Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , Слобідсько-Кульчієвецької сільської ради, Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області , [PERSON] в якому просить: 1. визнати протиправним та скасувати Рішення Кам`янської сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області від 03.09.2010 року №16 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та виготовлення документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку і передачу [PERSON] безкоштовно у власність земельну ділянку площею 0,1200 га для ведення садівництва, яка розташована в с. Кам`янка, СТ «Цементник». 2. Визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №385439, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №0110755370058 від 23.11.2010 року, що посвідчував право власності [PERSON] на земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення садівництва площею 0,1200 га, кадастровий номер 6822483700:01:001:1346, що розташована в селі Кам`янка Кам`янець-Подільського району Хмельницької області. 3. Визнати недійсним Договір купівлі-продажу земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення садівництва площею 0,1200 га, кадастровий номер 6822483700:01:001:1346, укладений 21.05.2015 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Дубовською Русланою Борисівною, з одночасним припиненням права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1200 га, кадастровий номер 6822483700:01:001:1346, що зареєстроване 21.05.2015 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 9747159. 4. Скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,1200 га, кадастровий номер 6822483700:01:001:1346, що знаходиться в межах села Кам`янка Кам`янець-Подільського району Хмельницької області. Позовні вимоги обгрунтовує тими обставинами, що [PERSON] є власником земельної ділянки для ведення садівництва площею 0,12 та, що розташована в селі Кам`янка Кам`янець-Подільського району Хмельницької області. Право власності Позивача на дану земельну ділянку посвідчене Державним актом на право приватної власності на землю Серія ХМ №02014, який видано 01.02.2000 року Кам`янською сільською радою та зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №373. 21 червня 2019 року [PERSON] замовила у сертифікованого інженера-землевпорядника фізичної особи-підприємця [PERSON] виготовлення Технічної документації із землеустрою щодо встановлення в натурі (на місцевості) меж власної земельної ділянки. 11 вересня 2020 року Позивач звернулися до Державного кадастрового реєстратора Відділу у Кам`янець- Подільському районі Міськрайонного управління у Кам`янець-Подільському районі та місті Кам`янець- Подільському ТУ Держгеокадастру у Хмельницькій області із заявами про внесення відомостей щодо належної їй земельної ділянки до Державного земельного кадастру. Проте, реєстратор відмовила у внесенні відомостей, оскільки земельна ділянка, що належить Позивачеві частково накладається на земельну ділянку для ведення садівництва площею 0,1200 та, кадастровий номер 6822483700:01:001:1346, що належить на праві приватної власності [PERSON] . Як стало згодом відомо Позивачеві, дану земельну ділянку [PERSON] придбала у громадянки [PERSON] , згідно договору купівлі-продажу від 21.05.2015 року №446. Остання, в свою чергу набула право власності на спірну земельну ділянку на підставі Рішення сесії сільської ради від 03.09.2010 року №16. Даним рішенням сільської ради затверджено Технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та виготовлення документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку і передано [PERSON] безоплатно у власність земельну ділянку для ведення садівництва площею 0,12 га. 23 листопада 2010 року [PERSON] видано правовстановлюючий документи, що посвідчував її право власності на спірну земельну ділянку, а саме Державний акт на право власності на земель ну ділянку серії ЯЛ №385439, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №0110755370058. В ході судового розгляду представник позивача позов підтримав, посилаючись на обставини, вказані в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в ході розгляду справи позов не визнав. Представник Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області в судове засідання не з`явився, подав письмовий відзив в якому вказав, що відповідальність за правильність виготовлення технічної документації з землеустрою несе сертифікований інженер - землевпорядник, який відповідає за якість виконаних робіт з землеустрою , а не державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельної ділянки в державному земельному кадастрі. Скасуванні реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі допускається з одночасним припиненням усіх речових прав на цю земельну ділянку. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Представник Слобідсько-Кульчієвецької сільської ради, яка є правонаступником Кам`янської сільської ради , в судове засідання не з`явився. Заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Позивачу згідно Державного акту на право приватної власності на землю ХМ №02014 від 01 листопада 2000 року , виданого на підставі рішення Кам`янської сільської ради від 25 грудня 1998 року за № 45 належить земельна ділянка площею 0,12 га для садівництва ( т1, а.с. 7). В даному згідно Державному акті на право приватної власності на землю ХМ №02014 від 01 листопада 2000 року кадастровий номер не вказано. Цей державний акт було видано на підставі Технічного звіту по розробці документації для складання державного акту на право приватної власності на землю в Садовому товаристві Цементник - 2 ( т, 1, а.с. 18 - 23), в якому в тому числі ( т1, а.с. 16) міститься акт погодження меж, який погоджено [PERSON] . Для відновлення меж земельної ділянки на місцевості на замовлення [PERSON] ФОП [PERSON] було виготовлено технічну документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) (т.1, а.с. 24 - 44) . В плані - схемі ( т 1,а.с. 45) міститься схема накладання земельної ділянки відповідача на земельну ділянку позивача. Рішенням державного кадастрового реєстратора Відділу у Кам`янець - Подільському районі Міськрайонного управління у Кам`янець - Подільському районі та м. Кам`янець - Подільський Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області № РВ - 6800641702020 від 11 вересня 2020 було відмовлено у внесенні відомостей про земельну ділянку позивача в зв`язку з перетином ділянки позивача з ділянкою відповідача , кадастровий номер : 6822483700:01:001:1346 , площа накладання становить 12, 2731 % , що також підтверджується протоколом № ПП - 6800380522020 проведення перевірки електронного документа від 11 вересня 2020 року. Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку ( т.1 а.с. 53) від 23 листопада 2010 року , виданого на підставі рішення Кам`янської сільської ради за № 16 від 03 вересня 2010 року [PERSON] належала на праві власності земельна ділянка площею 0,12 га для ведення садівництва , кадастровий номер 6822483700:01:001:1346. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно , Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна за № 222475275 ( т1, а.с. 49) вбачається, що власником земельної ділянки для ведення садівництва площею 0,1200 та, кадастровий номер 6822483700:01:001:1346 є відповідачка [PERSON] , підставою виниклення права власності вказано договір купівлі - продажу від 21 травня 2025 року , посвідченого приватним нотаріусом Кам`янець - Подільського районного нотаріального округу , Дубовською Р.Б., зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за № 446. Дана обставина в судовому засіданні сторонами визнана і не оспорюється. З висновку земельно - технічної експертизи № 3140/3141/21-26 від 30 січня 2023 року вбачається , що існує накладання (нашарування) координат поворотних точок земельної ділянки для ведення садівництва площею 0,1200 та, яка належить [PERSON] згідно Державного акту на право приватної власності на землю ХМ №02014 , виданого Кам`янською сільською радою від 01 листопада 2000 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 373 та земельної ділянки для ведення садівництва площею 0,1200 та, кадастровий номер 6822483700:01:001:1346, яка належить [PERSON] , площа накладання становить 0,0147 га., Згідно з частиною другою статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15ЦК кодексу України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. З урахуванням цих приписів правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Зазначені норми права визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Отже, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту. Під час розгляду спору суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права та можливість його захисту в обраний позивачем спосіб. Здійснюючи право на судовий захист, звертаючись до суду, особа повинна зазначити суб`єктивне бачення порушеного права чи охоронюваного інтересу та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відтак, при вирішенні спору важливе значення має встановлення наявності в особи, яка звернулася із позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов. Відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин. Тобто, встановивши, що права або інтереси позивача не порушені, суд відмовляє в задоволенні позову за безпідставністю, недоведеністю чи необґрунтованістю. Водночас, якщо суд дійде переконання про порушення прав, свобод чи інтересів позивача, він має надати оцінку обраному позивачем способу захисту та з`ясувати, чи є цей спосіб правомірним та ефективним, оскільки обрання способу захисту, що не відповідає цим критеріям, є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (провадження № 12-158гс18) зроблено висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту потрібно встановити, які саме права (правомірні інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного права чи неправомірність або неефективність вибраного позивачем способу захисту прав, які суд за результатами вирішення спору вважатиме порушеними, невизнаними або оспорюваними, є підставою для ухвалення судом рішення про відмову в позові. У статті 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України). Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Порушення цивільних прав може проявлятися, зокрема, у створенні власнику перешкод у здійсненні права користування чи розпорядження своїм майном. За змістом статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частин першої, другої статті 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Частиною першою статті 79 ЗК України визначено, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. За змістом частин першої, третьої та четвертої статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Правилами частини першої статті 81ЗК України визначено такі способи набуття права власності на земельні ділянки: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Згідно зі статтею 90 ЗК України, порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. У частинах другій, третій статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до частини першої статті 21Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру: на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених статтею 79-1 ЗК України, при їх формуванні; на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 ЗК України та у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками; на підставі технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель - за результатами інвентаризації земель; на підставі проектів землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) - у разі виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв). Відповідно до частини першої статті 22 ЗК Української РСР 1990 року, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. На підставі статті 23 цього Кодексу, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України. За змістом частини 2 статті 152 ЗК України 2001 року, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. До 01 січня 2013 року державна реєстрація земельних ділянок, які передавалися у власність із земель державної чи комунальної власності, здійснювалась з видачею державних актів на право власності на земельні ділянки. Реєстрація державних актів на право власності здійснювалась у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. Після 02 квітня 2002 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою» від 02 квітня 2002 року № 449 обов`язковим реквізитом державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою став кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування. З 01 січня 2013 року у зв`язку з набранням чинності Закону України «Про Державний земельний кадастр» державні акти на право власності чи право постійного користування земельною ділянкою не видаються, а право власності, користування земельною ділянкою оформляється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» шляхом внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч. 10 ст. 24 Закону України «Про державний земельний кадастр», державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Згідно зі ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. Спір про скасування державної реєстрації речового права на нерухоме майно треба розглядати як спір, пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно. Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено аналогічний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (пункт 36), від 16 січня 2019 року у справі № 755/9555/18 (пункт 25), від 21 серпня 2019 року у справі № 805/2857/17-а, від 15 січня 2020 року у справі № 587/2326/16-ц (пункт 24), від 26 лютого 2020 року у справі № 287/167/18-ц (пункт 52)). При задоволенні позовних вимог суд враховує, що позивачці земельна ділянка була передана в приватну власність раніше ніж її сусідці [PERSON] і оспорюваним рішенням Кам`янської сільської ради було затверджено технічну документацію , якою було визначено конфігурацію і площу земельної ділянки, яка накладається на земельну ділянку позивача. Відповідно до ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Враховуючи, що спірна земельна ділянка відповідача накладається на земельну ділянку позивача за координатами поворотних точок чим порушується право власності позивача на її земельну ділянку , то позов в частині решти позовних вимог теж підлягає задоволенню. Суд не бере до уваги Технічну документацію на земельну ділянку відповідача , виготовлену ПП «Моноліт - Вознесенськ» від 18 квітня 2023 року оскільки відповідачкою [PERSON] не надано доказів проведення повторної реєстрації земельної ділянки відповідача в Державному земельному кадастрі державним кадастровим реєстратором. Відповідно до п.п.1 п. 144 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 р. № 1051 якщо факт невідповідності відомостей Державного земельного кадастру інформації, що міститься в документах, які є підставою для внесення таких відомостей, підтверджено, Державний кадастровий реєстратор за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру складає в електронній формі з накладенням кваліфікованого електронного підпису протокол виправлення помилки за формою згідно з додатком 30. Крім того суд враховує, що сам факт виготовлення відповідачкою нової технічної документації на її земельну ділянку свідчить про те, що відповідачка визнала ту обставину, що первісна технічна документація вила виготовлена з помилками. Враховуючи, що позивачка, як інвалід другої групи , звільнена від сплати судового збору, задоволення позовних вимог, з відповідачів в рівних частинах підлягає стягненню судовий збір в сумі 3361 гривні 60 коп. ( 840 гривень 40 коп. х 4 позовних вимоги). Також з відповідачів на корасть позивача підлягає стягненню в рівних частинах витрати за проведення земельно - технічної експертизи в сумі 6864 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved