Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до Трускавецького міського суду Львівської області з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей Трускавецької міської ради, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини. Позовна заява мотивована тим, що 13 липня 2019 року між ним та відповідачкою укладено (зареєстровано) шлюб. Після одруження та спільного проживання у них народився син [PERSON] [INFO] . Саме з цього часу у їхніх шлюбно-сімейних відносинах почалися проблеми, у вигляді постійних сварок, скандалів. Відповідач, ще до одруження неодноразово говорила, що не бажає мати дітей, хоче життя прожити для себе. Просив шлюб між ними розірвати. Одночасно, просив суд визначити місце проживання малолітньої дитини разом із ним. Позивач у судове засідання не з`явився, однак на адресу суду надійшла заява про слухання справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, однак до суду надійшла заява від відповідачки, в якій вона просить розгляд справи проводити у її відсутності. По суті позовних вимог повідомила, що не бажає проживати однією сім`єю з позивачем та сином Матвієм, а з приводу прийняття рішення покладається на думку суду. Представник заінтересованої особи служби у справах дітей Трускавецької міської ради подала клопотання про розгляд справи без їхньої участі та зазначила, що працівниками служби у справах дітей проведено обстеження умов проживання малолітньої дитини та з`ясовано, що для неї створені належні умови для проживання. У зв`язку з неявкою всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у відповідності до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Оцінюючи докази у матеріалах справи з точки зору їх достовірності, суд приходить до висновку, що досліджені у судовому засіданні письмові докази є достовірними. Згідно з ч. 4\~ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У судовому\~засіданні встановлено,\~що сторони\~13липня 2019 року уклали шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів 13.07.2019 року зроблено відповідний актовий запис за №194, який зареєстрований Дрогобицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області. Після одруження та спільного проживання у них народився син [PERSON] [INFO] . З позовної\~заяви встановлено,\~що після\~народженнясина у їхніх шлюбно-сімейних відносинах почалися проблеми, у вигляді постійних сварок, скандалів. Відповідачка, ще до одруження неодноразово говорила, що не бажає мати дітей, хоче життя прожити для себе. Після вагітності, позивач постійно говорив, що дитиною буде займатись особисто, що для відповідачки не буде жодного додаткового тягаря. У цьому його підтримали як його батьки так і дружини. Протягом останнього року він з дитиною живе сам, у вихованні час від часу йому допомагає його мама та мама [PERSON] . Востаннє з [PERSON] він бачився у травні цього року, де вона сказала, що для себе остаточно вирішила, що не бажає із ним та їхнім сином жити однією сім`єю, що в неї інші пріоритети в житті, не має бажання щодня займатися сімейно-побутовими справами. Різниця в поглядах на сімейне життя, фактично призвела до припинення подальшого спільного подружнього життя, збереження шлюбу на сьогодні є недоцільним та суперечить їхнім інтересам. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Судом встановлено, що шлюб між сторонами фактично розпався, сторони не підтримують подружніх відносин, відновлення сім`ї неможливе та суперечить\~ інтересам сторін, а тому суд приходить до переконання, що вимоги позивача є доведеними та такими що підлягають задоволенню. Суд вважає, що шлюб слід розірвати. Вирішуючи заяву позивача про визначення місця проживання дітей після розірвання шлюбу, суд виходить з того, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Саме до такого висновку дійшов Верховний суд України у своїй постанові №200/952/18 від 15 січня 2020 року. Матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами. Зокрема,\~факт проживання\~малолітнього синаіз\~позивачем підтверджується\~актом обстеження умов проживання здійсненого комісією Служби у справах дітей Трускавецької міської ради від 22.08.2024 року згідно якого вбачається, що за адресою: [ADDRESS] дійсно, фактично проживають Заявник та його малолітній син. Згідно вказаного акта, для виховання та розвитку дитини створені належні умови проживання. Крім цього, в матеріалах справи знаходиться заява [PERSON] (хресної мами [PERSON] ), в якій вона підтверджує той факт, що дитина дійсно фактично проживає зі своїм батьком та знаходиться на його утриманні. Мама дитини відсутня тривалий час та не бере участі у вихованні дитини. У зв`язку із вказаним, після розірвання шлюбу малолітнього сина слід залишити із позивачем, з яким він на даний час фактично проживає. Розподіл судових витрат слід вирішити відповідно до\~ст.141 ЦПК України, а тому з відповідачки на користь позивача слід стягнути судовий збір, сплачений ним при зверненні з позовною заявою до суду. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного та

Outcome: approved