Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-19 00:00:00

У серпні 2023 року [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідачка) у якому просив визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] ; стягнути з відповідачки на користь позивача аліменти на утримання [PERSON] , у розмірі 25% від усіх видів доходу (заробітку) з дня подання даного позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 28.06.2014 перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, рішенням суду від 29.11.2019 шлюб розірвано. Від шлюбу мають спільну малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . На час звернення до суду дитина проживає без реєстрації разом з позивачем у будинку, який належить матері позивача. Вказав, що дитина хворіє на органічне ураження головного мозку з порушенням поведінки, мовлення і моторики. За час проживання з відповідачкою рекомендації лікаря не виконувалися, що мало негативний вплив на здоров`я дитини. Дитина не відвідувала дитячий садок та не пішла до школи, що порушує право дитини на освіту. Позивач може у повній мірі створювати сину можливості для повноцінного розвитку. Відповідачка не працевлаштована та проживає у Чернігівській області, яка потенційно знаходиться в небезпечному регіоні майбутніх бойових дій. Тому вважає, що інтересам дитини відповідатиме визначення місця проживання з батьком. Крім того вказав, що відповідачка відмовляється від виконання обов`язку утримання дитини у добровільному порядку, тому позивач змушений звернутися з вимогами про стягнення аліментів. Ухвалою судді від 07.09.2023 відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання. 16.10.2023 від відповідачки [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву у якому у задоволенні позову просить відмовити повністю. В обґрунтування своєї позиції зазначила, що має вищу педагогічну освіту, викладає англійську мову, має власне житло, гарну репутацію. Після народження дитини батько на 3 місяці залишив їх. З травня 2015 року вона з сином змушена була повернутися до себе на батьківщину, а батько не цікавився життям сина, лише надсилав матеріальну допомогу, яку вважав достатньою і якої не вистачало на забезпечення дитини. Батько приїздив до сина не частіше одного разу на рік, півтора року. Позивач хворів на психічне захворювання, лікувався в психіатричній лікарні. Після початку війни позивач не навідував сина, а приїхав лише у липні 2023 року за пропозицією самої відповідачки. Вона 9 років виховувала дитину у дусі поваги до батька, натомість позивач формує у сина негативне ставлення до матері. 18.07.2023 позивач взяв сина погостювати на 1 місяць, проте після закінчення цього строку відмовився повертати дитину матері. З цього приводу відповідачка зверталася до поліції та у служби у справах дітей. Вважає, що дії позивача зумовлені бажанням ухилитися від призову на військову службу. Дитині не було встановлено діагнози, зазначені у медичному висновку, складеному невідомим лікарем, копію якого додано до позовної заяви. Відповідачка завжди дбайливо ставилася до стану здоров`я дитини, виконувала рекомендації лікарів. Позивач не забезпечує дитині правильне харчування. Також відповідачка вказала, що займалася розвитком та навчанням дитини, а відвідувати дитячий садок або школу не могли через відсутність щеплень. Відповідачка забезпечила навчання сина у приватному закладі. У зв`язку з повномасштабним вторгненням м.Новомосковськ зазнає обстрілів та є більш небезпечним, ніж м.Ніжин. Вона має доходи та власне житло. Вважає, що підстави для задоволення позову та визначення місця проживання дитини з батьком відсутні. 16.10.2023 до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів у якій просить визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування вимог зустрічного позову посилалася на обставини, аналогічні обставинам, наведеним у відзиві. Додатково зазначила, що від народження син постійно проживав разом з матір`ю, а батько дев`ять років не брав участи у вихованні дитини. Позивачем за зустрічним позовом створені усі умови для проживання та всебічного розвитку дитини. 25.10.2023 позивач подав відповідь на відзив, у якому висловив незгоду з доводами відповідачки, викладеними нею у відзиві, посилаючись на те, що вони не підтверджені належними та допустимими доказами. З точки зору безпеки м.Новомосковськ є більш безпечним містом, ніж м.Ніжин. Відповідачка організувала дистанційне навчання, натомість за висновком лікаря дитині рекомендовано офлайн навчання. Позивачем створено належні умови для дитини. Натомість відповідачка не надала відомостей про кількість зареєстрованих осіб у житловому будинку, володіє лише 11/48 його частин, невідомо чи створені там належні умови для проживання дитини. 08.11.2023 від відповідачки надійшли заперечення, у яких висловлено незгоду з доводами позивача, наведеними у відповіді на відзив. Ухвалою суду від 30.04.2024, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач та його представник - адвокат Щербина В.С. підтримали позов та просили його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у письмових заявах по суті справи. У задоволенні зустрічного позову просили відмовити. Відповідачка у судовому засіданні у задоволенні первісного позову просила відмовити, а зустрічний позов просила задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у заявах по суті справи. Представник органу опіки та піклування Виконавчого комітету Новомосковської міської ради у судове засідання, яким завершено розгляд справи не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі. Суд, вислухавши учасників процесу, допитавши свідків, з`ясувавши думку дитини, дослідивши надані сторонами докази, встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. З 28 березня 2014 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 29 листопада 2018 року у справі №740/383/18 (т.1 а.с.17). Сторони є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (т.1 а.с.11). Позивач [PERSON] має вищу освіту та кваліфікацію інженера-системотехніка, є фізичною особою-підприємцем, позитивно характеризується за місцем проживання (т.1 а.с.12-15). Позивач [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с.10). Власником зазначеного житла є матір позивача - [PERSON] (а.с.18-25,163,164). У акті, складеному головою квартального комітету №18 у присутності сусідів 19 серпня 2023 року зазначено, що [PERSON] , 2014 року народження проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] (а.с.16). За результатами обстеження умов проживання дитини за місцем проживання батька направлено комісію, встановлено, що для дитини створені задовільні умови проживання. За результатами проведеної психодіагностики дитини її стан позитивний. [PERSON] відчуває себе захищеним та задоволеним. Дитина не надає переваги матері або батькові. Батьки відіграють однаково значну роль у житті дитини, але враховуючи ситуацію, яка склалася у сім`ї, значущою людиною для [PERSON] є батько (т.1 а.с.55). Відповідачка [PERSON] має вищу освіту та кваліфікацію вчителя мови та літератури (англійської, німецької), є фізичною особою-підприємцем, зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , зазначене житло належить відповідачці на праві приватної власності (т.1 а.с.31, 48-50,53,54,67,84,117-124). На обліку у лікаря-психіатра не перебуває, судимостей не має (т.1 а.с.190,191). 20.10.2023 представниками служби у справах дітей виконавчого комітету Ніжинської міської ради здійснено обстеження умов проживання відповідачки [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Встановлено, що житло складається з 2 кімнат, санвузла, коридору, кухні, загальна площа 60 кв.м. Умови проживання задовільні, у будинку чисто та охайно, кімнати мебльовані, наявні речі загального вжитку на необхідна побутова техніка. Для дитини наявна окрема кімната, яка умебльована ліжком, робочим столом, шафою для одягу, наявні дитячі речі, наявні умови для проживання та виховання малолітньої дитини (т.1 а.с.127-128). Також складено висновок оцінки потреб сім`ї [PERSON] , у якому зазначено, що станом на 20.10.2023 [PERSON] , [INFO] проживає разом зі своїм батьком у м.