Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить усунути перешкоди, [PERSON] , [INFO] (місце проживання за адресою: [ADDRESS] , паспорт [NUMBER] від 16.01.2020 р., органом видання 6516, РНОКПП [NUMBER] ) у користуванні належним їй майном шляхом виселення [PERSON] , [INFO] , (фактично проживає за адресою: [ADDRESS] ) з житлового будинку [ADDRESS] . Позовна заява мотивована тим, що позвач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , в квітні місяці 2023 року [PERSON] вирішила відчужити вищезазначений житловий будинок, у зв`язку з чим домовилася з відповідачем по справі щодо умов придбання будинку. Відповідач по справі попрохала, щоб [PERSON] дозволила проживати їй та її дітям в житловому будинку, поки остання буде збирати документи для укладання в майбутньому Договору купівлі-продажу нерухомого майна. У зв`язку з чим, надала позивачу аванс у розмірі 100\~000 грн в рахунок купівлі будинку, а [PERSON] в свою чергу дозволила [PERSON] проживати у будинку. В червні місяці 2023 року у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України, будинок брата позивача [PERSON] був зруйнований і він втратив єдине житло, тому був вимушений звернутися до позивача за допомогою з наданням житла. [PERSON] відразу ж сповістила відповідача, що в неї різко змінилися життєві обставини і вона не може продати їй житловий будинок і залишити брата без житла. Намагалася повернути отриманий аванс, але відповідач по справі категорично відмовляється від повернення їй грошових коштів та звільнення житлового будинку. [PERSON] неодноразово зверталася до відповідача по справі з вимогою звільнення житлового будинку, для цього залучала і місцеве самоврядування, і працівників поліції, але відповідач відмовляється покидати будинок, у зв`язку з чим позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом. На судовому засіданні позивачка [PERSON] суду пояснила, що вона домовилася із відповідачкою про продаж вказаного житлового будинку, у зв`язку з чим отримала від відповідачки 100000 грн та надала їй згоду проживати у ньому. Згодом вона передумала його продавати, оскільки брату стало потрібне житло, так як його житло було зруйновано. Вона сказала про це відповідачці, яка відмовилась отримувати 100000 грн та звільняти зайняте житло. Так як з моменту висунення відповідачці вимоги про залишення житлового будинку остання проживає у ньому самовільно просить суд ухвалити рішення про її виселення у примусовому порядку. На судовому засіданні відповідач [PERSON] суду пояснила, що вона домовилася із позивачкою про купівлю у неї житлового будинку за 100000 грн, у зв`язку з чим передала їх останній, а та в свою чергу дозволила їй заїхати і жити в будинку. Коли позивачка повідомила про те, що будинок не буде продаватися та висунула вимогу про виселення, то вона не погодилася, оскільки у неї немає іншого житла. Позивачка пропонувала повернути їй 100000 грн, проте вона від цього відмовилися оскільки вважає, що вона купила вказаних будинок та має права далі в ньому проживати. Вислухавши сторони, дослідивши надані суду письмові докази, а також проаналізувавши наведені сторонами по справі доводи, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з огляду на таке. [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі Договору дарування житлового будинку ВКК № 633357 від 30.04.2008 року, посвідченого Гідулян І.Ю., приватним нотаріусом Великоолександрівського районного нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № 406 (Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 21.05.2008 р., видане Херсонським державним БТІ, реєстраційний № 19489766). В квітні місяці 2023 року [PERSON] домовилася з відповідачем по справі щодо умов придбання будинку відповідачем. Відповідач по справі попрохала, щоб [PERSON] дозволила проживати їй та її дітям в житловому будинку, поки остання буде збирати документи для укладання в майбутньому Договору купівлі-продажу нерухомого майна. У зв`язку з чим, відповідач надала позивачу аванс у розмірі 100\~000 грн в рахунок купівлі будинку, а [PERSON] було дозволено проживати у будинку, що сторонами не заперечується та було підтверджено в судовому засіданні. Однак [PERSON] на даний час не бажає продавати належний їй будинок оскільки її брат залишився без житла, вона бажає надати йому спірний будинок для проживання, з якого відповідач виселятися не бажає, як і не бажає отримувати аванс за будинок який вона сплатила в рахунок майбутнього його придбання. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до положень\~статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до\~Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Відповідно до ч.4\~статті 9 ЖК України\~ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються\~статтею 391 ЦК України\~«Захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння», якою визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1\~ст.\~317 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частина 1ст.\~321\~ЦК України визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За нормою\~ст.\~319 ЦК\~власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України). Згідно ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме: дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення (ч.3 ст.116ЖК України). Відповідно до ч. 1ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1, ч. 6 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Таким чином, виникла ситуація при якій, через бездіяльність [PERSON] , виконувати вимогу власника про виселення з належного їй будинку [PERSON] обмежується в розпорядженні своїм майном, за таких обставин, виходячи з приписів статті 16 ЦК України це право підлягає захисту в судовому порядку. \~ \~ \~ \~Оцінивши надані докази в сукупності, суд дійшов висновку, що доводи позивачки знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи належними доказами, проживання відповідачки в будинку порушує права позивачки. Отже, враховуючи встановлені обставини та вказані норми, позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, оскільки є підстави для усунення перешкод позивачці в користуванні житловим будинком шляхом виселення відповідачки. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved