Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-15 00:00:00

І.Короткий зміст позовних вимог [PERSON] звернувся в суд з позовом до АТ КБ «Приватбанк» про підтвердження обставин нікчемності правочину та застосування наслідків нікчемності (недійсності) правочину. Позовні вимоги обгрунтовані такими обставинами. В 2007 році позивач отримав в АТ КБ «Приватбанк» кредит. Станом на 11.07.2024 згідно інформації банку його кредиторська заборгованість становить 20 923,19 грн. Банк повідомив його, що між ними укладено публічний договір про надання банківських послуг №SAMDN40000012152813 від 12.03.2007, а також про те, що нарахування відсотків за кредитом відбувається у відповідності до п. 2.1.1.2.1 Умов і правил надання банквських послуг, що розміщені на офіційному сайті банку в мережі інтернет. При цьому банк не надав йому кредитного договору. З 2007 року по даний час банк здійснює нарахування відсотків без укладення договору, а лише на підставі Умов і правил надання банківських послуг, з якими він неознайомлений. Це свідчить про порушення положень ч. 4 ст. 11 (в редакції закону станом на 13.01.2006) та п. 10 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів». Договір про надання банківських послуг №SAMDN40000012152813 від 12.03.2007 є недійсним відповідно до п. 10 ч. 3, ч. ч. 5-7 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» та ст. 1055 ЦК України. На підставі викладеного позивач просив: - підтвердити обставини нікчемності договору про надання банківських послуг №SAMDN40000012152813 від 12.03.2007 (визнати недійсним (нікчемним) правочин); - застосувати наслідки недійсності договору про надання банківських послуг №SAMDN40000012152813 від 12.03.2007, зобов`язавши АТ КБ «Приватбанк» повернути все одержане на виконання цього правочину з моменту його вчинення, а саме: відсотки та інші платежі. 06.08.2024 позивач подав відповідь на відзив, яку мотивував таким. Банк не надав ні договору приєднання, ні анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, які б свідчили про укладення кредитного договору від 12.03.2007. Позовна давність не поширюється на вимогу про визнання нікчемного правочину недійсним. Законом передбачена письмова форма кредитного договору, однак банком вона не дотримана. Вимога про підтвердження обставин нікчемності правочину, як і вимога про застосування наслідків недійсності правочину, є належним способом захисту прав. ІІ.Стислий виклад позиції відповідача 01.08.2024 АТ КБ «Приватбанк» через свого представника [PERSON] в системі «Електронний суд» подав заяву, яка по своїй суті є відзивом на позовну заяву (ст. 174 ЦПК України). Відзив мотивований таким. Між [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк» був укладений кредитний договір в порядку ст. 634 ЦК України, тобто як договір приєднання, що підтверджується анкетами-заявами про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг за різний період. Позивачу надавалися банківські послуги, що підтверджується отриманням карт клієнтом банку. Факт користування кредитними коштами підтверджується випискою по рахунку. Правовідносини між Янюком та Банком не підпадають під критерії нікчемності. Позивач обрав неналежний спосіб захисту своїх прав. Позивач застосував недобросовісну поведінку з метою ухилення від виконання зобов`язань. Відповідач просить суд застосувати строк позовної давності (у разі висновку про підставність позовних вимог). 02.09.2024 АТ КБ «Приватбанк» через свого представника [PERSON] в системі «Електронний суд» подав заперечення на відповідь позивача, яке мотивував таким. У 2007 та 2024 роках технологічні можливості банку відрізнялися. Будь-яка картка (пластик) випускалася та заводилася в програмні комплеки раніше, а в подальшому «прив`язувався» клієнт до програмних комплексів банку. Відтак дата підписаної позивачем анкети - 28.03.2007, та дата картки згідно прогрманих комплексів банку - 12.03.2007, різняться. Проте різні дати договору не є підставою для його нікчемності. Користування кредитною карткою не заперечується позивачем. Позивач почав користуватися карткою 25.06.2008, тобто після підписання ним заяви від 28.03.2007. ІІІ.Процесуальні дії суду, клопотання та заяви учасників судового процесу Ухвалою суду від 16.07.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі, розгляд справи проводився за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін. 22.07.2024 представник відповідача подала заяву про ознайомлення з матеріалами справи та 25.07.2024 зі згоди суду реалізувала це процесуальне право. ІV.Фактичні обставини справи 28.03.2007 між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №SAMDN40000012152813, за умовами якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 5 000 грн. встановленого кредитного ліміту на платіжну картку № [NUMBER] зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 22,8 % річних (з розрахунку 360 днів у році) на суму залишку заборгованості за кредитом та кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (заява, а.с. 79). Своїм підписом у анкеті-заяві (а.