Новомосковську Дніпропетровської області. Мати дитини [PERSON] спроможна виконувати обов`язки з виховання малолітнього сина. Проблем зі здоров`ям вона не має, шкідливі звички відсутні, має позитивну соціальну історію, оформлена як ФОП, має у власності житло, де створені всі умови для проживання та повноцінного розвитку дитини (т.2 а.с.129-130). З висновку органу опіки та піклування від 12.02.2024 вбачається, що було досліджено інформацію-характеристику гімназії №16 м.Новомосковська від 16.01.2024, згідно якої встановлено, що на час складання висновку [PERSON] навчається з вересня 2023 року в 3 класі. Батько приділяє належну увагу навчанню та вихованню дитини, дитина відвідує додаткові заняття з репетитором. Батько постійно підтримує зв`язок з класним керівником. Батько увесь час знаходиться поруч з дитиною під час онлайн-занять. У хлопчика теплі та дружні стосунки з батьком. (т.1 а.с.220-223). Судом встановлено та підтверджується сторонами, що син сторін [PERSON] проживав разом з матір`ю у м.Ніжині Чернігівської області з 2015 року до липня 2023 року та з травня 2024 року по дату ухвалення рішення у даній справі. З липня 2023 року до травня 2024 року син сторін проживав разом з батьком у м.Новомосковську Дніпропетровської області. З відповіді на звернення від 18.09.2023 вбачається, що відповідачка [PERSON] зверталася до виконавчого комітету Новомосковської міської ради щодо сприяння повернення дитини до матері (а.с.55). Також відповідачка зверталася до служби у справах дітей Чернігівської обласної державної адміністрації щодо повернення дитини (т.1 а.с.56). На підставі договорів про надання освітніх послуг, укладених відповідачкою [PERSON] та приватним закладом загальної середньої освіти демократична школа «Альтерра Скул» від 24.05.2021 та від 10.09.2022, син сторін [PERSON] здобував освіту у вказаному закладі, у дистанційному порядку, отримав відповідні свідоцтва досягнень за 2022-2023 навчальні роки за 1 клас та за 2 клас (т.1 а.с.57-64). 09.03.2024 [PERSON] оглянуто неврологом з приводу тіків очей. Рекомендовано дотримуватися режиму дня; виключити перегляд гаджетів; достатня рухова активність та медичний препарат (т.2 а.с.115) 05.08.2023 складено консультаційний висновок стосовно дитини - [PERSON] , у якому зазначено діагноз дитини: органічне враження головного мозку з порушенням поведінки, мовлення і моторики. Рекомендовано: консультація дитячого невролога; консультація логопеда; валеріана (т.1 а.с.27). 06.10.2023 дитячим психіатром Гусаком А.В. дистанційно у присутності батьків проведено огляд дитини [PERSON] , встановлено діагноз: затримка мовлення 3 рівня, транзиторний тикозний розлад (тики очей). Рекомендовано: відвідування середньої школи (бажано офлайн формат), регулярне фізичне навантаження (гуртки), у випадку присутності тиків надалі - медичні препарати; повторний огляд дитячого психіатра через 3 місяці (т.1 а.с.66). 29.04.2024 психологом Черновою І.Є. складено консультаційний висновок стосовно [PERSON] , [INFO] , до якого зверталися з приводу скарг на зниження рівня навчання, обсесивних ритуалів, моторних та вокальних гіперкінезів. У висновку наведено методи дослідження, їх результати та зазначено перелік рекомендацій (т.2 а.с.116-119). 22.05.2024 [PERSON] оглянув лікар-психіатр дитячий [PERSON]. , за результатами огляду складено консультаційний висновок, у якому встановлено діагноз: F95.1 хронічний змішаний (моторні та вокальні складні комбіновані тики) тикозний розлад у дитини з тривожною акцентуацією характеру; призначено лікування; рекомендовано роботу з психологом за методикою когнітивно-поведінкової терапії ( т.2 а.с.113). У зв`язку з рекомендацією психіатром роботи з психологом за методикою когнітивно-поведінкової терапії, з 25.05.2024 практикуючим психологом Романій І.В. проведено першу консультацію, проведено загальне обстеження та визначено цілі терапії, сформовано план роботи та графік консультацій (т.2 а.с.114). Згідно з довідкою №146 від 25.07.2024, висновком ЛКК встановлено, що за станом здоров`я дитина потребує індивідуальної форми навчання у вигляді педагогічного патронату на 2024-2025 навчальний рік (т.2 а.с.155). Відповідачкою подано письмові показання свідка (т.2 а.