірі 11977,5 грн, з яких 7500 основна заборгованість, 4477,5 грн заборгованість за процентами, а також судовий збір у розмірі 190,16 грн. В судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, місце і час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, після отримання відзиву 21.05.2023 правом подання відповіді на відзив не скористався, клопотання про відкладення розгляду справи суду не подав. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, місце і час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не подав. Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази, приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи зі наступного. Суд установив, що 12.01.2023 між ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» та [PERSON] укладено договір позики № 62020123, відповідно до якого ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» зобов`язалося надати відповідачу фінансовий кредит у розмірі 7500 грн, на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за її користування. Позика надалась строком до 11.02.2023. Вказаний вище договір позики підписаний представником ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» Дмитраш У.Б., а з іншої сторони [PERSON] . Згідно п. 1.1 договору розмір позики становить 7500 грн. Пунктами 1.2, 1.3.2 визначено, що строк позики (дії договору) становить 30 днів, дата повернення позики 11.02.2023. У пунктах 1.1.4, 1.1.5 зазначено, що дисконтна (знижена) процентна ставка, що застосовується у відповідності до умов програми лояльності ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» - 1,99 % на день, а позаакційна (базова) процентна ставка становить 2,99 на день. На період строку, визначеного п.1.2 договору, нарахування процентів здійснюється за дисконтною процентною ставкою в розмірі 1,99 %. У випадку пролонгації строку повернення позики застосовується процентна ставка в розмірі 2,99 % (п.1.4.1). При цьому, у випадку користування позикою понад строк, встановлений п.1.2 договору, з наступного дня після спливу цього строку умови щодо нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою у розмірі 1,99 на день перераховуються і до взаємовідносин між сторонами застосовується позаакціна (базова) процентна ставка в розмірі 2,99 % на день від суми позики за кожен день користування позикою з першого дня дії договору (а.с.12-31). З повідомлення ТОВ «ВЕР ФОР ПЕЙ» № 4323-ВП від 29.01.2024 вбачається, що між зазначеним товариством і ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» укладено угоду на переказ коштів ВП-230921-23 від 23.01.2021, відповідно до якої 12.01.2023 переказано кошти на суму 7500 грн на карту клієнта (а.с.9). Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серія 10 ААВ № 759226 від 24.10.2013 [PERSON] є особою з третьою групою інвалідності безстроково. З довідки про доходи № 8758 1877 0377 1784, виданої ГУПФУ в Кіровоградській області, розмір пенсії [PERSON] за період з 01.01.2023 по 30.04.2024 складав 43680 грн. Згідно зі ст.3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з\~частиною ч.1\~ст.1046\~ЦК України\~за договором\~позики одна\~сторона (позикодавець)\~передає у\~власність другій\~стороні (позичальникові)\~грошові кошти\~або інші\~речі,\~визначені родовими\~ознаками,\~а позичальник\~зобов`язується\~повернути позикодавцеві\~таку ж\~суму грошових\~коштів (суму\~позики)\~або таку\~ж кількість\~речей того\~ж роду\~та такої\~ж якості. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація\~цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.509-510, 526 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Загальними умовами зобов`язання є те, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. \~ \~ \~ \~Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. (ст.525, 625 ЦК України). \~ \~ \~ \~Згідно із ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.1 ст.610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). \~ \~ \~ \~Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст.612 ЦК України). \~ \~ \~ \~Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами виникли правовідносини, що витікають з кредитних договорів, які регулюються нормами\~Цивільного кодексу України. \~ \~ \~ \~Стаття ст.1046\~ЦК України\~вказує,\~що за договором\~позики одна\~сторона (позикодавець)\~передає у\~власність другій\~стороні (позичальникові)\~грошові кошти\~або інші\~речі,\~визначені родовими\~ознаками,\~а позичальник\~зобов`язується\~повернути позикодавцеві\~таку ж\~суму грошових\~коштів (суму\~позики)\~або таку\~ж кількість\~речей того\~ж роду\~та такої\~ж якості. Відповідач не заперечує підписання договору позики та отримання коштів у сумі 7500 грн в позику від позивача. Доказами, які дослідив суд, підтверджено, що у зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] умов договору позики № 62020123, останній не повернув позивачу позику у сумі 7500 грн. Зазначений факт відповідач не заперечує та визнає, про що він зазначив у відзиві на позов, тому позовні вимоги в частині основної суми боргу у розмірі 7500 грн підлягають задоволенню. Стосовно позовних вимог в частині суми заборгованості за відсотками суд зазначає таке. Згідно із ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до умов договору сторони обумовили, що строк дії договору становить 30 днів, датою повернення позики є 11.02.2023. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05.04.2023 по справі № 910/4518/16 наголосила, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).\~Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України. \~Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Близькі за змістом висновки також сформульовані в постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі №\~320/5115/17. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Вказаних вище висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). Зазначене не означає, що боржник не повинен у повному обсязі виконувати свій обов`язок за кредитним договором. Боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування, зокрема до пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, процентів за «користування кредитом». Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за «користування кредитом» можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати. Отже, якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання. Регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні. На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Отже, за встановленими обставинами справи, позивач нарахував заборгованість за відсотками після завершення строку правомірного використання позичених коштів за відсутності умов договору, що такі відсотки є мірою відповідальності [PERSON] згідно ст.625 ЦК України, що суперечить вимогам діючого законодавства. В той же час позивач має право на отримання відсотків, які нараховані на суму позики за період дії договору, а саме: з 12.01.2023 по 11.02.2023, оскільки, використання позики [PERSON] у зазначений період є правомірним. Правомірність нарахування відсотків в період дії договору визнає і відповідач, про що він зазначив у відзиві на позов. Згідно правової позиції Верховного Суду, висловленій в постанові від 22.04.2024 по справі № 559/1622/19 суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд у будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем). Зважаючи, що сторони помилилися в розрахунку розміру заборгованості по відсотках, суд самостійно визначає таку заборгованість. За умовами договору сторони передбачили, що у випадку користування позикою понад строк, встановлений п.1.2 договору, з наступного дня після спливу цього строку, умови щодо нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою у розмірі 1,99 на день перераховуються і до взаємовідносин між сторонами застосовується позаакціна (базова) процентна ставка в розмірі 2,99 % на день від суми позики за кожен день користування позикою з першого дня дії договору. Отже розмір заборгованості за відсотками становить 6727,5 грн (7500 х 2,99 % х 30). Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за договором позики № 62020123 від 12.01.2023 у розмірі 14227,5 грн, з яких: 7500 грн основний борг, 6727,5 грн заборгованість за процентами. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України. \~ \~ \~ \~На підставі ст.ст. 509-510, 525-526, 530, 610, 625, 1048 ЦК України,

Outcome: partial