Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-19 00:00:00

Позивач звернувся до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з вказаним вище позовом, який мотивований тим, зокрема, що 25.04.2008 між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №11340671000. Відповідно до умов вказаного договору відповідач отримала кредит в сумі 20000,00 доларів США. 12.12.2011 було укладено договір факторингу № 1 про відступлення прав вимог, відповідно до умов якого ПАТ «УкрСиббанк» передає, а ТОВ «Кей-колект» набуває право вимагати від боржника реального та належного виконання зобов`язання за кредитним договором від 25.04.2008. У зв`язку з неналежним виконання умов договору банк звернувся до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з позовом про стягнення заборгованості та рішенням суду від 23.11.2010 у справі №2-910/2010 позов було задоволено та стягнуто з відповідача заборгованість в розмірі 21460 доларів США 50 центів, що в еквіваленті становить 147899,04 грн. позовних вимог банку та стягнуто солідарно із відповідачів на користь позивача 267788,01 грн. Ухвалою суду від 22.08.2012 замінено сторону стягувача з ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «Кей-колект». 02.07.2020 ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області було видано дублікати виконавчих документів №2-910/10 та поновлено позивачу строк для пред`явлення до виконання дублікатів виконавчих документів. З дня ухвалення рішення суду заборгованість відповідачем не погашена, а тому позивач звернувся до суду з позовом про стягнення 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання з моменту порушення грошового зобов`язання, підтвердженого судовим рішенням, за період з 01.08.2017 по 23.02.2022, у розмірі 115684,16 грн. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 08.04.2024 позов залишено без руху та надано позивачу строк 10 днів для усунення недоліків. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 25.04.2024 відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечував. Позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання не з`явилась. Про час та місце проведення судового засідання повідомлялась завчасно та належним чином за останнім відомим зареєстрованим місцем проживанням, а також шляхом розміщення оголошення про виклик особи на офіційному веб-сайті Судової влади України. Враховуючи зазначені обставини суд, зважаючи на зміст заяви позивача, ухвалою від 20.09.2024 вирішив провести заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів, відповідно до положень ст. 280-281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані позивачем докази, суд приходить до такого висновку. 25.04.2008 між АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №11340671000, за умовами якого відповідача отримала грошові кошти в сумі 20000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 14,00% річних (а.с.10-13). Встановлено, що рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 23.11.2010 у справі 2-910/2010 з відповідача на користь ПАТ Укрсиббанк заборгованість за кредитним договором № 11340671000 від 25.04.2008 у розмірі 170346,00 грн. Рішення суду набрало законної сили 04.12.2010 (а.с.58-59). Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 22.08.2012 у справі 2-910/10 постановлено замінити стягувача ПАТ «Укрсиббанк» у виконавчому провадженні відкритому в цивільній справі №2-10/10 за позовом ПАТ «Укрсиббанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту іншою особою ТОВ «Кей-колект» (а.с.60). Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 02.07.2020 у справі №2-910/10 постановлено видати дублікат виконавчих документів №2-910/10, виданих 07.10.2010 Могилів-Подільським міськрайонним судом Вінницької області про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованості за кредитним договором №11340671000 від 25.04.2008, а також поновлено ТОВ «Кей-колект» строк для пред`явлення до виконання вказаних дублікатів виконавчих документів а.с.(61-62). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У позовній заяві представник позивача зазначає, що на даний час рішення суду, яке пред`явлено до виконання, не виконано. Відповідно до положень\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України\~визначається, що зобов`язання повинні бути виконанні у встановлений строк його виконання. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Згідно зі\~статтею 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями\~статті 611 цього Кодексу\~передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У\~статті 625 ЦК України\~визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний правовий висновок висловлено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц. При цьому у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані\~Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). Також Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, за яким дія\~статті 625 ЦК України\~поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята\~статті 11 ЦК України\~не дає підстав для застосування положень\~статті 625 ЦК України\~у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. Отже, положення\~статті 625 ЦК України\~передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати із деліктного зобов`язання та рішення суду. Наявність судового рішення про стягнення суми боргу, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених\~статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). У правовідносинах з неналежного виконання грошового зобов`язання права та інтереси кредитора забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі за № 127/15672/16-ц вказала, що, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених\~статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18) зазначено, що за змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. За частинами 1, 2, 4\~статті 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. За ч. 1\~ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1\~ст. 80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша\~статті 81 ЦПК України). Згідно зі\~статтею 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголосила на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначила, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. У постанові Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі № 645/5557/16-ц міститься висновок, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Звернувшись до суду із вказаним позовом на підставі частини 2\~статті 625 ЦК України, позивач посилається на те, що у зв`язку з набуттям права вимоги до відповідача, він має право на стягнення 3% річних та інфляційних витрат за невиконання судового рішення за період з 01.08.2017 по 23.02.2022. Як слідує з\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Отже, 3 % річних, починаючи включно з 24 лютого 2022 року, та інфляційні втрати, починаючи включно з березня 2022 року, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування,\~не підлягають стягненню з позичальника на користь позикодавця. З надано до суду розрахунку, період прострочення грошового зобов`язання за рішенням суду становить з 01.08.2017 до 23.02.2022 3% річних складають 115\~684,16 грн., що відповідає вимогам чинного законодавства (а.с.9). На підтвердження факту невиконання відповідачем [PERSON] рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 23.11.2010, станом на день пред`явлення до суду даного позову, позивач надав до суду довідку ТОВ «Кей-колект» №23/07/2024/734741/1 від 23.07.2024 зміст якої фактично дублює зміст позову. Крім того, згідно наявною в матеріалах справи інформації про виконавче провадження від 22.07.2024 на виконанні у приватного виконавця Тимощука В.В. перебуває виконавче провадження №75403439 з примусового виконання виконавчого листа №2-910/10 від 21.07.2020 виданого Могилів-Подільським міськрайонним судом Вінницької області. Дата пред`явлення виконавчого листа до виконання та відкриття виконавчого провадження 26.06.2024. Також, в матеріалах справи наявний лист приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Тимощука В.В. №17636 від 29.07.2024 про те, що в межах виконавчого провадження №75403439 станом на 29.07.2024 стягнення коштів з відповідача у межах виконання не було (а.с.88). Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що за наявності відкритого виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-910/10 від 21.07.2020 виданого Могилів-Подільським міськрайонним судом Вінницької області, а також те, що відповідач свої договірні зобов`язання належним чином не виконує, а тому з неї підлягає стягненню 3% річних за період з 01.08.2017 до 23.02.2022 у розмірі 115684,16 грн. Крім того, згідно положень\~ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача сплачений ним судовий збір у розмірі 3028,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved