Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-22 00:00:00

27.08.2024 до Софіївського районного суду Дніпропетровської області надійшов позов позивача [PERSON] до відповідача [PERSON] , згідно вимог позову якого просив розірвати шлюб, укладений з відповідачем, який зареєстрований 08.04.2017 Софіївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, за актовим записом № 13. Позивач вказує, що від шлюбу вони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Проте одруження з відповідачем виявилось невдалим. Шлюбні стосунки між ними припинились у зв`язку з відсутністю спільних інтересів та вподобань, поглядів на сімейне життя. Вважає, що їхнє подальше спільне сумісне життя неможливе, оскільки це не відповідає їхнім інтересам і подальше продовження сімейних відносин та збереження сім`ї є неможливим. Ухвалою суду від 29.08.2024 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, просив позов задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилась, натомість надала заяву про розгляд справи без її участі, проти позову не заперечує. Враховуючи викладене, суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 247 ЦПК України. Суд, вивчивши зміст позовної заяви та додані до неї матеріали, дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 08 квітня 2017 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстрований Софіївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, за актовим записом №13, що підтверджено свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] від 08.04.2017 (а. с.4). Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 16.10.2017, серії [NUMBER] від 19.07.2022 відповідно (а.с.5,7). Згідно довідки видана Софіївською селищної радою № 1187 від 26.08.2024, вбачається, що [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , разом із ним проживають донька [PERSON] , син [PERSON] , та його дружина [PERSON] (а.с. 9). Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі\~ст.\~24\~СК\~України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу, - не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України\~- документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і, що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Суд, вирішуючи питання про розірвання шлюбу вважає за необхідне з`ясувати прізвище відповідача після розірвання шлюбу. Статтею 113 СК України\~передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно із положеннями ч.8\~ст. 294 ЦПК України, які на підставі ч.9\~ст.10 ЦПК України, застосовуються і до позовного цивільного судочинства, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Оскільки відповідачем [PERSON] не заявлено вимогу щодо відновлення свого дошлюбного прізвища, суд дійшов висновку про необхідність залишення відповідачу їй шлюбного прізвища « [PERSON] ». Відповідно до ст. 264\~ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У відповідності до вимог ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~у зв`язку із задоволенням позовних вимог у повному обсязі, з відповідача також належить стягнути на користь позивача судовий збір сплачений ним при зверненні з позовом до суду. Оскільки позивачем не заявлено вимогу щодо стягнення з відповідача витрат зі сплати судового збору, суд вважає за необхідне судові витрати зі сплати судового збору залишити за позивачем.

Outcome: approved