Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-11 00:00:00

До Дзержинського районного суду м. Харкова звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя згідно прохальної частини якого просив: 1) в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 4/5 частину автомобіля марки AUDI, модель А4, 2004 року випуску, червоного кольору, VIN-код [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] ; 2) в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 1/5 частину автомобіля марки AUDI, модель А4, 2004 року випуску, червоного кольору, VIN-код [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] ; 3) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію за 1/5 частки вартості автомобіля марки AUDI, модель А4, 2004 року випуску, червоного кольору, VIN-код [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , шляхом виплати вказаної суми з депозитного рахунку суду. 4) припинити право власності на 1/5 частину автомобіля марки AUDI, модель А4, 2004 року випуску, червоного кольору, VIN-код [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] [PERSON] . \~ \~ \~ \~В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що 03 серпня 2022 подружжя придбало спірний автомобіль. Спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини припинені. Право власності на автомобіль було зареєстровано за [PERSON] , яка продовжує ним користуватись на теперішній час. Позивач придбав автомобіль за 5000 дол. США. Вважає, що кошти, за які був придбаний автомобіль належали йому особисто (позивач отримував щомісячно додаткову винагороду як безпосередній учасник бойових дій), а відповідач надала лише для придбання автомобіля 1000 дол. США. Отже, з урахуванням розміру фактичного внеску сторін у придбанні спірного автомобіля, необхідно визначити частки у спільному майні на автомобіль наступним чином: 4/5 за позивачем та 1/5 за відповідачем. Оскільки автомобіль є неподільною річчю, яку неможна поділити без втрати її цільового призначення, то на підставі ст.365 ЦК України позивач вважає за можливе припинити право відповідача на частку у спільному майні та виплатити відповідачу грошову компенсацію у розмірі 1/5 частки вартості спірного автомобіля. \~ \~ \~ \~Відповідач своїм правом на надання відзиву не скористалась, надала докази в обгрунтування своїх заперечень проти позовних вимог. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 07.02.2023 клопотання позивача про забезпечення позову задоволено частково, заборонено вчиняти дії щодо відчуження майна - автомобілю марки AUDI, модель А4, 2004 року випуску, червоного кольору, VIN-код [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , який належить на праві власності [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП - [NUMBER] ). \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 10.04.2023 задоволено частково клопотання представника позивача про витребування доказів та задоволено частково клопотання відповідача про виклик свідків [PERSON] та [PERSON] . \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 14.03.2024 по цивільній справі №638/807/23 за позовною заявою\~\~ [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя призначено автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено Національному науковому центру "Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса". В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити з урахуванням вартості автомобіля, визначеної за результатом автотоварознавчої експертизи. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог. Зазначила, що підстав для припинення права власності на її частку немає, оскільки гроші надавалися в рівній частині як позивачем, так і відповідачем та зазначила, що вона пропанувала грошову компенсацію позивачу за його частку в праві власності на автомобіль в досдовому порядку, щоб залишити цей автомобіль у своїй власності, оскільки він нобхідний їй для користування у повсякденному житті. Половину суми грошових коштів, які були сплачені за автомобіль, вона вже віддала брату позивача, який повинен був передати позивачу, але останній відмовився їх отримувати. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідків, оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Зміївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), 31.03.2022 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за №64, прізвище дружини після одруження [PERSON] . Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.03.2023 шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , розірваний. Відповідно до листа Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській області від 18.04.2023 за вих. №31/20/20-195 право власності на транспортний засіб марки марки AUDI, модель А4, 2004 року випуску, червоного кольору, VIN-код [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , зареєстровано на [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №6350/2022/3311088 від 03.08.2022, в якому вказана вартість - 49 000,00 грн. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , власником транспортного засобу AUDI, модель А4, 2004 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , з 03.08.2022 року є [PERSON] . Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном. Розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості. Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У статті 60 Сімейного кодексу України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 Цивільного кодексу України. Згідно з частиною першою статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Частина четверта статті 65 Сімейного кодексу України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. За змістом статті 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Статтею 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частинами першою та другою статті 70 Сімейного кодексу України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц (провадження № 61-2446св18), від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц (провадження № 61-8518св18). Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 Цивільного кодексу України. Оскільки судом достеменно встановлено, що автомобіль транспортного засобу AUDI, модель А4, 2004 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] було придбано 03.08.2022 року, тобто під час перебування з [PERSON] у шлюбі, який розірвано рішенням суду лише 14.03.2023 року, а тому спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, отже поділ майна перше за все необхідно вирішувати з дотриманням вимог 69-72 СК України та статтею 372 Цивільного кодексу України. При встановленні обставин, які мають істотне значення при поділі спірного майна, що є об`єктом спільної сумісної власності, судом досліджувались докази, надані сторонами в обгрунтування своїх позицій щодо заявлених позовних вимог. Так судом досліджувались докази про доходи позивача та відповідача. Згідно копії довідки військової частини [NUMBER] про доходи, [PERSON] отримав дохід за період з 01.01.2022 по 27.12.2022 заробітної плати у сумі 181 885,66 грн. та інших виплат у сумі 970 889,98 грн. Відповідно до довідки Управління ОКМС Дергачівської міської ради від 04.04.2023 [PERSON] отримала дохід за період з січня 2021 по грудень 2021 у розмірі 133496,50 грн. Відповідно до довідки Управління ОКМС Дергачівської міської ради від 09.02.2023 [PERSON] отримала дохід за період з січня 2022 по грудень 2022 у розмірі 95 070,91 грн. Таким чином з досліджених судом доказів вбачається, спірне майно було набуто під час перебування сторонами у шлюбі, коли кожен з них отримував дохід, тобто мав джерела отримання грошових коштів, які могли покрити витрати на покупку автомобіля в рівних частках. Крім того, судом досліджувалась, розписка від 07.12.2022, оригінал якої був оглянутий судом в судовому засіданні. З розписки вбачається, що [PERSON] отримав кошти у розмірі 2250 дол. США від [PERSON] для [PERSON] за транспортний засіб AUDI, модель А4, державний номерний знак [NUMBER] . Також, у судовому засіданні було допитано свідка [PERSON] , який підтвердив, що дійсно отримав від [PERSON] грошові кошти у сумі 2250 дол.США, які вона надала для передачі [PERSON] , його брату, проте, додзвонитися брату він не зміг і кошти не передав, а потім [PERSON] відмовився їх забирати. Допитанй у судовому засіданні [PERSON] пояснив, що дозвіл на отримання грошових коштів від [PERSON] за спірний автомобіль своєму брату він не давав. Також, підтвердив, що дійсно автомобіль був куплений за ціну у розмірі 5000 дол.США. Більша частина грошових коштів є його особистими коштами, які він отримував під час несення військової служби, а також отримував кошти з інших джерел. [PERSON] вносила кошти в частині значно меншій ніж він. Отримати грошові кошти від [PERSON] , які були передані йому через його брата, [PERSON] категорично відмовився. Отже, з досліджених судом доказів та встановлених обставин, суд дійшов висновку, що презумпція поширення правового режиму спільного сумісного майна на спірний автомобіль позивачем не спростована. Належних та достатніх доказів, які б свідчили про наявність підстав для відступу від засад рівності часток подружжя за обставин, які встановлені під час розгляду справи, позивачем не надано, тому в частині позовних вимог щодо поділу спільного майна подружжя позов підлягає частковому задоволенню, а саме необхідно визнати право власності на 1/2 частку автомобіля AUDI, модель А4, державний номерний знак [NUMBER] , за [PERSON] та визнати право власності на 1/2 частку вказаного автомобіля за [PERSON] .. Згідно з висновком експерта №3056 за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи, складеного 21.06.2024, ринкова вартість автомобіля AUDI, модель А4, державний номерний знак [NUMBER] , 2004 року випуску, номер кузова [NUMBER] на момент проведення експертизи становить 159 801,15 грн.. У пункті 25 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя зазначено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права пільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. Позивач звернувся з позовними вимогами про поділ майна подружжя і просив в порядку поділу стягнути з нього на користь [PERSON] грошову компенсацію за 1/5 частки вартості автомобіля шляхом виплати вказаної суми з депозитного рахунку суду та припинити право власності [PERSON] на 1/5 частки спірного майна, посилаючись прицьому на норму статті 365 ЦК Укарїни. В судовому засіданні представник позивача уточнив, що при стягненні під вартістю автомобіля необхідно вважати ринкову вартість,яка встановлена автотоварознавчою експертизою під час розгляду справи. Нормами статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Як зазначено в пункті 44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі №209/3085/20 приписи частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України і статті 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК Украйни) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні. Отже, з урахуванням норм Цивільного кодексу України та висновків Великої Палати Верховного Суду можна дійти висновку, що ст. 365 ЦК України застосовується разом з статтею 71 СК України у випадку, коли спростовується презумпція рівності часток у праві спільної сумісної власності подружжя і та частка, яка підлягає компенсації, є незначною, а також коли припинення права власності на таку частку не завдасть істотної шкоди іншому подружжю. В судовому засіданні [PERSON] заперечувала щодо обраного стороною позивача способу поділу спільного майна та зазначила, що не бажає отримувати грошову компенсацію від позивача. Також пояснила, що і надалі бажає користуватись спірним майном та залишити його у своїй власності, для чого зі свого боку зробила необхідні дії для врегулювання спору в досудовому порядку. Таким чином, на думку суду стаття 365 ЦК України та частини 4, 5 ст. 71 СК України не можуть бути застосовані, оскільки презумпція рівності часток під час розгляду справи не спростована (частку не можна вважати незначною), та припинення права власності на частку відповідача завдасть істотної шкоди інтересам останнього. З урахуванням вищезазначеного, позовні вимоги в частині стягнення грошової компенсації за частку та припинення право власності на неї задоволенню не підлягають, оскільки сторони не погодили порядок поділу спірного автомобіля AUDI, модель А4, державний номерний знак [NUMBER] , а частки в цьому об`єкті права спільної сумісної власності подружжя є рівними, згоди [PERSON] на присудження їй грошової компенсації відповідно до приписів частини четвертої статті 71 СК України не надавала. Аналогічних висновків дішов Верховного Суду України у своїй постанові від 18.01.2017 у справі №6-2565цс16 та у постанові від 16.06.2021 у справі №559/609/15. Також, Велика Палата Верховного суду у своїй постанові від 08.02.2022 у справі №209/3085/20 дійшла висновку, що неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Позивач [PERSON] є військовослужбовцем, а тому звільнений від спати судового збору на підставі п.12 ст.5 ЗУ "Про судовий збір". Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позовної заяви до суду на підставі п.12 ч.5 Закону України Про судовий збір (від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків), а тому суд дійшов висновку, що судовий збір слід стягнути з відповідача в користь держави (у відповідності до ч.6 ст.141 ЦПК України) у розмірі 1211,20 грн.. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: partial