Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] 28 серпня 2024 року звернулася до суду з цим позовом, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з відповідачем [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстровано 05 березня 2021 року виконкомом Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області, актовий запис № 05. Від цього шлюбу мають спільну малолітню дитину: сина [PERSON] , [INFO] , який на даний час проживає з позивачкою. Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя, що призвело до того, що вони стали чужими людьми. Примирення та збереження шлюбу між ними неможливе. Рішення про розірвання шлюбу прийнято остаточно, надання строку для примирення є недоцільним. Проживають окремо з початку червня 2024 року, спільне господарство не ведуть, шлюбні відносини припинені. Питання про місце проживання дитини та її утримання між ними вирішено, спір про розподіл майна відсутній. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] позовні вимоги в судовому засіданні визнав. Відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з таких підстав. В судовому засіданні встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні установлено, що сторони зареєстрували шлюб 05 березня 2021 року виконкомом Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області, актовий запис № 05 /а.с. 9/. Від цього шлюбу мають малолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] , який на даний час проживає з позивачкою /а.с. 10/. Сторони шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо з червня 2024 року. Питання щодо місця проживання дитини, її утримання між сторонами вирішено, спір про розподіл спільного майна подружжя відсутній. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року N 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. За ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Валліанатос та інші проти Греції" від 07.11.2013 року (Заяви N N 29381/09 та 32684/09) передбачено: "Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів. Також, з огляду на те, що Конвенція є "живим" документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя". Згідно з ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, тому приймаючи рішення, слід врахувати всі обставини справи. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що збереження сім`ї та подальше сумісне життя за таких обставин є неможливим. При зверненні до суду з позовом позивачка сплатила судовий збір в сумі 1211, 20 грн /а.с. 2/, який залишає за собою.

Outcome: approved