с.30-31, 33-34), які суд визнає недопустимими, оскільки вони суперечать принципу безпосередності дослідження доказів судом, свідка не попереджено про кримінальну відповідальність та не приведено до присяги. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомила, що є матір`ю відповідачки. Її донька та онук [PERSON] переїхали проживати у м.Ніжин у 2014 році. Свідок домовилася про зарахування дитини до дитячого садочка навіть без щеплень, проте відповідачка відмовилася віддавати дитину до дитячого садочка. Її донька погано ставиться до сина, кричить на нього, обзиває. Коли син почав її бити, вона попросила батька забрати дитину до себе, що він і зробив у липні 2023 року. У дитини почалися вокальні тіки приблизно у віці 6-7 років. Коли [PERSON] став проживати з батьком, вона провідувала онука і помітила, що його поведінка змінилася, він став більш спокійним та комунікабельним. Коли [PERSON] повернувся до матері, він обзивав свідка нецензурними словами. Дитина не спілкується з однолітками, а тільки з матір`ю. У матері неналежні умови проживання, бо на 40 кв. метрів житла є 4 кішки. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що знає відповідачку, оскільки допомагала їй з дитиною та вирішенням побутових питань. Свідок ходила в магазин, купувала продукти, коли відповідачці потрібно було до лікаря, свідок доглядала дитину. Рідні не допомагали відповідачці. Бачила, що відповідачка часто гуляє з дитиною на вулиці. Відповідачку охарактеризувала як розумну, поважну людину. У судовому засіданні допитано спеціаліста [PERSON] , яка є психологом та працювала з дитиною сторін. Пояснила, що провела діагностику, результати вказала у психологічному висновку. Під час спілкування дитина виявляла бажання бути з обома батьками. [PERSON] був збуджений, не утримував зоровий контакт, мав пришвидшене мовлення, вокальні та моторні тіки. Було зафіксовано тривожний розлад, рекомендовано звернутися до психіатра. З дитиною проведено діагностику три рази та два рази заняття. Заняття оплачувала мама, а приводив дитину тато. Психолог відмовилася працювати з дитиною через непорозуміння з мамою. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував на лікуванні в КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» з 11.10.1999 по 22.12.1999 з певним діагнозом (т.1 а.с.239). Оцінюючи зазначену обставину, суд зазначає, що не може ставити у провину батька наявність психічного розладу чи захворювання, а також вважати цю обставину підставою для обмеження прав батька. Такі хворобливі прояви не можуть залежати від волі чи бажання хворого. З доводами позивача про те, що мати не дбала про навчання дитини, суд не погоджується, оскільки такі доводи спростовується матеріалами справи, зокрема свідоцтвами досягнень та договорами про здобуття освіти. Оцінюючи доводи сторін про небезпечність проживання у м.Новомосковську Дніпропетровської області та у м.Ніжин Чернігівської області, суд виходить з наступного. Загальновідомим є факт збройної агресії російської федерації, а також той факт, що держава-агресор систематично здійснює обстріли території України. З доводами [PERSON] про те, що м.Ніжин є більш небезпечним, а також з доводами [PERSON] про те, що м.Новомосковськ є більш небезпечним суд не погоджується. На переконання суду, в обох населених пунктах наявна загроза життю та здоров`ю людей внаслідок збройної агресії російської федерації. При цьому у суду немає об`єктивних даних, які б давали підстави вважати, що якесь із цих міст є більш безпечним, а якесь - менш безпечним. Відтак, зазначений критерій не впливає на визначення місця проживання дитини. Стосовно посилань сторін на надмірне проведення часу дитиною з гаджетами, суд зазначає, що як пояснили сторони, надмірне проведення часу мало місце під час проживання як з матір`ю, так і з батьком. Відтак, вказана обставина не свідчить ні на користь матері, ні на користь батька. До правовідносин, що виникли між сторонами, підлягають застосуванню такі норми права. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Суд - це фактично останній інструмент, який підлягає використанню при вирішенні сімейних спорів, коли спір неможливо вирішити іншим шляхом. Водночас розлучення має відбутися таким чином, щоб батько і матір як і раніше співпрацювали при виконанні батьківських обов`язків. Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини). Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Виходячи зі змісту частини шостої статті 29 ЦК України фізична особа може мати кілька місць проживання. Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першочергово повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах (постанова Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 466/1017/20). Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки стосовно дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню такі базові елементи: (а) погляди дитини; (б) індивідуальність дитини; (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин; (г) піклування; захист і безпека дитини; (ґ) вразливе положення; (д) право дитини на здоров`я; (е) право дитини на освіту (постанова Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі № 654/4307/19). Також підлягають врахуванню: (1) спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; (2) стосунки між дитиною і батьками в минулому; (3) бажання батьків бути опікунами; (4) збереження стабільності в оточенні дитини, йдеться про місце проживання (дім), школу, друзів; (5) бажання дитини. У цій справі встановлено, що обоє батьків мають належні житлові умови, доходи, мають бажання виховувати сина. Система правосуддя прислухається до дітей, серйозно ставиться до їх думок і має гарантувати захист прав дитини. Дитина, яка внутрішнім законодавством визнається такою, що має достатній рівень розуміння, під час розгляду судовим органом справи, що стосується її, наділяється правами: отримувати всю відповідну інформацію; отримувати консультацію та мати можливість висловлювати свої думки; клопотати про призначення спеціального представника під час розгляду судовим органом справ, бути поінформованою про можливі наслідки реалізації своїх думок та про можливі наслідки будь-якого рішення (статті 3, 4 Європейської конвенції про здійснення прав дітей 1996 року). Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Разом з тим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати інтересам дитини (стаття 12 Конвенції про права дитини, стаття 171 СК України, стаття 14 Закону України «Про охорону дитинства»). Думка дитини може бути висловлена у письмових доказах (висновках органів опіки та піклування, спеціалістів тощо); електронних доказах (відео-, аудіоматеріалах); висновках психологічної експертизи; показаннях самої дитини, присутньої в залі судового засідання або з використанням режиму відеоконференції. Суд враховує висловлену дитиною думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб (постанова Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17). При оцінці пояснень дитини необхідно враховувати її вік на момент опитування, рівень розвитку та психологічні особливості, притаманні відповідному віку. У судовому засіданні у присутності соціального педагога Ріпи В.Б. , яка має відповідну освіту (а.с.132), вислухано думку дитини сторін - [PERSON] , якому на час розгляду справи виповнилося десять років та який висловив бажання проживати з матір`ю. Разом тим, під час з`ясування думки дитини при складанні висновку органу опіки та піклування Виконавчого комітету Новомосковської міської ради, [PERSON] виявив більшу прихильність до батька. Враховуючи те, що на момент з`ясування думки дитини судом, син сторін проживав з матір`ю, він виявив більшу прихильність та бажання проживати з матір`ю. Однак, вочевидь дитина потребує і батьківської турботи та безумовної любові, яка має позитивно впливати на його розвиток. Думка дитини враховується судом, про те не є вирішальною при вирішенні питання про місце проживання. Саме лише висловлене дитиною бажання проживати з батьком (матір`ю) не може бути безумовною підставою для відповідного визначення місця проживання, оскільки при вирішенні спору, що стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суди повинні ґрунтовно дослідити та оцінити всі обставини справи, надати належну правову оцінку доказам: кожному конкретно взятому та у сукупності. Аналогічний правовий висновок наведено у постанові Верховного суду від 27 січня 2021 року у справі № 727/3856/18. У пункті 67 Загального коментаря № 14 від 29 травня 2013 року Комітет ООН з прав дитини зазначив, що в інтересах дитини доцільно виходити зі спільної батьківської відповідальності. Приймаючи рішення в інтересах дитини, суддя має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками. У Резолюції «Рівність і спільна батьківська відповідальність: роль батька» від 02 жовтня 2015 року № 2079 Парламентська Асамблея Ради Європи підкреслила необхідність поваги органів влади держав-членів до права батьків нести спільну відповідальність, забезпечивши, щоб сімейне право передбачало у разі роздільного проживання батьків або розірвання шлюбу можливість спільної опіки над дітьми в їх найкращих інтересах на основі взаємної згоди між батьками (пункт 2). Крім того, Парламентська Асамблея Ради Європи звернула увагу, що розвиток спільної батьківської відповідальності допомагає подолати гендерні стереотипи щодо ролей, які нібито призначаються жінкам і чоловікам у сім`ї, і є очевидним відображенням соціологічних змін, які відбулися за останні п`ятдесят років в організації приватної та сімейної сфер (пункт 4). Спільне батьківство слід сприймати як координацію між дорослими у їхніх батьківських ролях і здатність підтримувати та допомагати один одному, воно сприяє покращенню співпраці між батьками та зменшенню ризику потенційних суперечок, оскільки така модель вільна від тягаря переможець-переможений. Водночас труднощі, пов`язані із спільною опікою, належать до початкового періоду адаптації, і завдяки тривалому контакту батьків ці труднощі поступово зникають. Спільна фізична опіка сприяє відкритому спілкуванню між батьками, мінімізації конфліктів та розчарувань, приносить користь стосункам матір-дитина і батько-дитина. З урахуванням вищезазначеного, при вирішенні спору між розлученими батьками про визначення місця проживання дитини суд з урахуванням обставин справи має право розглянути питання щодо визначення місця проживання дитини з одним із батьків із забезпеченням контакту дитини з іншим з батьків чи застосування спільної фізичної опіки з почерговим проживанням дитини у помешканні кожного з батьків за відповідним графіком. У постановах від 26 жовтня 2022 року у справі № 750/9620/20, від 04 жовтня 2023 року в справі № 208/4667/20, від 14 грудня 2022 року у справі № 742/2571/21, від 10 січня 2024 року у справі № 183/3958/20 Верховний Суд звертав увагу на можливість застосування судами моделі спільної фізичної опіки батьків над дитиною. Судом установлено, що як батько, так і мати дитини належним чином ставилися до виконання своїх батьківських обов`язків, не зловживають спиртними напоями чи наркотичними засобами, матеріально забезпечені та створили належні умови для виховання та розвитку сина, у той же час між сторонами існує особистий конфлікт та неприязні стосунки, що унеможливило вирішення питання про фізичну опіку щодо їх спільної дитини в позасудовому порядку. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до наданого суду висновку від 12.02.2024, орган опіки та піклування виконкому Новомосковської міської ради вважає за доцільне визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] . Зі змісту висновку вбачається, що 14.09.2023 обстежено умови проживання батька, для виховання та розвитку дитини створено задовільні умови. Спеціалістом КЗ «Центр надання соціальних послуг» Новомосковської міської ради проведено роботу щодо емоційного стану [PERSON] , [INFO] та встановлено, що емоційний стан дитини позитивний, відчуває себе захищеним та задоволеним, з батьком сформовані довірливі стосунки, дитина оточена любов`ю та турботою батька. Спеціалістом КЗ «Центр надання соціальних послуг» НМР проведено роботу щодо емоційного стану [PERSON] , [INFO] , за результатами проведеної психодіагностики встановлено, що емоційний стан дитини позитивний, між дитиною та батьком сформовані довірливі стосунки; дитина оточена любов`ю та турботою з боку тата. Зв`язок з матір`ю підтримує у телефонному режимі; батько не перешкоджає спілкуванню дитини з матір`ю; батьки відіграють однаково значну роль у житті дитини, але враховуючи ситуацію, що склалася у сім`ї, значущою людиною для [PERSON] є батько. З цим висновком суд погоджується частково, оскільки його складено з огляду на ситуацію в родині, що мала місце 12.02.2024, натомість станом на момент розгляду справи сімейні обставини змінилися, [PERSON] проживає разом з матір`ю. При вирішенні спору суд враховує, що обоє батьків виявили бажання проживати з дитиною. Судом установлено, що обоє батьків дбайливо ставилися до здоров`я дитини. Відповідачка багато часу приділяє вихованню дитини, навчанню, отриманню медичної допомоги. Проте, під час проживання дитини з матір`ю, недостатня увага приділялася соціалізації дитини, спілкуванню з однолітками, дитина спілкувалася переважно з матір`ю. Натомість позивач дбав про спілкування дитини з іншими дітьми, проводив з дитиною час, зокрема на дитячих майданчиках, забезпечив зарахування та навчання дитини у навчальному закладі. Відповідачка у судовому засіданні підтвердила, що у питаннях соціалізації дитини батько досяг успіхів. На підставі досліджених доказів судом установлено, що дитина сторін має певні розлади психічного здоров`я. Суд відхиляє доводи позивача про те, що такі розлади виникли внаслідок неналежного виховання дитини матір`ю. Також суд відхиляє доводи відповідачки про те, що розлади психічного здоров`я виникли чи посилилися внаслідок дій батька. Сторони не володіють спеціальними знаннями в галузі психіатрії для того, щоб робити подібні висновки, такі доводи є лише їх припущеннями, які ґрунтуються на неприязному ставленні один до одного. Судом установлено, що дитина проживала як з батьком, так і з матір`ю. Також суд враховує, що причиною зміни місця проживання дитини - від матері у м.Ніжин до батька у м.Новомосковськ було звернення матері, якій самотужки важко було впоратися з проблемами з дитиною, зумовленими, зокрема психічними розладами та надмірним проведенням часу з гаджетами. Суд вважає, що спільна фізична опіка є м`яким та ефективним способом вирішення спору між батьками, які проживають окремо, оскільки він знімає конфліктність, спрямований на те, щоб батьки й надалі повноцінно брали участь у житті дитини, її вихованні, співпрацювали, щоб розлучення не перешкоджало батькові й матері виконувати їхні батьківські обов`язки, реалізовувати свої права, і, відповідно, щоб це все здійснювалося в найкращих інтересах дитини. Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 16 лютого 2024 року по справі № 465/6496/19 зазначено, що використання спільної фізичної опіки у цій справі спрямоване на повернення матері у життя і виховання дітей, які потребують як материнського, так і батьківського виховання, що у їх синтезі формують основу становлення дітей як повноцінних членів суспільства. Встановлені обставини у своїй сукупності свідчать про те, що лише поєднання виховання як батьком, так і матір`ю здатне забезпечити дитині гармонійний та всебічний розвиток; надасть можливість відчувати любов і турботу обох батьків. Таким чином, суд дійшов висновку, що в інтересах дитини буде саме почергове проживання з кожним із батьків, а тому вважає можливим частково задовольнити первісний та зустрічний позов. При цьому суд враховує значну відстань між місцями проживання позивача та відповідача, а тому при визначенні спільної опіки слід встановити строк проживання дитини по пів року з кожним з батьків. При вирішенні питання про стягнення аліментів, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному Кодексі України. За змістом статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Оскільки суд дійшов висновку про проживання малолітньої дитини сторін протягом 6 місяців кожного року з батьком та 6 місяців кожного року з матір`ю, підстави для стягнення аліментів на користь одного з батьків відсутні. У зв`язку із частковим задоволенням первісного та зустрічного позову, судові витрати покласти на сторони, що їх понесли. На підставі викладеного і

Outcome: partial