Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача АТ «Акцент-Банк» та просить суд стягнути з відповідача в рахунок моральної шкоди 55\~000,00 грн., посилаючись на заподіяння їй моральної шкоди в результаті протизаконних дій керівництва відповідача протягом 2021-2024 років, внаслідок чого суттєво погіршилося її здоров`я та вона була позбавлена можливості їх реалізації. В обґрунтування вимог позивачем зазначено, що 10.01.2021 невідомими їй особами було здійснено несанкціоноване зняття коштів з її кредитної картки, після чого вона негайно, 11.01.2021 звернулась до відділення банку з відповідною заявою. Однак керівництво банку почало вимагати від неї погашення боргу, укладення договору реструктуризації неіснуючого боргу, а отже вона постійно піддавалася психологічному тиску зі сторони відповідача. При чому банк спочатку повідомив її про визнання договору шахрайським і недійсним. А через 2,5 місяця відмовився від свого ж рішення, посилаючись на збій програми. Вона звернулась до суду з відповідним позовом про захист прав споживачів та зобов`язання вчинення дій та рішенням суду від 12.02.2024 у справі № 211/4955/23, залишеного без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 14.05.2024, її вимоги було задоволено. Спроби банку оскаржити її позов в суді апеляційної інстанції є грубим порушенням норм законодавства і тлумачення судової практики, їх свідоме спотворення, безпідставне тлумачення на користь своєї помилкової позиції. Її, як боржника. внесли безпідставно за ініціативою банку, до реєстру боржників Бюро кредитних історій, що позбавило її можливості купувати товари в кредит протягом 2021-2024 р.р., також незаконно передали її особисті дані та її чоловіка [PERSON] в колекторську організацію, їм постійно телефонували колектори з погрозами, у тому числі надіслати додому виїзну групу з метою вилучення майна. Такі протизаконні дії керівництва банку доставляло їй значні моральні страждання та вводило в стресовий стан, що негативно відбивається на її фізичному та моральному стані. Відповідачем безпідставно було збільшено кредитні ліміти на її картці без її повідомлення, що суперечить існуючій банківській практиці, у результаті вказаний дій відповідача у 2021 році на нервовому ґрунті та у зв`язку з постійними стресами від дзвінків колекторів, у неї відбулося загострення хронічного захворювання щитовидної залози, що вимагало термінового хірургічного втручання та було зроблено у травні 2021 року. Зазначила, що вказаний позов пов`язаний безпосередньо з порушенням її прав, оскільки раніше її позов було задоволено рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу від 12.02.2024 у справі № 211/4955/23, тому на підставі ст. 23 ЦПК України, просить вимоги задовольнити. Ухвалою суду від 07 червня 2024 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] звернулася до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності, на вимогах наполягає. Представник відповідача АТ «Акцент-Банк» звернулась до суду з відзивом на позов, відповідно до якого просить розгляд справи здійснювати за відсутності представника АТ «А-Банк». В обґрунтування відзиву на позов зазначено, що у даній справі потрібно виходити в першу чергу з того, що між сторонами наявні договірні відносини і згідно умов кредитного договору стягнення моральної шкоди не передбачено, про що також зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц. Відшкодування моральної шкоди жодним договором між сторонами не передбачено. Стосовно медичних документів наданих позивачкою, то вони жодним чином не підтверджують виникнення вказаних захворювань з вини банку. Так, у виписці, наданою позивачкою чітко зазначено, що вона повідомила лікаря про те, що хворіє на цю хворобу близько 11 років, періодично не лікувалася та не обстежувалась і допустила її загострення. Тому просить відмовити у задоволенні вимог. В заяві ( на відзив ) [PERSON] вважала відзив таким?що не обргунтований та просила задовільнити позов. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Як встановлено\~судом та\~підтверджується письмовими\~доказами,\~рішенням Довгинцівського\~районного суду\~міста Кривого\~Рогу Дніпропетровської\~області від\~12\~лютого 2024\~року у\~справі №\~211/4955/23\~(провадження\~№ 2/211/336/24)\~позов [PERSON] \~до Акціонерного товариства «Акцент Банк» про захист прав споживачів та зобов`язання вчинити дії, задоволено. Зобов`язано Акціонерне товариство «Акцент-Банк» провести перерахунок заборгованості [PERSON] у зв`язку із несанкціонованими операціями 10.01.2021, шляхом зменшення тіла кредиту на суму 21\~040,00 грн. Зобов`язано Акціонерне товариство «Акцент-Банк» провести перерахунок заборгованості [PERSON] за період з 01.01.2021 до 03.08.2023 нарахованих банком відсотків за користування кредитними коштами на заборгованість в частині операцій від 10.01.2021, на суму 21\~040,00 грн. в рахунок погашення тіла кредиту. Згідно встановлених у цій справі обставин, АТ «Акцент-Банк» було надано заяву, в якій повідомлено, що банком було проведене службове розслідування щодо аналізів операцій по карткам клієнтів та логувань, відносно ймовірної групи осіб одним з постраждалих клієнтів банку є [PERSON] . При проведенні перевірки пристроїв, що використовувалися при операціях клієнта, що звертався до банку, було отримано список клієнтів ( з пробами логувань на них), серед яких є клієнт [PERSON] . В зв`язку з перевіркою пристроїв та логувань була встановлена ймовірна вищезгадана група шахраїв, яка використовувала дублікати сім карт клієнтів, в тому числі і [PERSON] . У вказаній справі № 211/4955/23 відповідач не довів того, що [PERSON] втрачала та/або сприяв незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Натомість надано заяву щодо службового розслідування та виявлено групу шахраїв, які використовували дублікати сім карт клієнтів, в тому числі і [PERSON] . Суд також при розгляді справи № 211/4955/23 врахував звернення позивача до банку про скасування спірної транзакції, а так само її звернення до правоохоронних органів з приводу вчинених стосовно неї шахрайських дій. Наведені обставини у сукупності свідчили про те, що у позивача була дійсно відсутня воля на вчинення такого перерахування, а банком не спростовано факту звернення з вимогою про скасування цієї транзакції. Ураховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, суд також при винесенні рішення у справі № 211/4955/23 виходив з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними». Відповідно до частини першої статті 4\~ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі\~статтею 15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Частиною першою статті 23\~ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб (абзац перший частини третьої\~статті 23 ЦК України\~у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (абзац другий зазначеної частини). Під моральною шкодою потрібно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, потрібні для відновлення попереднього стану. Водночас суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) та в постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 755/3509/18 (провадження № 61-17721св19) зроблено висновки про те, що, за загальним правилом, зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. Одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно. Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як в договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин). Виходячи з приписів статей\~16\~і\~23 ЦК України\~та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її завдання - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних приписів цивільного законодавства. Статті 4 та 22 Закону № 1023-ХІІ\~прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Вирішуючи спір щодо відшкодування моральної шкоди за порушення споживчого договору, суди мають враховувати, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23\~ЦК України і статей 4 та 22 Закону № 1023-ХІІ\~навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено. Тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2022 року у справі № 569/20510/19 (провадження № 61-13787св20)). Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21). У цій справі, що розглядається, позивач [PERSON] не довела обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, зокрема те, що їй було завдано таку шкоду, не обґрунтувала її розмір й причинний зв`язок між шкодою й діями відповідача, при цьому судом не встановлено винних дій відповідача. Надані до суду листи АТ «А-Банк» носять роз`яснювальний інформаційний характер. Доводи, викладені позивачем у тексті позовної заяви щодо неправомірний дій відповідача (погроз, телефонних дзвінків колекторів, неможливості оформлення кредитів у зв`язку з неправомірними діями відповідача, тощо), не підтверджені належними та допустимими доказами у справі. Згідно наданої до суду позивачем в якості доказу виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 11343, [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні у період з 24.05.2021 по 28.05.2021, з її слів лікарю, вона хворіє протягом 11 років, періодично не лікувалась та не обстежувалась, у 2021 році почала відмічати ламкість зубів. При контрольному УЗД ЩЗ та гормонів ПЩЗ виявлено збільшення вузлів та діагностовано первинний гіперпаратиреоз. 25.05.2021 було проведено операцію. Наявність тривалої хвороби [PERSON] та її загострення (при цьому згідно тексту виписки позивач періодично не лікувалась та не обстежувалась) не можуть бути підставою для відшкодування моральної шкоди за відсутності причинно-наслідкового зв`язку. При цьому лише наявність рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.02.2024 у справі № 211/4955/23 не може бути єдиною й безумовною підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки доведенню підлягають не лише факт порушення, але і факт завдання\~такими діями\~чи бездіяльністю\~моральної шкоди. Втім, [PERSON] належних та допустимих доказів завдання їй моральної шкоди внаслідок протиправної бездіяльності та дій відповідача в частині обставин, що були предметом розгляду судом у справі №211/4955/23, не надала, зокрема не довела причинно-наслідкового зв`язку між лікуванням і операціями, які вона перенесла та діями відповідача. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 10 серпня 2023 року у справі № 372/2214/21 (провадження № 61-4472св23). Ураховуючи, що цивільне судочинство згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, беручи до уваги, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження , суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач положеннями статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнена від сплати судового збору, у задоволенні вимог відмовлено, він підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed