Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-12 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до Оболонського районного суду міста Києва в порядку цивільного судочинства із позовом до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, [PERSON] , про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні онуків. Свої позовні вимоги обґрунтовували тим, що позивачі є свекром та свекрухою [PERSON] та батьком і матір`ю [PERSON] . Від зареєстрованого шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , народились онуки позивачів - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з відповідачкою за адресою: [ADDRESS] . Позивачі зазначають, що до липня 2023 року брали активну участь у вихованні онуків та проводили з ними багато часу, однак відповідачка посварилась з сином позивачів, подала позов про розірвання шлюбу і припинила з ними спілкування - заблокувала номери телефонів та не дає бачитись з онуками. Усі намагання мирним шляхом врегулювати проблему не призвели до результату. У вересні 2023 року позивач [PERSON] приїхала до онуків, але її не пустили до квартири, в якій проживають діти. Позивач [PERSON] звертався до Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації допомогти вирішити питання спілкування з онуками, яка повідомила, що необхідно звернутися до суду для вирішення питання усунення перешкод у спілкуванні з дітьми. На підставі викладеного, просили суд зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] та [PERSON] у спілкуванні та вихованні онуків: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ; встановити систематичні побачення [PERSON] та [PERSON] з онуками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , щотижня в неділю з 09:00 год. до 18:00 год., у святкові дні та дні народження дітей. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 18.01.2024 позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 26.01.2024 позивач [PERSON] подав до суду заяву на виконання ухвали суду від 18.01.2024 разом з усунутими недоліками. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 31.01.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, [PERSON] , про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні онуків. Розгляд справи постановлено здійснювати у порядку загального позовного провадження. 04.04.2024 до суду представник відповідача через систему «Електронний суд» надіслала відзив на позовну заяву, у якому серед іншого, заперечує щодо заявлених позовних вимог, зазначає, що жодної активної участі в житті дітей відповідача позивачі не приймали, позивачами не зазначено, яку саме активну участь вони брали у вихованні дітей та в чому вона проявлялася, доказів того, що позивачі брали хоча б якусь участь у вихованні дітей до позову також додано не було. Позивачі жодного разу не виявили заінтересованості провести час з дітьми з користю для них, а також приймати участь у їх духовному, інтелектуальному, творчому розвитку, провести час з дітьми в громадських місцях культурно-розважального характеру, що призначені для їх повноцінного відпочинку та відповідають віку та стану здоров`я дітей, що дійсно було б корисно для їх розвитку та цікаво для них. Щодо спілкування позивачів з дітьми, то спілкування як такого не було, з огляду на те, що позивачі раз в три місяці могли приїхати і вивести дітей на дитячий майданчик та спостерігати, як ті на ньому грають. Самі ж позивачі з дітьми не гралися і під час прогулянки навіть не спілкувалися з дітьми, а спостерігали за ними, сидячи на лавці біля майданчику. Крім того, і самі діти не проявляли жодного бажання спілкуватися з позивачами, а тільки з настанов та розповідей відповідачки про те, що це батьки тата - [PERSON] , які хочуть з ними спілкуватися та проводити час разом. Отже, жодних стосунків та спілкування між позивачами та дітьми відповідачки за довгий час також не було.Також, зазначає, що жодних перешкод у спілкуванні позивачів з дітьми відповідачка не чинила, в свою чергу і позивачами не було надано жодних доказів вчинення таких перешкод відповідачкою. Щодо встановлення систематичних побачень позивачів з дітьми відповідачки, то згідно з Розпорядженням Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації від 27.11.2023р. №759 «Про вирішення питання щодо участі батька у вихованні дитини» [PERSON] було визначено способи спілкування з дітьми щосуботи з 10:00 до 18:00 у присутності матері дітей. Отже, вже кожну суботу діти мають у відповідні години проводити час зі своїм татом у присутності відповідачки. Натомість, при задоволенні даної позовної вимоги кожні вихідні дні будуть проводити не лише з батьком, а ще з бабусею та дідусем, а отже вільного часу на навчання, саморозвиток та вільний час у вихідні дні взагалі у дітей не буде. В свою чергу, [PERSON] , є дитиною шкільного віку та навчається у школі. Неділя є останнім вихідним днем перед початком навчального тижня, до якого дитині треба підготувати уроки, зібратися, відпочити та ін., а отже побачення саме в цей день буде суперечити її інтересам. Стосовно ж встановлення побачень з дітьми у святкові дні та на дні народження дітей, то позовні вимоги взагалі не конкретизовані. Зокрема, не зазначено час, який позивачі хочуть проводити з онуками, місце проведення таких зустрічей (на їх території, або на території відповідачки та чи повинні такі зустрічі проходити в присутності матері або без неї). Також зауважує, що в даному випадку, повинні бути найкраще враховані інтереси самих дітей, їх життя, зайнятість у процесі здобуття ними дошкільної та шкільної освіти, дозвіллі та відпочинку. В свою чергу, встановлення побачень з дітьми дідуся та бабусі має в першу чергу, відповідати інтересам дітей. 16.04.2024 до суду від Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації надійшов супровідний лист, разом з долученим до нього висновком про визначення способів участі [PERSON] та [PERSON] у вихованні малолітніх онуків [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Протокольною ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 15.05.2024, серед іншого, задоволено клопотання про допит у якості свідка [PERSON] та проведення опитування [PERSON] ; закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивачів та позивачі заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити. При цьому, не заперечили стосовно визначення способу участі у вихованні малолітніх онуків, рекомендованого висновком Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 11.04.2024. Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позову. При цьому, не заперечили стосовно графіку спілкування дітей з позивачами, визначеного висновком Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 11.04.2024. Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації у судовому засіданні просила прийняти рішення в найкращих інтересах дітей. Допитана у судовому засіданні 19.07.2024 в якості свідка відповідач [PERSON] , суду показала, що позивачі не приймали участь у вихованні дітей та не спілкувалися з ними. Перешкод у спілкуванні та вихованні вона не вчиняла. Після розірвання шлюбу з чоловіком, позивачі приходили лише один раз, але це був візит не до дітей, а особисто до відповідачки. Свідок пояснила, що діти і до її розлучення з сином позивачів не проявляли бажання спілкуватися з бабусею і дідусем, оскільки ті не долучались до спільних ігр та не брали активної участі в їхньому житті. У судовому засіданні 30.08.2024 було проведення опитування дитини [PERSON] , [INFO] , яка зазначила, що не хоче зустрічатися з бабусею та дідусем, оскільки вони її ображають та порівнюють з іншою сестрою. Бабуся і дідусь не проводять з нею час так, як би їй цього хотілося. Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, допитавши свідка, опитавши дитину [PERSON] , дослідивши матеріали справи та проаналізувавши обставини в їх сукупності, надавши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, прийшов до наступного висновку. За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 31.01.1986. [PERSON] , син позивачів, та [PERSON] мають спільних дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується повторно виданим свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та повторно виданим свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Відтак, позивачі [PERSON] та [PERSON] є рідними дідом та бабою дітей. Відповідно до висновку Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 11.04.2024 про визначення способів участі [PERSON] та [PERSON] у вихованні малолітніх онуків, адміністрація рекомендує виходячи з інтересів дітей визначити способи участі [PERSON] та [PERSON] у вихованні малолітніх онуків: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , шляхом спілкування з ними щосереди з 17:00 до 19:00, за згодою дітей, з метою організації змістовного дозвілля, у присутності матері дітей, а у разі перебування її на роботі, у присутності бабусі по лінії матері. Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, а також заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що відповідно до ч. 2 ст. 2 СК України, Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між бабою, дідом, прабабою, прадідом та внуками, правнуками, рідними братами та сестрами, мачухою, вітчимом та падчеркою, пасинком. Відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей 1989 року, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтями 12-15 Конвенції визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою). На необхідності дотримання вказаного принципу неодноразово наголошено у практиці ЄСПЛ, яка застосовується судами України на підставі частини четвертої статті 10 ЦПК України та положень Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року (Рішення ЄСПЛ від 06 липня 2010 року у справі "Нойлінгер і Шурук проти Швейцарії", п. 135; Рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі "Мамчур проти України", п. 100; Рішення ЄСПЛ від 11 жовтня 2017 року "М.С. проти України", п. 77). На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України "Про охорону дитинства", згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст. 257 СК України, баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Відповідно до ст. 263 СК України спір щодо участі баби та діда у вихованні дитини вирішується судом відповідно до ст. 159 СК України. Відповідно до ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутись до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участь одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо) місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Із системного тлумачення вказаних статтей Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991 р., ст. 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватись передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та рівними правами батьків щодо спілкування з дитиною, особлива увага має бути приділена найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 р. року по справі «Хант проти України»). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Звертаючись до суду із позовом [PERSON] та [PERSON] вказували про те, що відповідач [PERSON] порушує їх права на спілкування та виховання онуків, а тому просили суд зобов`язати відповідача усунути зазначені перешкоди. Тлумачення статті 159 СК України свідчить, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права. Суд визначає способи участі особи у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (частина друга статті 159 СК України). Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина п`ята та шоста статті 19 СК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Як вбачається з матеріалів справи, відповідач вказує про те, що вона не чинить перешкод у спілкуванні позивачів з онуками, та стороною позивачів в ході розгляду справи не доведено переконливими доказами факту наявності перешкод з боку відповідача у спілкуванні та вихованні дітей. Суд звертає увагу на те, що задоволення вимоги про зобов`язання відповідача не чинити перешкоди позивачу у спілкуванні з онуком можливе лише у разі наявності таких перешкод з боку відповідача. Однак, стороною позивачів не доведено, а судом не встановлено, у чому саме полягають перешкоди з боку відповідача з приводу спілкування позивачів із онуками. З наданих стороною відповідача пояснень вбачається, що мати дитини не заперечує проти зустрічей позивачів з онуками за згодою дітей, при цьому такі зустрічі не повинні порушувати інтереси дітей. Жодних доказів вчинення відповідачем перешкод в спілкуванні позивачів з онуками матеріали справи не містять. Ураховуючи викладене, суд вважає, що обгрунтування позовних вимог в частині усунення перешкод у спілкуванні та вихованні онуків шляхом зобов`язання відповідача не перешкоджати спілкуванню та вихованню онуків, не знайшли свого об`єктивного підтвердження в ході розгляду справи, а відтак у задоволенні цих позовних вимог, слід відмовити. Щодо позовної вимоги про встановлення способів участі позивачів у вихованні та спілкуванні із онуками, суд зазначає наступне. Частиною 1 статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, у справі «М. С. проти України» та у рішенні ЄСПЛ від 16 липня 2015 року № 10383/09, § 100 «Мамчур проти України», ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Положення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено право на повагу до сімейного життя, поширюються у тому числі і на відносини між бабою, дідом та онуками, якщо між ними існують достатньо тісні зв`язки (Рішення ЄСПЛ у справі «Kruskic v. Croatia» від 25 листопада 2014 року, п. 108). ЄСПЛ зазначає, що держава повинна за загальним правилом забезпечити збереження сімейного зв`язку там, де він існує. Відносини між бабою, дідом і онуками за своїм характером відрізняються від відносин між батьками і дітьми і, зокрема, вимагають меншого ступеня захисту. Право на повагу до сімейного життя баби, діда у відносинах з їхніми онуками передбачає, у першу чергу, право підтримувати звичайні стосунки з онуками, навіть якщо такий контакт зазвичай відбувається за згодою особи, яка має батьківську відповідальність» (Рішення ЄСПЛ «Bogonosovy v. Russia» від 05 березня 2019 року, п. 82). Згідно зі статтею 257 СК України, баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами. Право на повагу до сімейного життя, гарантоване статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, охоплює щонайменше зв`язки між близькими родичами, наприклад, між дідусями, бабусями та онуками, оскільки такі родичі можуть відігравати у сімейному житті важливу роль. Тривалість часу, проведеного дитиною з бабусею чи дідусем може бути важливим фактором у забезпеченні найкращих інтересів дитини (справа «Гокканнен проти Фінляндії», ЄСПЛ від 23 вересня 1994 року, справа «Мамчур проти України» ЄСПЛ від 16 липня 2015 року, справа «Крапівін проти Росії», ЄСПЛ від 12 липня 2016 року). Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що баба, дід мають право на особисте спілкування з онуками, а мати не має права перешкоджати їх спілкуванню з дітьми та брати участь у їх вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дітей. У процесі судового розгляду судом не встановлено наявності підстав вважати, що спілкування позивачів з малолітніми онуками [PERSON] та [PERSON] завдасть останнім психологічну або фізичну шкоду. Доказів негативного впливу та стан дітей внаслідок такого спілкування до суду не надано. Суд вважає, що діти мають право на спілкування з бабусею та дідусем задля збереження сімейних зв`язків. Як вбачається з позовної заяви, позивачі прагнуть спілкуватися зі своїми малолітніми онуками, підтримувати із ними родинні стосунки та брати участь у їх вихованні. При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: - по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; - по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» роз`яснено, що при розгляді вимог про визначення порядку участі у вихованні дітей і спілкуванні з ними того з батьків, який проживає окремо від них, порядку спілкування діда й баби з онуками, якщо батьки не підкоряються рішенню органів опіки і піклування з цих питань, спорів між батьками про місце проживання дітей, вимог про відібрання батьками дітей в інших осіб, про позбавлення або поновлення батьківських прав та інших спорів, пов`язаних із вихованням дітей, обов`язковими є наявність письмового висновку органів опіки та піклування та їхня участь у судовому засіданні. Так, відповідно до висновку Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення способів участі [PERSON] та [PERSON] у вихованні малолітніх онуків, адміністрація рекомендує виходячи з інтересів дітей визначити способи участі [PERSON] та [PERSON] у вихованні малолітніх онуків: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , шляхом спілкування з ними щосереди з 17:00 до 19:00, за згодою дітей, з метою організації змістовного дозвілля, у присутності матері дітей, а у разі перебування її на роботі, у присутності бабусі по лінії матері. При вирішенні даного спору суд бере до уваги висновок органу опіки та піклування щодо визначення способу участі баби та діда у вихованні дітей і вважає за доцільне встановити саме такий графік спілкування з онуками, оскільки він повністю відповідає інтересам малолітніх дітей. Суд також ураховує, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права та є окремим способом захисту порушеного права діда й баби на спілкування з внуками. Відмова у задоволенні позову про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею (зокрема, внаслідок недоведеності перешкод чи з інших підстав), не є підставою для відмови судом у захисті й реалізації прав, передбачених частиною другою статті 159, частиною першою статті 263 СК України - визначенні способів участі баби та діда у вихованні дитини, місця та часу їхнього спілкування. Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року у справі № 742/1716/23 (провадження № 61-17035сво23). З огляду на викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення заявлених позовних вимог, а саме у частині визначення способів участі позивачів [PERSON] та [PERSON] у вихованні малолітніх онуків, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , шляхом надання їм можливості спілкуватися з ними щосереди з 17:00 год. до 19:00 год., за згодою дітей, з метою організації змістовного дозвілля, у присутності матері дітей, а у разі перебування її на роботі, у присутності бабусі по лінії матері. У решті заявлених позовних вимог, слід відмовити. Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial