Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-08 00:00:00

Позивач, через представника адвоката Кузьміна Д.Л., звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 29 липня 2017 року. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя не склалося, на даний час вони разом не проживають, не підтримують сімейних стосунків і не ведуть спільного господарства. Оскільки примирення між ними є неможливим, просив шлюб із [PERSON] розірвати. 19 липня 2024 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами. 05 серпня 2024 року до суду від відповідача [PERSON] надійшла заява, згідно з якою вона визнає позовні вимоги в повному обсязі. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони з 29 липня 2017 року перебувають в шлюбі, зареєстрованому Оболонським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 5). Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 6). Відповідно до ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Статтею 21 Сімейного кодексу України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Пунктом 9 статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування у шлюбі та у випадку його розірвання. Як зазначено у статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. За змістом ч. 2 ст. 104 та ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього кодексу. Частиною першою статті 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як убачається з позовної заяви, і відповідач заперечень щодо цього суду не надав, сімейне життя у сторін не склалося, вони проживають окремо один від одного, не підтримують сімейно-шлюбних відносин і не ведуть спільного господарства, бажання на примирення відсутнє. За таких обставин, а також\~у зв`язку\~з визнанням\~відповідачем позовних\~вимог, суд вважає, що сім`я сторін фактично розпалась і шлюб між ними існує лише формально, подальше спільне проживання і збереження сім`ї суперечить інтересам сторін, у зв`язку з чим, шлюб між ними повинен бути розірваний.

Outcome: approved