Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-18 00:00:00

КП "Харківські\~теплові мережі"\~звернулось до\~суду із\~позовом до\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] в якому просить стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість за послуги за опалення\~та гарячу\~водуу розмірі 58599 грн. 12 коп., та судовий збір у розмірі 2684,00 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що Відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] та являються споживачами послуг з централізованого опалення та гарячої води, облік нарахувань та оплат за які здійснюються за абонентським особовим рахунком [NUMBER] . Позивач здійснює послуги з опалення та гарячого водопостачання мешканцям м. Харкова, а також підприємствам, установам та організаціям, які знаходяться на території міста. Надані послуги позивачу своєчасно і в повному обсязі не сплачуються споживачами міста Харкова, заборгованість перед підприємством постійно збільшується, у зв`язку з чим підприємство несе збитки. Об`єм теплової енергії, спожитої населенням, складає 81% від обсягу виробництва. Одночасно позивач несе витрати по оплаті податків, а також збитки по оплаті за енергоносії по зобов`язанням перед енергопостачальниками, в зв`язку з чим не має фінансової можливості здійснити придбання природного газу у повному обсязі, необхідному для здійснення послуги опалення і гарячого водопостачання належної якості, тим паче, шо при закупці природного газу необхідно проводити його попередню оплату. Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 04.10.2006р. №804 встановлені тарифи на виробництво, постачання теплової енергії та послуги з центрального опалення і гарячого водопостачання, в яких не закладені витрати по оплаті судового збору та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи при поданні позовної заяви до суду, що ставить підприємство КП "Харківські теплові мережі" в тяжке матеріальне становище. Позивач надає послуги з центрального опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, згідно Закону України "Про житлово-комунальні послуги" № 1875 від 24.06.2004 р. та "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води", затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. № 630 (надалі Правила), шо регулюють відносини між виконавцем послуг (КП "ХТМ") та споживачами, які отримують ці послуги. Згідно до п. 18 Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води, плата за житлово-комунальні послуги вноситься власниками квартир, наймачами та орендарями щомісяця, не пізніше 20 числа, що настає за розрахунковим. Плата за надані послуги вносяться споживачем відповідно до показань засобів обліку води та теплової енергії, або до затверджених постановою кабінету Міністрів України від 08.10.1992р. № 572, п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання нормативів (норм) споживання. Внаслідок неповної та несвоєчасної сплати послуг у боржників виникла заборгованість в сумі 58599 грн. 12 коп., що утворилася за період 01.10.2016 р. по 31.01.2022 р. Розрахунок зазначеної заборгованості міститься у розрахунку. Відповідачам було направлене досудове повідомлення з пропозицією погасити заборгованість за надані послуги у 10-ти денний термін. На момент подання позовної заяви відповідачі не здійснили жодних заходів до повного погашення заборгованості. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29.09.2023 відкрито провадження у справі в порядок спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 12.10.2023 від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого, відповідач вважає, що заявлені вимоги є необґрунтованими, а доводи викладені у позовній заяві не відповідають дійсності, тому заперечує проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування зазначає, що відповідно до ст. 256 ЦК позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За правилами ст. 266 ЦК зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). У зв`язку з чим відповідач [PERSON] подає заяву про застосування строку позовної давності. Крім того вказує, що він не є співвласником, а є особою якій належить квартира у розмірі 1/2 (одна другої), відтак Позивач не має право вимагати суми боргу з обох відповідачів солідарно, а повинен розмежувати заявлені вимоги. Відповідач не проживає у квартирі за адресою: [ADDRESS] з моменту розлучення з відповідачем [PERSON] , тобто з 2016 р., відтак не користується послугами Позивача. Після того як відповідач розлучився, він сплатив в повному обсязі всі комунальні платежі. На цей час встановлені лічильники на гарячу та холодну воду. З 2016 року він фізично/фактично не користувався взагалі водою. Там де фактично проживає відповідач [PERSON] , за вказаною адресою відсутній борг перед позивачем, при тому що це район Північної Салтівки й досить тривалий час там було відключено всі комунікації. В зв`язку з зазначеним, просив застосувати до позовної заяви по справі за № 645/5273/23 строк спливу позовної давності передбачений ст. 256-267 ЦК України та відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача [PERSON] у повному обсязі. 22.11.2023 від представника позивача [PERSON] надійшли заперечення на відзив, згідно з якими сторона позивача зазначила, що відповідач [PERSON] є власником 1/2 частини за адресою [ADDRESS] , а також зареєстрований за цією ж адресою. Відповідно до п. 1 ст. 6. Закону України Про житлово-комунальні послуги: індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до п. 37 Правил надання послуги з постачання теплової енергії затвердженого Постановою КМ України № 830 «Споживач не звільняється від оплати послуги за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (на іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб». Щодо застосування строку позовної давності, то представник позивача зазначив, що Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. N 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами і доповненнями) у період з 12 березня 2020 р. до 22 травня 2020 р. встановлений карантин на всій території України. Постановами Кабінету Міністрів України карантин продовжений на всій території України з 22 травня 2020 р. до 30 червня 2023 р. Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням короновірусної хвороби (COVID-19) від 30.03.2020 № 540-IX внесено зміни до законодавчих актів, зокрема розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктами 12 такого змісту:"12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Таким чином, враховуючи те, що строк позовної давності за період з 11 березня 2017 року закінчувався 11 березня 2020р., а також те, що на всій території України запроваджено карантин до 30 червня 2023 року, а під час дії карантину строки, визначені статтею 257 Цивільного кодексу України, продовжуються на строк дії такого карантину, то період заборгованості з 12 березня 2017 року по 30 червня 2021 року не виходить за строки позовної давності. Вищезазначене підтверджується судовою практикою, а саме: - постановою Харківського апеляційного суду від 20.09.2023р. по справі № 643/2664/23 Щодо періоду після розподілу житла, 10.2016 р. за особовим рахунком [NUMBER] споживачем [PERSON] було сплачено 108,18 грн. Таким чином споживач визнав свій борг. Згідно частини першої статті 264 ЦК перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. З тлумачення цієї норми слідує, що вона пов`язує переривання позовної давності з будь-якими активними діями зобов`язаного суб`єкта (боржника), що свідчать про визнання боргу. Такий же висновок зроблений і Верховним Судом України. Зокрема, у постанові від 27 квітня 2016 року у справі N 3-269гс16 вказано, що "до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій". Щодо розмежування заявлених вимог, вважаємо зауваження відповідача слушними. Таким чином, враховуючи вищесказане позивач вважає, що строки позовної давності до відповідачів застосовані не можуть бути та просить стягнути з [PERSON] 29299,56 грн. за оплату послуг з теплопостачання та підігрів води, а також 1342 грн. судового збору. Стягнути з [PERSON] 29299,56 грн. за оплату послуг з теплопостачання та підігрів води, а також 1342 грн. судового збору. 22.12.2023 від відповідача [PERSON] надійшли заперечення, в яких відповідач не погоджується із доводами позовної заяви у повному обсязі, підтримує свої доводи, викладені у відзиві та просить відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача [PERSON] у повному обсязі, відносно стягнення з відповідача [PERSON] вирішити на розсуд суду. 17.01.2024\~від відповідача\~ [PERSON] \~надійшла заява,\~про стягнення з Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» судових витрат - за послуги з надання професійної правничої допомоги у розмірі 3000,00 грн. 05.02.2024\~від відповідача\~ [PERSON] \~надійшов відзив\~на позовну\~заяву,\~згідно якого\~ [PERSON] \~з позовними\~вимогами частково\~не погоджується.\~В обґрунтування\~зазначила,\~що визнає\~частково позовні\~вимоги позивача\~щодо стягнення\~з відповідачів\~у рівних\~частках окремо\~заборгованості з\~опалення та\~підігріву води\~у квартирі\~ [ADDRESS] ,\~за період\~часу з\~28\~вересня 2020\~року по\~31\~жовтня 2022\~рік,\~що в\~загальній сумі,\~відповідно до\~відомості про\~нарахування та\~оплату за\~послуги з\~теплопостачання,\~що надана\~позивачем до\~суду разом\~з позовом,\~складає 17780,39\~грн.\~Враховуючи договір\~про поділ\~майна подружжя\~від 30.05.2016\~р.,\~зазначена вище\~квартира знаходиться\~у власності\~відповідачів у\~рівних частках\~по 1/2\~у кожного.\~Відповідач [PERSON] \~зазначила,\~що не\~визнає позовні\~вимоги позивача,\~щодо стягнення\~з відповідачів\~заборгованості з\~опалення та\~підігріву води\~за період\~часу з\~01.10.2016\~року по\~31.08.2020\~рік у\~загальній сумі\~40818,73\~грн.,\~вважає їх\~необґрунтованими,\~оскільки пред`явлені\~позивачем після\~спливу строків\~позовної давності.\~28\~вересня 2023\~року КП\~«Харківські теплові\~мережі» звернулося\~до суду\~із позовом\~про стягнення\~заборгованості з\~опалення,\~та підігріву\~води за\~період часу\~з 01.10.2016\~року по\~31.01.2022\~року.\~Враховуючи,\~що загальний\~строк позовної\~давності встановлений\~у три\~роки,\~тому позовна\~давність,\~в межах\~якої підлягає\~стягненню заборгованість,\~буде визначатись\~з часу\~звернення позивача\~до суду\~із даним\~позовом.\~Таким чином,\~станом на\~день звернення\~до суду\~КП «Харківські\~теплові мережі»\~із вказаним\~позовом,\~строк позовної\~давності щодо\~вимог позивача\~за період\~з 01\~жовтня 2016\~року до\~28\~вересня 2020\~року включно\~сплинув,\~що є\~підставою для\~відмови у\~задоволенні позовних\~вимог в\~цій частині. Крім того, [PERSON] не погоджується з позицією позивача, що в період дії карантину строки визначені ст. 257 Цивільного кодексу України, продовжуються на строк дії такого карантину і як наслідок позовні вимоги позивача за період з 01 квітня 2017 року по 31.01.2022 рік пред`явлені в межах строків позовної давності, оскільки позивачем не подано до суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували, яким чином карантинні обмеження вплинули на роботу працівників юридичного відділу КП «ХТМ». Сам по собі факт запровадження карантину в Україні з 12 березня 2020 р. не є підставою для продовження процесуального строку. Позовні вимоги щодо стягнення з відповідачів заборгованості з опалення та підігріву води за період часу з 01.10.2016 року по 31.08.2020 рік у загальній сумі 40818,73 грн. не підлягають задоволенню у зв`язку з тим, що спливли строки позовної давності і відповідачами додано до суду заяву про застосування позовних вимог в цій частині. В зв`язку з чим просила застосувати позовну давність до вимог позивача Комунального підприємства «Харківські теплові мережі», щодо стягнення з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , заборгованості з опалення та підігріву води за період часу з 01.10.2016 року по 31.08.2020 рік у розмірі 40818,73 грн.; відмовити позивачу Комунальному підприємству «Харківські теплові мережі» у задоволені позовних вимог щодо стягнення з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , заборгованості з опалення та підігріву води за період часу з 01.10.2016 року по 31.08.2020 рік у розмірі 40818,73 грн.; задовольнити позовні вимоги позивача Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до відповідача [PERSON] , щодо стягнення з відповідача [PERSON] , заборгованості з опалення та підігріву води за період часу з 01.10.2020 року по 31.01.2022 рік у розмірі 8890,20 грн.; задовольнити позовні вимоги позивача Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до відповідача [PERSON] ,, щодо стягнення з відповідача [PERSON] , заборгованості з опалення та підігріву води за період часу з 01.10.2020 року по 31.01.2022 рік у розмірі 8890,20 грн. 16.02.2024 від представника позивача [PERSON] надійшла заява про зменшення позовних вимог, в якій сторона позивача просить в межах строку позовної давності за період з квітня 2017 р. по 31 січня 2022 р. стягнути з відповідачів по 26 055,36 грн. з кожного та судовий збір. 14.03.2024 від представника позивача [PERSON] надійшли пояснення по справі в яких він заперечує проти доводів відповідачів, посилаюсь на вимоги п. 6. ст. 1, п. 6 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Також зазначає, що згідно п. 43 «Правил надання послуги з постачання гарячої води затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 р. № 1182 «Споживач має право на неоплату вартості послуг у разі їх не використання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів за умови надання виконавцю заяви та документального підтвердження (зокрема, довідки з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби (у тому числі отримані в іноземній державі), відбування покарання тощо, іншого документа, що підтверджує право на виїзд з України чи в`їзд в Україну у відповідний період часу) в електронній або паперовій формі відповідно до умов договору; це право не звільняє споживача від зобов`язання відшкодовувати витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання (за наявності циркуляції). [PERSON] таких документів КП «ХТМ» не надав і тому його заперечення необґрунтовані. 18.03.2024 від відповідача [PERSON] надійшли заперечення, в яких він вказує, що відповідач [PERSON] визнає факт не отримання ним послуги з опалення та підігріву води, тим самим відповідач підтверджує пояснення відповідача [PERSON] , що він не отримує вказані послуги та вже тривалий час з (2016 р.) та не проживає за адресою: [ADDRESS] . Тому саме невиконанням відповідачем [PERSON] обов`язків щодо заявлених позовних вимог послугувало підставою для звернення позивачем до суду при тому що відповідач [PERSON] не надала пояснення щодо суті самого невиконання обов`язків, хоча при цьому вказує не необхідність стягнення з [PERSON] як із відповідача отриманих нею (відповідачем [PERSON] ) послуг. Представник позивача до судового засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Надав заяву, якою просив проводити судові засідання за його відсутності, позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Надала