Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-11 00:00:00

[PERSON] , 04 серпня 2021 року звернулася до суду із позовом до [PERSON] , та просить стягнути з відповідача на користь [PERSON] заборгованість за договорами позики від 31.10.2019 та 31.10.2020 у розмірі 3800,00 доларів США, а також суму сплаченого судового збору. Свою вимогу мотивувала тим, що 31 жовтня 2019 року [PERSON] надала в борг за договором позики [PERSON] 3000,00 доларів США з щомісячним погашенням процентів у сумі 100,00 доларів США. Зазначила, що впродовж листопада, грудня 2019 року та січня, лютого 2020 року відповідач сплатила їй 400,00 доларів США у якості процентів, але надалі відмовилася від виконання своїх боргових обов`язків та перестала виплачувати їй щомісячно проценти. 31 жовтня 2020 року у зв`язку з невиконанням своїх зобов`язань щодо місячної сплати процентів власноруч склала ще одну розписку, вже на загальну суму 3800,00 доларів США, та [PERSON] зобов`язалась відати грошові кошти в сумі 3800,00 доларів США в травні 2021 року. На даний час, відповідач не повернула грошові кошти позивачу, тому вона вимушена звернутися до суду з вказаним позовом. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про судове засідання була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила, проте враховуючи пояснення судового засідання, яке відбулось 27 лютого 2024 року, [PERSON] не заперечувала, щодо заборгованості та написання власноручно розписки, позовні вимоги визнала частково, готова виплатити позивачу заборгованість в розмірі 3000,00 доларів США. Крім того, пояснювала, що не мала можливості виплатити вчасно грошові кошти позивачу, так як померли її близькі люди та вона здійснювала похороні обряди та сама хворіла, про що надала копії свідоцтв про смерть виписний епікриз. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Згідно з вимогами ч. 1 ст.\~2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст.\~4\~ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з вимогами ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 3 ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 31 жовтня 2019 року між [PERSON] до [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] отримала позику у розмірі 3000,00 доларів США з щомісячним погашенням процентів у сумі 100,00 доларів США, що підтверджується власноруч написаною розпискою від 31.10.2019. Крім того, 31 жовтня 2020 року [PERSON] зобов`язалась відати [PERSON] 3800,00 доларів США в травні 2021 року, що підтверджується власноруч написаною розпискою від 31.10.2020. У вказаний строк [PERSON] борг не повернула, ухиляється від виконання зобов`язання. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст.\~509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають у тому числі з договорів. Згідно до вимог ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, ст. 1046 ЦК України. Частина 2 ст.\~1047\~ЦК України передбачає, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки . Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. За договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором ч. 1 ст. 1049 ЦК України. Враховуючи те, що в наданих суду копіях розписок прямо зазначено про отримання 31 жовтня 2019 року відповідачем [PERSON] грошових коштів від позивача [PERSON] в сумі 3000,00 доларів США з умовою щомісячного погашення процентів у сумі 100,00 доларів США, а також про те, що відповідач [PERSON] зобов`язалась відати грошові кошти в сумі 3800,00 доларів США в травні 2021 року та належним чином вказане зобов`язання не виконано, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд стягує на користь позивача витрати, пов`язані зі сплатою нею судового збору за подачу позову\~в розмірі 1019,04\~грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved