Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить виключити відомості про нього як батька з актового запису про народження дитини [PERSON] , [INFO] , актовий запис про народження від 02 вересня 2021 року №740, складений Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), свідоцтво про народження дитини серія [NUMBER] . Позовні вимоги позивач мотивував тим, що в серпні 2020 року між ним та [PERSON] почалися фактичні стосунки, у шлюбі не перебували. Деякий час проживали однією сім`єю та вели спільне господарство без реєстрації шлюбу. [INFO] у сторін народилася дитина - [PERSON] . Батьком дитини у свідоцтві про народження серії [NUMBER] записаний позивач [PERSON] . Він вважав себе біологічним батьком дитини, оскільки дитина була народжена під час спільного проживання, реєстрація шлюбу проводилася за спільною заявою, та позивач визнав себе батьком. З середини 2023 року стосунки між ним та [PERSON] почали погіршуватися. З грудня 2023 року вони припинили спільне проживання, оскільки [PERSON] повідомила, що дитина [PERSON] народився не від нього, тому він не може бути біологічним батьком дитини. Позивач з посиланням на норми ст. 122, 125, 136 СК України, просив позов задовольнити. Ухвалою судді 19.06.2024 відкрито провадження по даній справі в порядку загального позовного провадження. 03.07.2024 від відповідачки надійшла заява про визнання позовних вимог в повному обсязі, в якій просила позов [PERSON] задовольнити та виключити відомості про батька дитини з актового запису про народження дитини від 02.09.2021 №740. Ухвалою суду від 18.07.2024 підготовче провадження закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. Крім того, суд не прийняв визнання відповідачем позову як таке, що суперечить інтересам дитини, яку вона представляє, та ймовірно може порушити права малолітньої дитини, а тому дійшов висновку про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову. У судовому засіданні позивач підтвердив обставини зазначені в позові. Пояснив, що з 2020 року по 2023 рік проживав з відповідачкою. Згодом між ним та відповідачкою почали погіршуватися стосунки. Дитина почала дорослішати, мінятися та була не схожа на нього. Він зібрав вушною паличкою слину у себе та дитини, поклав в мензурку та відправив поштою в ДНК центр «Мама - Папа». Через п`ять днів на електронну пошту прийшов результат ДНК-тесту, в якому вказано, що він не біологічний батько дитини. Лист не надавав до суду, оскільки він був для себе, там не були зазначені прізвища. Не звернувся за ДНК - експертизою для суду, оскільки хотів налагодити стосунки з відповідачкою. Відповідачка говорила, що дитина від позивача, інших дітей позивач не має. Позивач повідомив, що під час реєстрації дитини визнав себе батьком та писав відповідну заяву. Відповідачка у судовому засіданні зазначила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, що батьком дитини є інший чоловік, не [PERSON] , тому просила задовольнити позов. Представник третьої особи Четвертого відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (раніше - Московський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків)) у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, клопотань та заяв про відкладення розгляду або розгляду за відсутності до суду не надавав. Загалом третя особа думку щодо позовних вимог не висловила. Суд, вислухавши доводи позивача, відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та наявні у справі докази, встановив такі обставини. Батьками [PERSON] , [INFO] , є батько - [PERSON] та мати - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого 02.09.2021 Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис №740 (а.с.11). Відповідно до ч. 1 ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 125 Сімейного кодексу України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 126 Сімейного кодексу України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. У постановах Верховного Суду від 17 березня 2020 року у справі № 606/2142/18 (провадження № 61-19502св19), та від 11 січня 2023 року у справі № 172/1206/21 (провадження № 61-9183св22) зазначено, що: «при вирішенні справ про оспорювання батьківства суди повинні керуватися найкращими інтересами дитини, забезпечуючи баланс між інтересами дитини та сторін по справі». Відповідачка визнає факт відсутності кровного споріднення між позивачем та її дитиною, та визнає позовні вимоги, не заперечує проти задоволення позову. При вирішені питання про можливість прийняття визнання позову відповідачкою суд виходить із такого. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, суд не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду. Особа, яка записана батьком дитини, відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 СК України має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття (стаття 136 СК України). Передумовою звернення до суду в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною, за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи. Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (справа «Калачова проти Російської Федерації» № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року). Таким чином, висновок судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи має важливе значення у процесі дослідження факту батьківства. Проте його необхідно оцінювати з урахуванням положень частин другої, третьої статті 89 ЦПК України. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 6 квітня 2021 року у справі № 676/1200/20. У судовому засіданні позивачу було роз`яснено право заявити клопотання про призначення судово-генетичної експертизи та наслідки, які можуть настати у зв`язку із непроведенням такої експертизи. Позивач не скористався правом на подання клопотання про призначення генетичної експертизи. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи (стаття 12 ЦПК України). Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, підтверджених доказами. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статей 77, 78 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Оскільки достатніх, належних та допустимих доказів щодо відсутності кровного споріднення між особою, записаною батьком дитини, та дитиною матеріали справи не містять, суд дійшов висновку про відмову [PERSON] у задоволенні позовних вимог. Питання щодо судових витрат судом вирішується відповідно до положень ст.141 ЦПК України, та в зв`язку із відмовою у позові - покладається на позивача.

Outcome: dismissed