Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-22 00:00:00

Оноківська сільська рада, як орган опіки та піклування, звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , про позбавлення батьківських прав відносно дитини [PERSON] . Позов мотивований тим, що на обліку служби у справах дітей Оноківської сільської ради Ужгородського району перебуває неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , як дитина, яка залишилися без батьківського піклування. Вказано, що наказом служби у справах дітей Оноківської сільської ради №4 від 01.12.2023 року «Про тимчасове влаштування неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в сім`ю родичів», неповнолітнього [PERSON] було влаштовано в сім`ю рідної тітки [PERSON] , [INFO] . Сілький голова вказує, що 21.06.2008 року між гр. [PERSON] , [INFO] та гр. [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Артемівську Артемівського міськрайонного управління юстиції 21.06.2008 року за актовим записом №209. Зазначає, що заочним рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18.04.2017 року по справі №219/737/17 шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. В ході візиту комісії за адресою місця проживання неповнолітнього [PERSON] , було встановлено, що житловий будинок складається із коридору, кухні, ванної кімнати та житлової кімнати, умови проживання задовільні, в будинку чисто та охайно, наявні необхідні меблі та побутова техніка для проживання, наявне -енерго та -водопостачання, санітарно-гігієнічні норми в задовільному стані, для виховання та розвитку дитини створено всі належні умови, наявне окреме місце для сну та навчання. Під час візиту комісії вдома була гр. [PERSON] , яка є тіткою неповнолітнього [PERSON] , та [PERSON] . Зі слів гр. [PERSON] , її сестра (мати дитини) [PERSON] , розлучилася із чоловіком (батьком дитини) [PERSON] , після чого поїхала на заробітки в росію. Свого сина [PERSON] залишила проживати із нею. Після початку повномасштабного вторгнення росії на територію України, вони разом із [PERSON] евакуювалися в Закарпатську область. Спочатку проживали в м. Ужгород, а згодом переїхали проживати в с. Кам`яниця Ужгородського району. Із матір`ю дитини спілкується тільки по телефону, приїхати за сином вона змоги не має, з батьком ні вона, ні [PERSON] не підтримує жодних контактів. Неповнолітній [PERSON] розповів, що у нього ще є два рідні брати, а саме: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Після розлучення батьки їх віддали проживати до родичів в Житомирську область. Посилаючись на викладене, просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , щодо їх неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів її доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого законом на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви та до досягнення ним повноліття. Представник позивача не скористалася правом на участь у судовому засіданні та подала заяву, згідно з якою просить провести розгляд справи без її участі та задоволити позов. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] також не скористалися правом на участь у судовому засіданні, про причини неявки не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлялися нележним чином, заяв, клопотань процесуального характеру, заперечень чи відзив на позов не подавали. Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18.04.2017 року розірвано. Також з оглянутого виконавчого листа №219/704/17, номер провадження 2/219/52/2018, виданого Артемівським міськрайонним судом Донецької області від 26.03.2018 року вбачається, що із [PERSON] , [INFO] , стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/2 частини заробітку, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 01.02.2017 року і до досягнення дітьми повноліття. Так, відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданного виконавчим комітетом Никифорівської сільської ради Артемівського району Донецької області, [PERSON] народився [INFO] , та його батьками записані [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до Висновку про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав №1023/03-23 від 08.05.2024 року, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Більше того, відповідно до Висновку про доцільність позбавлення батьківських прав №109-04/02 від 08.02.2023 року, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , відносно їх неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці…». Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватись з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини є підставою, передбаченою п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України для позбавлення батьківських прав. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення поновлення батьківських прав", особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення від виконання батьківських обов`язків має місце тоді, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовими рішеннями, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Судом встановлено, що відповідачі вихованням дитини не займаються, не виявляють інтересу до його життя, останній проживає разом з тіткою [PERSON] , [INFO] , яка забезпечує нормальні умови для життя та розвитку дитини. Таким чином, суд вважає, що з боку відповідачів мала місце винна поведінка, яка проявилась у свідомому ухиленні ними від виконання своїх батьківських обов`язків відносно їхнього неповнолітнього сина [PERSON] , а тому з урахуванням наданого Висновку про доцільність позбавлення батьківських прав №1023/03-23 від 08.05.2024, суд приходить до переконання, що відповідачів [PERSON] та [PERSON] слід позбавити батьківських прав відносно їх сина [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, за приписами ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Позивачем ставиться вимога про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів її доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого законом на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви та до досягнення ним повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Зі ст. 182 СК України слідує, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оцінюючи надані по справі докази, суд дійшов до висновку, що відповідач [PERSON] зобов`язана нести витрати на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів її доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого законом на дитину відповідного віку щомісячно, до досягнення ним повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Виходячи з наведеного, такий підлягає стягненню з відповідачів на користь держави.

Outcome: approved