с. 79) позивач підтвердив: - що підписана ним заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг; - що ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді; - факт отримання повної інформації про умови кредитування в банку. Позивач розпочав користуватися кредитними коштами 25.06.2008 (виписка по рахунку, а.с. 47-63). V.Мотиви суду та застосоване законодавство У кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату хоче досягнути позивач унаслідок вирішення спору. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (див., наприклад, постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2021 у справі № 9901/172/20 (пункти 1, 80-81, 83), від 01.07.2021 у справі №9901/381/20 (пункти 1, 43-47), від 26.10.2021 у справі № 766/20797/18 (пункти 6, 20-26, 101, 102), від 01.02.2022 у справі № 750/3192/14 (пункти 4, 26, 47), від 22.09.2022 у справі № 462/5368/16-ц (пункти 4, 36)). Проаналізувавши зміст позовної заяви, суд інтерпретував вимоги позивача як вимогу про встановлення факту нікчемності правочину (кредитного договору від 28.03.2007 №SAMDN40000012152813) та вимогу про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину (кредитного договору від 28.03.2007 №SAMDN40000012152813). Відповідно суд вирішував саме ці вимоги. Щодо вимоги про встановлення факту (обставин) нікчемності правочину Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України). Такий спосіб захисту, як встановлення нікчемності правочину, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом (п. 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №916/3156/17). Обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.21), від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (пункт 54), від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19 (пункт 99), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункт 76), від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19 (пункт 6.56), від 25.01.2022 у справі № 143/591/20 (пункт 8.46), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 155)). Отже, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог про встановлення факту (обставин) нікчемності правочину необхідно відмовити у зв`язку з обранням неналежного та неефективного способу захисту прав. Щодо вимоги про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину Частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» (в редакції закону станом на 13.01.2006) договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. Споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством. Відповідно до ч. ч. 1, 2, п. 10 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору. Відповідно до ч. ч. 5-7 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину (п. 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №916/3156/17). Суд відхиляє аргумент позивача про нікчемність кредитного договору на підставі ст. 1055 ЦК України, оскільки за встановлених фактичних обставин між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір в письмовій формі як договір приєднання (в порядку ст. 634 ЦК України). Суд відхиляє аргумент позивача про несправедливість умов кредитного договору на підставі п. 10 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки за встановлених фактичних обставин позивач ознайомився і був згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, а також отримав повну інформацію про умови кредитування в банку. Отже, суд висновує, що позивач не довів наявність умов, з якими закон пов`язує нікчемність правочину. Відтак підстави для застосування наслідків недійсності нікчемного правочину є відсутніми. Отже, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину необхідно відмовити за необгрунтованістю. Щодо порушення прав позивача Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. З буквального аналізу позовної заяви вбачається, що позивач не згоден з нарахуванням йому банком відсотків та навністю боргу за кредитною карткою № [NUMBER] . Однак позивач не довів того, що така платіжна картка видавалася йому в рамках оскаржуваного ним кредитного договору від 28.03.2007 №SAMDN40000012152813. Крім того, суд зауважує, що сам факт наявності нарахованої заборгованості за кредитним договором не свідчить про порушення прав особи. Така особа повинна довести, що відповідна заборгованість нарахована і, найголовніше, заявлена до стягнення, безпідставно. Нарахування позивачу заборгованості є лише попередньою фіксацією факту порушення цивільно-правових зобов`язань, яка безпосередньо не впливає на права позивача. Позивач матиме право (можливість) висловити заперечення щодо такої заборгованості в рамках спору про її стягнення в примусовому порядку, і саме такий алгоритм дій щодо захисту інтересу позивача буде ефективним. Підсумовуючи викладене, суд констатує, що позивач не довів факту порушення своїх прав. Щодо позовної давності Суд не вбачає підстав для оцінки аргументу відповідача про сплив позовної давності, оскільки в задоволенні позову відмовлено з інших підстав VI.Судові витрати Враховуючи результат вирішення спору,

Outcome: dismissed