Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-15 00:00:00

04.07.2024 року заявник [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною заявою на обґрунтування якої зазначила, що їй на праві власності належить земельна ділянка площею 0, 5994 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в с. Липини Луцького р-ну Волинської обл., відповідно до державного акта на право власності серії ВЛ №013005, виданого 16.12.2004 року, а також земельна ділянка площею 2, 9542 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в с. Липини Луцького р-ну Волинської обл., відповідно до державного акта на право власності серії ЯА №661524, виданого 26.05.2006 року. Однак, у правовстановлюючих документах на вказане майно її прізвище зазначено як « [PERSON] », замість правильного « [PERSON] ». Дана обставина позбавляє її можливості розпоряджатись належним їй майном. Враховуючи наведене, просить суд встановити факт належності їй державного акта на право власності серії ВЛ №013005, виданого 16.12.2004 року на підставі рішення Липинської сільської ради №10/11 від 24.12.2003 року на земельну ділянку площею 0, 5994 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в с. Липини Луцького р-ну Волинської обл. та державного акта на право власності серії ЯА №661524, виданого 26.05.2006 року на підставі розпорядження Луцької райдержадміністрації № 99 від 07.03.2006 року на земельну ділянку площею 2, 9542 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в Липинській сільській раді Луцького р-ну Волинської обл. До початку судового засідання від заявника надійшла до суду заява, в якій вона просить розгляд справи проводити без її участі, заявлені вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. 16.12.2004 року Липинською сільською радою на підставі рішення Липинської сільської ради №10/11 від 24.12.2003 року на ім`я « [PERSON] » видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ВЛ №013005, яким посвідчено право власності останньої на земельну ділянку площею 0, 5994 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в с. Липини Луцького р-ну Волинської обл. 26.05.2006 року Луцькою районною державною адміністрацією Волинської області на підставі розпорядження Луцької райдержадміністрації № 99 від 07.03.2006 року на ім`я « [PERSON] » видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №661524, яким посвідчено право власності останньої на земельну ділянку площею 2, 9542 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в Липинській сільській раді Луцького р-ну Волинської обл. У своїй заяві [PERSON] зазначає, що саме вона є власником даних земельних ділянок, однак у правовстановлюючих документах на вищевказане майно наявна помилка у написанні її прізвища. Зазначена обставина стала підставою для звернення до суду з даною заявою. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Пленум Верховного Суду України у п. 12 постанови «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року роз`яснив, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Аналіз даних норм дає підстави для висновку, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 1) факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них повинні залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; 2) встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право; 3) заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, що засвідчує факт, що має юридичне значення; 4) чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Положеннями ст.ст. 80, 81 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На переконання суду, належність [PERSON] державних актів серії ВЛ №013005 та серії ЯА №661524 підтверджується її особистими документами, зокрема паспортом громадянина України № [NUMBER] та свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . При цьому, суд вважає доведеним, що виправити дану розбіжність в позасудовому порядку не виявляється можливим. Встановлення належності правовстановлюючих документів має для заявника [PERSON] юридичне значення та породжує юридичні наслідки, від яких залежить реалізація свого права власності на належне їй майно. Таким чином, суд вважає, що заява [PERSON] , заінтересована особа: Підгайцівська сільська рада про встановлення факту належності правовстановлюючого документа є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Outcome: approved