Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-09 00:00:00

28.05.2024 позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування Житомирської міської, зі змісту якого просить позбавити [PERSON] , батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 24.02.2018 між нею та відповідачем [PERSON] Житомирським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області було зареєстровано шлюб, актовий запис № 263. Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 03.02.2021 шлюб між сторонами було розірвано. 14.02.2022 Корольовським районним судом у справі № 286/834/22 було видано судовий наказ про стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина в розмірі частини всіх видів заробітку відповідача. Відповідач ще до розірвання шлюбу залишив сім`ю та припинив надавати будь- яку допомогу на утримання та виховання сина. Не цікавиться життям дитини, не піклується про її здоров`я, не приймає участі у вихованні. Відповідно до довідки Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 12.09.2023 № 98902/2325-23-25 заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів за період з лютого 2022 року по серпень 2023 року включно становить 57584,25 грн. Спору щодо місця проживання дитини не виникло, син після розлучення залишилася проживати з матір`ю. Не зважаючи на наявність вищевказаних судових рішень та відкритого виконавчого провадження, [PERSON] самоусунувся від виконання своїх обов`язків, як батька, у повному обсязі, в тому числі і на предмет виплати аліментів. Посилаючись на те, що відповідач свідомо самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, жодних стосунків з дитиною не підтримує. З моменту припинення шлюбних стосунків сина не відвідує, уникає зустрічей з дитиною, просить позбавити відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 29.05.2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 01.07.2024. Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 01.07.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 10.09.2024. Відповідач про час, день та місце слухання справи повідомлений в порядку ст.128 ЦПК України, проте 10.09.2024 до суду не з`явився. У постанові Верховного Суду від 21.12.2022 у справі № 757/15603/19 наведено позицію, що у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням, зокрема на відсутність за вказаною адресою, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії, а повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки . Так повістка про виклик його до суду була не вручена працівником Укрпошти 04.09.2024 з причин, що [PERSON] відсутній за вказаною адресою: [ADDRESS] . Отже днем повідомлення відповідача про день, час та місце розгляду справи №296/5002/24 є 04.09.2024 Згідно ч. 5 ст. 259 та ч. 1 ст. 281 ЦПК України, не виходячи до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, оскільки представник позивача не заперечував проти цього, що відповідає вимогам ст. 280, 281 ЦПК України. Верховний Суд у постановах від 13 листопада 2020 року у справі № 359/5348/17 (провадження № 61-18620св19), від 08 грудня 2021 року у справі № 369/10161/19 (провадження № 61-3468св21) зазначив, що якщо сторони чи їх представники, чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторони чи її представника, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Суд вважає, що наявних у справі матеріалів у цій справі, достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, та не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті 10.09.2024 під час розгляду справи по суті представник позивача вимоги підтримав та просив задовільнити позов, оскільки відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків від народження дитини і до цього часу не спілкується з сином взагалі, не утримує матеріально. Представник органу опіки та піклування Житомирської міської ради надав рішення виконкому Житомирської міської ради №1256 від07.08. 2024 про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] та висловив думку, що позовні вимоги обгрунтовані та є такими, що підлягають до задоволення. Перед тим, як скласти висновок відповідач викликався неодноразово до служби, проте жодного разу не з`явився. Також 10.09.2024 судом було допитано в якості свідків трьо осіб - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві покази чи відмову від їх дачі. Так [PERSON] повідомив суд, що він є дідом відносно [PERSON] , та батьком позивача. Відповідач з його донькою були у шлюбі, у них народився син - [PERSON] , який наразі проживає з ними батько забрав дитину з пологового, та потім пішов з родини. З цього часу він ні разу не навідував сина, не цікавився його життям, не вітав зі святами та матеріальної допомоги не надавав, тобто жодних обов`язків як батько він не виконує. [PERSON] , засвідчив суду, що він є двоюрідним дядьком позивача, часто буває в їх родині, як на свята так і побутові дні, при цьому він ні разу не бачив батька дитини [PERSON] . Бабуся дитини говорила йому, що батько дитиною не цікавиться взагалі та за 6 років ніразу не навідував. [PERSON] , засвідчив суду, що є кумом [PERSON] , в нього є син такого ж віку, як [PERSON] та вони з родиною часто бувають у них вдома. Діти товаришують, на жодному з днів народження [PERSON] чи якомусь родинному святі не було батька [PERSON] , йому відомо що він з ним не спілкується та не утримує матеріально. В родини є фото на якому є батько дитини, проте дитина його не знає та сприймає, як дядька. Він ніколи не чу, щоб батько дитини надіслав чи передав якусь річ чи подарунок на свято. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини. 12.08.2018 у сторін, від шлюбу, народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане 22.08.2018 року Житомирським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, актовий запис № 2244 (а.с. 6). 03.02.2021 шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується копією рішення Корольовського районного суду м.Житомира у справі №296/6224/20 (а.с. 7). Згідно довідки Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради № 10-14/13386 від 14.09.2021 [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11-12). За судовим наказом у справі №296/834/22 від 14.02.2022 з [PERSON] стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] (а.с.39) Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом 12.09.2023 заборгованість [PERSON] складає 57584,25 грн, а станом на 01.07.2024 - 87891,73 грн (а.с.10-11, 40-41) За зарактеристикою вихователя Житомирського дошкільного навчального закладу №70 дитина характеризується відмінно, вказано, що вихованням дитини займаєтьсяя мама, бабуся та дідусь. (а.с.13) Згідно висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради як органу опіки та піклування затвердженого рішенням від 07.08.2024 №1256 позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] є доцільним. Висновок обґрунтовано тим, що [PERSON] з 2019 року не проживає з родиною, не піклується про фізичний та духовний розвиток своєї дитини, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не спілкується з нею, та не відвідує її, фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Отже, суд встановив, що між сторонами виник спір з приводу виконання [PERSON] , як батьком, батьківських обов`язків відносно його малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] та доцільності позбавлення його батьківських прав за заявою матері дитини. Вирішуючи спір по суті заявлених вимог суд виходить з наступного. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина третя статті 51 Конституції України). Згідно зі статтею 5 Сімейного кодексу України (далі - СК України) держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально й морально заохочує, підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. За частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18). ЄСПЛ зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлен і судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». Подібні правові висновки щодо застосування відповідних норм СК України викладені у постановах Верховного Суду: від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19, від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19. У постанові Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 643/7876/18 зазначено, що, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Згідно статті 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Проте, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі від якого в них народився син - [PERSON] , [INFO] . За судовим наказом у справі №296/834/22 від 14.02.2022 з [PERSON] стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] (а.с.39) Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом 12.09.2023 заборгованість [PERSON] складає 57584,25 грн, а станом на 01.07.2024 - 87891,73 грн, судом встановлено, що відповідач жодного разу не сплатив аліменти на утримання своєї дитини, які присуджені судом За зарактеристикою вихователя Житомирського дошкільного навчального закладу №70 дитина характеризується відмінно, вказано, що вихованням дитини займаєтьсяя мама, бабуся та дідусь. Також судом було допитано свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві покази чи відмову від їх дачі та засвідчили, що відповідач участі у вихованні сина не приймає, не спілкується з дитиною не утримує її матеріально, фактично самоусунувся від виконання свої батьківських обов`язків . Відповідно до частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради як органу опіки та піклування затвердженого рішенням від 07.08.2024 №1256 позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] є доцільним. Висновок обгрунтовано тим, що [PERSON] не проживає з родиною з2019. року, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не цікавиться її внутрішнім не спілкується з нею, та не відвідує її, фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що сторною позивача надано достатньо доказів, які в сукупності свідчать про те, що [PERSON] самоусунувся від виконання свого батьківського обов`язку відносно сина [PERSON] 2018 року народження, не спілкується з ним, не визовує, матеріально не утримує та не бажає змінити своє ставлення до цієї ситуації, а тому суд вважає за необхідне позов задовільнити та позбавити [PERSON] , [INFO] , (РНОКПП: [NUMBER] , місце реєстрації: [ADDRESS] ), батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Згідно з п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду 28.05.2024 позивачем сплачено за квитанціями № ПН125609С1 та № ПН63906С1 - 1211,20 грн. судового збору, оскільки суд задовільняє позов то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір..

Outcome: approved