Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-08 00:00:00

І. Позиція сторін у справі. Позивач як законний представник своєї малолітньої доньки звернулася до суду із вказаним позовом, у якому просила стягнути з відповідача суму у розмірі 83 187, 46 грн, які є часткою спадщини дитини після смерті батька, однак котрі банк списав для погашення заборгованості за кредитним договором № DNH4KP98401090 від 18 жовтня 2006 року. В обґрунтування позову вказала, що банк не виконав у повному обсязі обов`язку з переказу грошових коштів з рахунку спадкодавця на рахунок законного представника спадкоємця згідно з свідоцтвом про право на спадщину, мотивуючи це наявністю заборгованістю спадкодавця перед банком та тим, що погашення боргу входить до обов`язків спадкоємців і відмовив у поверненні грошових коштів у розмірі 83 187, 46 грн. Представник відповідача не визнав позов, заперечуючи проти задоволення позову, вказав у відзиві, що померлий [PERSON] на підставі анкети-заяви, поданої 05 січня 2006 року, отримав у банку кредитні кошти у розмірі 10 056, 08 грн строком на 24 місяці по 07 січня 2008 року. Однак свої зобов`язання щодо повернення кредиту [PERSON] не виконав, у зв`язку із чим станом на 24 лютого 2012 року мав заборгованість 53 168, 41 грн, яка складалася з 5 803, 22 грн - заборгованість за кредитом, 19 651, 27 грн - по процентам за користування кредитом, 24 705, 90 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також 500, 00 грн (фіксована частина) і 2 508, 02 грн (процентна частина) штрафу. Банк звертався до Сосновського районного суду м. Черкаси з позовом про стягнення заборгованості і заочним рішенням суду від 20 червня 2012 року був задоволений. Вказану заборгованість позичальник не погасив, тому після його смерті відповідач звернувся до Першої черкаської державної нотаріальної контори з претензією кредитора про включення кредиторських вимог у спадкову масу. У зв`язку із чим при поверненні позивачеві коштів, які належали померлому [PERSON] , у рахунок погашення заборгованості було списано 83 187, 46 грн, з яких 71 602, 66 грн - пеня, 11 584, 80 грн - на погашення відсотків. У відповіді на відзив відповідача представник позивача вказав, що Соснівський районний суд м. Черкаси скасував заочне рішення суду від 20 червня 2012 року і призначив до розгляду на 30 січня 2013 року, а після цього за заявою банку залишив без розгляду. Після цього банк не звертався до суду з позовними вимогами до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Кредит [PERSON] був наданий на 24 місяці по 07 січня 2008 року, тобто починаючи з 08 січня 2008 року банк не мав права нараховувати проценти за користування кредитом, пені та штрафи, а боржник не мав обов`язку сплачувати такі проценти, пені і штрафи. Отже доводи у позичальника не було заборгованості по процентам та пені, яку відповідач списав з рахунку померлого. Окрім того, строк позовної давності по поверненню кредиту та сплаті процентів сплив 07 січня 2011 року, а пені та штрафів - 07 січня 2009 року. ІІ. Процесуальні дії і рішення суду. 02 листопада 2023 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 06 листопада 2023 року у справі відкрито провадження для розгляду у спрощеному позовному порядку з викликом сторін /а. с. 21/. 11 грудня 2023 року представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву /а. с. 43-62/. 22 грудня 2023 року представник позивача подав за допомогою Електронного суду відповідь на відзив /а. с. 70-81/. 19 січня 2024 року представник позивача до суду за допомогою Електронного суду подав клопотання про приєднання доказів, зареєстроване у суді 22 січня 2024 року /а. с. 82-91/. 16 лютого 2024 року представник позивача до суду за допомогою Електронного суду подав клопотання про приєднання доказів /а. с. 92-97/. 20 лютого 2024 року суд ухвалою постановив перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження /а. с. 99/. 25 березня 2024 року представник позивача до суду за допомогою Електронного суду подав клопотання про приєднання доказів /а. с. 107-113/. 26 березня 2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження і призначено розгляду по суті /а. с. 116/. 07 травня 2024 року на підставі розпорядження керівника апарату суду [PERSON] проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями і 08 травня 2024 року передано судді Литвиновій І. В., згідно з протоколом. У судовому засіданні представник позивача (присутній за допомогою відеоконференції) підтримав позов, з підстав наведених у заявах по суті, просив задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на доводи, викладені у відзиві. Суд, заслухавши обґрунтування представника позивача і заперечення представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. ІІІ. Фактичні обставини справи. Відповідно до укладеного договору DNH4KP98401090 від 05 січня 2006 року, [PERSON] отримав в АТ КБ «ПриватБанк» кредит у розмірі 10 056, 04 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 07 січня 2008 року /а. с. 54-55/. У провадженні Соснівського районного суду м. Черкаси перебувала цивільна справа N 2-1134/12 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 53 168, 41 грн, яка складається з наступного: 5 803, 22 грн - заборгованість за кредитом; а 19 651, 27 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 24 705, 90 грн - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором а також штрафи, відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500, 00 грн - штраф (фіксована частина), 2 508, 02 грн - штраф (процентна складова). 29 травня 2012 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси відкрито провадження у справі N 2-1134/12 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором /а. с. 84/. 20 червня 2012 року заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси у справі N 2-1134/12 позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено, стягнуто із [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість по кредитному договору в сумі 53 168, 41 грн, а також судовий збір у розмірі 531, 68 грн, а всього 53 700, 09 грн /а. с. 61-62/. 21 січня 2013 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси у справі N 2-1134/12 заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення задоволено, скасовано заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 червня 2012 року у справі N 2-1134/12 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості /а. с. 87-88/. 30 січня 2013 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси у справі N 2-1134/12 цивільну справу за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без розгляду /а. с. 89/. [INFO] настала смерть [PERSON] , спадкоємцем якого є його малолітня донька [PERSON] ( [INFO] ) /а. с. 3, 6/. 13 грудня 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» повідомив Другу черкаську державну нотаріальну контору, що померлий [PERSON] мав у банківській установі два банківські рахунки, на яких обліковуються грошові кошти: за договором SAMDNWFC00075226354 - [NUMBER] від 22 березня 2022 року, на котрому залишок у розмірі 224 349, 48 грн, за договором SAMDNWFC00077124299 - [NUMBER] від 28 травня 2022 року, на котрому залишок у розмірі 31, 11 грн /а. с. 5/. 22 червня 2023 року державний нотаріус Другої черкаської державної нотаріальної контори Перкалюк С. В. видала законному представникові [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно із свідоцтвом, зареєстрованим № 1-682 від 22 червня 2023 року, відповідно до якого спадщина складається з: грошових вкладів з належними відсотками та компенсацію в АТ КБ «ПриватБанк», картка № [NUMBER] від 22 березня 2022 року, згідно з договором SAMDNWFC00077124299 на загальну суму 224 380, 59 грн, що належать спадкодавцю на підставі права власності, що підтверджується довідкою цього банку від 13 грудня 2022 року за № 20.1.0.0.0/7-221213/10009, з усіма відсотками, які будуть нараховані на день видачі цих вкладів /а. с. 6/. 26 червня 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» переказав на рахунок [PERSON] грошові кошти у розмірі 141 162, 02 грн та 31, 11 грн /а. с. 7/. Також 26 червня 2023 року банк у рахунок погашення заборгованості списав 83 187, 46 грн, з яких 71 602, 66 грн, які були зараховані на сплату пені, а 11 584, 80 грн - погашення відсотків. 03 липня 2023 року [PERSON] звернулася засобами поштового зв`язку до банку із вимогою про виплату грошового вкладу у повному обсязі - залишку у розмірі 83 187, 46 грн на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 червня 2023 року № 1-682, виданого державним нотаріусом Другої черкаської державної нотаріальної контори Перкалюк С. В. /а. с. 8-9/. 07 липня 2023 року банк отримав лист-вимогу від 03 липня 2023 року /а. с. 11/. 01 серпня 2023 року банк своїм листом № 20.1.0.0.0/7-230710/37390 відмовив у задоволенні вимоги [PERSON] , посилаючись на те, що заборгованість [PERSON] є обов`язком, який входить до складу спадщини і має бути погашена спадкоємцями за рахунок вартості майна, одержаного у спадщину /а. с. 12/. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду. Згідно з ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 16 ЦК Україна кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 81 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Суд встановив, що заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 червня 2012 року у справі N 2-1134/12, яким, із слів представника банку, підтверджується наявність заборгованості [PERSON] перед банком, ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси 21 січня 2013 року скасовано. Надалі 30 січня 2013 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси у справі N 2-1134/12 цивільну справу за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без розгляду /а. с. 87-88, 89/. Відповідно до частини другої ст. 1282 Цивільного кодексу України, вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Позивач не визнала вимоги банку і відмовилась від її виконання. У зв`язку з цим відповідач мав право звернути стягнення на майно (вклад) лише на підставі відповідного рішення суду, однак AT КБ «ПриватБанк» з позовом про звернення стягнення на спадкове майно (вклад) до суду не звертався. У зв`язку з цим у відповідача були відсутні будь-які правові підстави для неповернення частини вкладу. Як вбачається із відзиву та доданих до нього документів, відповідач безпідставно здійснив списання коштів з рахунку померлого [PERSON] на погашення заборгованості по кредитному договору, що свідчить про невідповідність дій банку вимогам закону і порушення прав спадкоємця. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню у повному обсязі, доводи відповідача - безпідставні і не ґрунтуються на нормах закону. V. Розподіл судових витрат. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За частиною шостою статті 142 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відтак судовий збір підлягає стягненню в дохід Держави. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: approved