заяву, якою просила проводити судові засідання за її відсутності, підтримала поданий нею відзив, заперечення, пояснення та вказала, що не заперечує проти стягнення з неї та іншого відповідача заборгованості з опалення та підігріву води за період часу з 01.10.2020 року по 31.01.2022 рік у розмірі 8890,20 грн. з кожного. Дослідивши надані сторонами докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову КП «ХТМ» та заперечення відповідачів, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для її розгляду, суд приходить до наступного. Так, за приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з договору про поділ майна подружжя від 13.05.2016 посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Прокопенко А.В. [PERSON] та [PERSON] на праві часткової власності по 1/2 частині належить квартира за адресою: [ADDRESS] , придбана подружжям в період шлюбу на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Харківського МПО Тимченко Т.В. 13.04.2006 року за реєстровим №639 (а.с. 23). Згідно рішення Фрунзенського районного\~суду м.\~Харкова від\~04.08.2016шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 25 вересня 2004 року Токмацьким міськвідділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції, актовий запис № 121 - розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] відновлено дошлюбне прізвище « [PERSON] » (а.с. 22). Відповідно до інформаційної довідки з реєстру територіальної громади м. Харків від 29.09.2023 за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). За вказаною адресою КП «ХТМ» відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на ім`я відповідача [PERSON] . Відповідно до ст. 162 Житлового кодексу України, власник квартири приватного житлового фонду зобов`язаний оплачувати комунальні послуги. На підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 23 грудня 1998 року № 1407 комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» є виконавцем послуг з централізованого теплопостачання та підігріву гарячої води в житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Харкова. Відповідно до\~статті 1 Закону України «Про теплопостачання» від 02 червня 2005 року № 2633 IV, місцева (розподільча) теплова мережа сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача. Згідно з положеннями частини 6\~статті 19 Закону України «Про теплопостачання» від 02 червня 2005 року № 2633 IV, споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Підведення централізованого опалення до стояка в межах нежитлових приміщень свідчить про виконання послуг позивачем. Таким чином, КП «Харківські теплові мережі» виконало свої зобов`язання щодо надання послуг централізованого опалення, а відповідач зобов`язаний оплатити надані послуги. 31 жовтня 2021 року на офіційному сайті КП «Харківські теплові мережі» www.hts.kharkov.ua в мережі Інтернет розміщено індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії (далі - Договір), що встановлює порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води індивідуальному споживачу, та укладається сторонами з урахуванням статей\~633,\~634,\~641,\~642 Цивільного кодексу України. Відповідно до пункту 2 Договору даний договір є публічним договором приєднання, який набирає чинності через 30 днів з моменту розміщення на веб-сайті виконавця www.hts.kharkov.ua. Виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі сплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором (пункту 5 Договору). Пунктом 32 Договору визначено, що розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць. Плата за абонентське обслуговування нараховується щомісяця. Початок і закінчення розрахункового періоду для розрахунку за платою за абонентське обслуговування завжди збігаються з початком і закінченням календарного місяця відповідно. Згідно пункту 33 Договору виконавець формує та надає рахунок на оплату спожитої послуги споживачу не пізніше ніж за десять днів до граничного строку внесення плати за спожиту послугу. Відповідно до пункту 34 Договору, споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком виплата за абонентське обслуговування нараховується щомісяця. Споживач вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з: плати за послугу, визначеної відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830\~(Офіційний вісник України, 2019 р., № 71, статті2507), - в редакції\~постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2021 р. № 1022, та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання; плати за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем, але не вище граничного розміру, визначеного Кабінетом Міністрів України, інформація про яку розміщується на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця https://zakon.rada.gov.ua/laws/ show/808-2019-п#Text (пункту 30 Договору). Відповідно до положень статті19\~Закону України «Про теплопостачання»\~споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Системне тлумачення вказаних норм свідчить, що на споживачів покладено законодавчий обов`язок укласти договір та вносити плату за постачання теплової енергії; а тому у випадку відсутності прийняття оферти шляхом погодження на укладання договору на постачання теплової енергії або конклюдентних дій, які свідчать про прийняття пропозиції, таке прийняття може бути також у вигляді мовчання. Відповідно до пункту 4 Договору фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання (додаток), сплата рахунка за надану послуги, факт отримання послуги. Матеріали справи не містять заяви-приєднання відповідача до індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії з позивачем. Факт відсутності договору сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі №6-2951цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі №751/3840/15-ц, постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21.04.2020 у справі №910/7968/19, від 11.04.2018 у справі №904/2238/17 та від 16.10.2018 у справі №904/7377/17. Система опалення приміщень за адресою: [ADDRESS] , є невід`ємною частиною централізованої системи опалення житлового будинку, тому при подачі теплової енергії у централізовану систему опалення житлового будинку одночасно опалюються житлові приміщення відповідача. Оскільки законодавством передбачено двосторонній обов`язок щодо укладення договору про надання житлово-комунальних послуг, та праву споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, відповідає обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або\~законом, суд дійшов висновку про те, споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Враховуючи те, що факт відсутності письмового договору про надання послуги з постачання теплової енергії сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Судом встановлено, що позивач свої договірні зобов`язання виконав та надав теплову енергію відповідачам, що підтверджується відомостями про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання з урахуванням періоду платежу. Також встановлено, що протягом місяця з дня розміщення позивачем індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії відповідачі про свою відмову укласти договір на постачання теплової енергії чи про свою незгоду із умовами договору до позивача у письмовому вигляді не направили, втім споживав надану позивачем теплову енергію, а тому відповідачі вважаються такими, що прийняв пропозицію позивача щодо укладення договору на постачання теплової енергії, положення якого відповідають типовому договору. Відповідно до частини 6\~статті 25 Закону України «Про теплопостачання»\~у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії, заборгованість стягується в судовому порядку. Відповідно до вимог статті 67 Житлового кодексу України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Правилами користування тепловою енергією, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 3 жовтня 2007 р. № 1198, встановлено, що споживач теплової енергії зобов`язаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію. КП «Харківські теплові мережі» по відношенню до відповідачів, як споживачів послуг являється виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Відповідно до п. 37 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 830: «Споживач не звільняється від оплати послуги за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (на іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб». Відповідно до\~п.\~6\~ч.\~1\~ст.\~7\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» споживач\~має право\~на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг. Відповідно до ст. ст. 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості. Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Частиною 1 ст. 68 ЖК України визначено, що наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. За приписами ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] та є споживачами послуг з теплопостачання, облік нарахувань та оплат за які здійснюються за абонентським особовим рахунком № [NUMBER] . Позивач надає відповідачам послуги з централізованого теплопостачання. Згідно зі\~ст. 66 ЖК України\~плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири (одноквартирного будинку). Як вбачається з договору про поділ майна подружжя від 13.05.2016 посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] [PERSON] та [PERSON] на праві часткової власності по 1/2 частині належить квартира за адресою: [ADDRESS] . Як свідчать матеріали справи, питання щодо поділу особового рахунку сторонами не визначалось. Відповідно до правового висновку Верховного Суду, наданого у постанові від 09.09.2020 по справі №751/1560/19, питання поділу особового рахунку вирішується шляхом звернення особи із письмовою заявою про вказане до відповідного житлового органу з додатком про підтвердження права власності особи на частину квартири. Верховним Судом у постанові від 20.01.2020 по справі №711/8946/18 наголошено, що відкриття окремих особових рахунків на кожного із співвласників можливе лише після виділення часток кожного із співвласників або встановлення порядку користування спірною квартирою, оскільки для відкриття окремих особових рахунків має бути зазначено, яка площа приміщення виділяється особі в користування і яка площа залишається в спільному користуванні. Згідно з п. 10 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинкових територій, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 №572\~(з наступними змінами) . Мешканці квартири, житлового приміщення у гуртожитку, в яких проживає два і більше співвласники, наймачі (орендарі): мають рівні\~ права\~ на\~користування підсобними\~приміщеннями і\~ обладнанням; можуть обирати відповідальну за виконання встановлених правил особу; встановлюють за узгодженням порядок використання підсобних приміщень, а також черговість їх прибирання; розподіляють за\~ узгодженням\~ загальні\~ витрати\~ \~на \~ оплату\~житлово-комунальних\~та інших\~послуг.\~ \~ \~ За\~ умови\~ відсутності\~поквартирного (покімнатного)\~обліку та\~ відсутності\~ згоди\~між мешканцями\~квартири,\~житлового приміщення\~у гуртожитку\~ щодо\~ оплати\~житлово-комунальних\~та інших\~послуг плата\~розподіляється: за\~електроенергію при\~ загальному\~ лічильнику\~ -\~ пропорційно\~ потужності\~ \~ \~побутового \~ \~електричного \~ \~обладнання \~ \~кожного співвласника,\~наймача (орендаря);\~ за\~ \~газ,\~ \~водопостачання \~ та\~ \~водовідведення,\~ освітлення\~підсобних \~приміщень \~-\~ за\~ чисельністю\~ зареєстрованих\~ осіб,\~що проживають\~ у\~квартирі,\~житловому приміщенні\~у гуртожитку; за послуги з централізованого опалення, з утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій - за встановленими тарифами відповідно до опалюваної та загальної площі приміщення, яким користується власник, співвласник, наймач (орендар). З вищенаведеного вбачається, що відкриття окремих особових рахунків на кожного із співвласників можливе лише після визначення порядку користування квартирою, тобто визначення конкретної житлової площі, якою користується кожен із співвласників та визначення площі приміщень, що перебувають у спільному користуванні. Судом встановлено, що порядок користування квартирою [ADDRESS] не визначався. Як встановлено в судовому засіданні, заяв про розділення особистого рахунку до КП «ХТМ» не надходило, судових рішень з цього приводу також не було. Відповідачі не довели зворотного. Отже, не вирішено питання виділення в індивідуальне користування відповідачам конкретної житлової площі, яка повинна підлягати оплаті за самостійним особовим рахунком, та не визначено площу приміщень, що залишаються у спільному користуванні. Відповідно до ст. 319 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном, власність зобов`язує. Таким чином, з урахуванням положень\~статті 319 ЦК України, в силу належності квартири на праві спільної часткової власності, кожен із співвласників має нести відповідальність відповідно до своєї частки у спільному майні, оскільки іншої домовленості між співвласниками щодо утримання квартири не встановлено, доказів визначення уповноваженого власника квартири не надано. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст.\~316, частин 1, 2\~ст.\~317 Цивільного кодексу України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частинами 1, 2\~ст. 355 Цивільного кодексу України\~передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно ч.1\~ст. 356 Цивільного кодексу України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Статтею 358 Цивільного кодексу України\~передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Стаття 360 Цивільного кодексу України\~передбачає, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Враховуючи, що доказів, що відкрито окремі особові рахунки на кожного з відповідачів, матеріали справи не містять, а тому покладається солідарний обов`язок на відповідачів. В обґрунтування розміру позовних вимог позивачем надано розрахунки на суму 52110,72 грн. заборгованість за надані послуги, що утворилась за період з квітня 2017 року по 31 січня 2022 року. За приписами ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). КП "Харківські теплові мережі" здійснило подачу теплової енергії відповідачам по о/р № [NUMBER] в повному обсязі. Разом з цим, відповідачі подали заяву, в якій просили застосувати строки позовної давності до вимог КП «Харківські теплові мережі» про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання. Крім того, представник КП «Харківські теплові мережі» у поясненнях по справі просив застосувати продовження строку позовної давності в зв`язку із ведення карантину на всій території України. Стосовно позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ч.ч. 3,4,5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц зроблено висновок, що сплив позовної давності, про застосування якої було заявлено стороною у справі, є самостійною підставою для відмови в позові. Для правильного застосування частини першої статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 385/321/20 наголошував на тому, що перебіг позовної давності починається з моменту, коли у особи виникло право на подання позову у матеріально-правовому аспекті. Мається на увазі таке подання позову, з яким пов`язується судовий захист права або здійснення примусу до дотримання норм права. Перебіг позовної давності пов`язується з моментом, коли право позивача порушено і таке порушення не усувається. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2"\~(зі змінами) було запроваджено карантин на всій території України з 12 березня 2020 року. У подальшому термін дії карантину продовжувався постановами Кабінету Міністрів України. Тобто, Закон установлює, що: "під час дії карантину, строки, визначені\~статтею 257 ЦК України\~продовжуються на строк дії такого карантину". З цього слідує, що у разі закінчення процесуального строку, який припадає на період дії карантину, такий строк продовжується до закінчення дії карантину. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» 540-IX від 30 березня 2020 року розділ "Прикінцеві та перехідні положення "Цивільного кодексу України доповнено, зокрема п. 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Вказаний Закон набрав законної сили з 02 квітня 2020 року. Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, суд дійшов висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК\~України\~щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями\~257,\~258,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього\~Кодексу, підлягає застосуванню. Крім того, пунктом 19 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259,362,559,681,\~728,\~786,\~1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Водночас,\~Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 №64/202, затвердженим\~Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. Надалі строк дії воєнного стану в Україні продовжувався і на дату ухвалення рішення у цій справі в Україні діє воєнний стан. Таким чином, з огляду на приписи статей 256, 257 ЦК України, на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12 березня 2020 року, на набрання чинності Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину - 02 квітня 2020 року, пункти 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, а також на встановлені судом обставини, а саме, дату звернення КП «Харківські теплові мережі» із даною позовною заявою 28.09.2023 року та період нарахування останнім заборгованості, що становить з 02.04.2017 року по 31.01.2022 року, трирічний строк позовної давності позивачем не пропущено. Як вбачається з матеріалів справи, КП «Харківські теплові мережі» звернувся до суду з вказаним позовом 28.09.2023 року, тобто у межах трирічного строку давності та з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" із відповідачів підлягає стягненню заборгованість за період з 02.04.2017 року по 31.01.2022 року, в межах позовних вимог, розмір якої становить 52110,72 грн. Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи викладене, суд вважає, що з відповідачів підлягає солідарному стягненню на користь позивача сума заборгованості за надані послуги з теплопостачання та гарячу воду в межах строку позовної давності та позовних вимог за період з 02.04.2017 року по 31.01.2022 року в розмірі 52110,72 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК України). Матеріали справи\~свідчать,\~що відповідачі\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , та є споживачами послуг з теплопостачання, які надає КП «ХТМ». За вказаною адресою КП «ХТМ» відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на ім`я відповідача [PERSON] . Враховуючи, що відповідачі належним чином зобов`язання щодо оплати комунальних послуг не виконали, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачів на користь КП "Харківські теплові мережі" заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячої води. За приписами ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, окрім іншого, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням задоволення позовних вимог КП «ХТМ», здійснюючи розподіл судових витрат у справі, що розглядається, суд вважає можливим відшкодувати позивачу понесені судові витрати зі сплати судового збору з відповідачів на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» у розмірі 2684,00 грн. Стосовно вимог про стягнення з позивача судових витрат з надання професійної правничої допомоги, суд зазначає наступне. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно частин 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд прийшов до висновку, що вимоги Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» про стягнення заборгованості за послуги на опалення та гарячу воду за період з 02.04.2017\~року по\~31.01.2022\~року у\~сумі 52110\~грн.\~72\~коп.підлягають задоволенню, таким чином вимоги про стягнення з Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» на користь [PERSON] судових витрат з надання професійної правничої допомоги у розмірі 3000,00 грн. задоволенню не підлягають. На підставі викладеного і

Outcome: approved