Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності на спадкове домоволодіння після смерті його батька [PERSON] в порядку спадкування за законом на частку та за заповітом після смерті матері [PERSON] на частку, яке розташоване по [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що [INFO] після смерті його батька спадщину прийняла його дружина [PERSON] та син [PERSON] ..Позивач, частково оформив спадщину, отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) розміром 1,55 умовних кадастрових гектарів. Після смерті своєї матері [PERSON] [INFO], як спадкоємець спадкового майна за заповітом, свої спадкові права на спірне домоволодіння не реалізував з підстав відсутності правовстановлюючого документа на нього. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися. Представник позивача подав заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримав. Представник Сатанівської селищної ради в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. У зв`язку з неявкою сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. Як встановлено судом, [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, у тому числі на житловий будинок з надвірними господарськими будівлями по [ADDRESS] . На день смерті з ним проживали дружина [PERSON] та син [PERSON] , які вступили у фактичне управління спадковим майном, в тому числі на частки житлового будинку кожен. При вирішені питання щодо правомірності набуття майна в порядку спадкування суд зазначає, що до застосування підлягають норми цивільного законодавства, що діяли на момент відкриття та прийняття спадщини, а саме - Цивільний Кодекс Української РСР в редакції 1963 року. В силу ч.1 ст.529 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно ст.548 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), якщо спадкоємець фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, то він визнається таким, що прийняв спадщину. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). При цьому, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Чинне законодавство не встановлює обов`язку вводити в експлуатацію індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 5 серпня 1992 року. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт. В технічному паспорті зазначено рік забудови будинку - 1965 рік. Згідно звіту технічного стану спірного житлового будинку, будинок знаходиться в задовільному стані та придатний для проживання. За даними, наданими Сатанівською селищною радою, згідно записів погосподарських книг по с.Клинове станом на 01.01.1992 домоволодіння рахувалося за [PERSON] . Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] належав житловий будинок [ADDRESS] , однак за життя він не скористався своїм правом оформити право власності на цей будинок і зазначений будинок увійшов до складу спадщини, яку прийняли його дружина [PERSON] та син [PERSON] .. 30.11.2000 [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на на право на земельну частку (пай) розміром 1,55 умовних кадастрових гектарів. [INFO] [PERSON] померла. Спадщину після її смерті прийняв її син [PERSON] , спадкоємець за заповітом. Згідно свідоцтва про народження матір`ю [PERSON] зазначено [PERSON] , тобто існує розбіжність в імені та по батькові спадкодавиці. Проте, суд надає оцінку експертному висновку Українського бюро лінгвістичних експертиз, в якому зазначено, що з практики лінгвістичних експертиз відомі випадки зближення в усному мовленні імен на зразок « [PERSON] » та « [PERSON] ». Поширеність розмовних варіантів цих особових імен в усному мовленні часто призводить до взаємозаміни повних варіантів особових імен, тому в документах однієї особи фіксуються різні офіційні відповідники. Записи особового імені « [PERSON] » та « [PERSON] », « [PERSON] »-запис російською, попри розбіжності в документах зазначеної особи, наданих для експертизи, є ідентичними. Етимологічно віддалені імена, які належать до латинської і грецької або західнослов`янської й східнослов`янської ономастичної традиції й на українському мовному грунті сприймаються як міжмовні аналоги. Імена « [PERSON] » і « [PERSON] », « [PERSON] » і «[PERSON], « [PERSON] » і « [PERSON] » належать до польської ономастичної традиції, до українського іменника. Розподібнення в документах однієї особи записів особових імен західнослов`янського походження, які відображають польську національну традицію, і витіснення цих імен іменами, характерними для української ономастичної системи є поширинем явищем у практиці документування XX ст. в деяких ареалах України. Імена по батькові « [PERSON] » та « [PERSON] » попри розбіжності в документах, наданих для експертизи, є ідентичними. Сукупність вищеописаного дає підстави дійти висновку, що [PERSON] дійсно являється сином [PERSON] . З матеріалів витребуваної спадкової справи встановлено, що у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [INFO] [PERSON] та заповітом після смерті [INFO] [PERSON] , яка прийняла спадщину після смерті чоловіка, позивачу було відмовлено через відсутність правовстановлюючого документа, який встановлює право власності на спадкове майно, а саме: на житловий будинок [ADDRESS] . Відповідно до ст. 178 ЦК України, об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до п. 5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно ч. 1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Позивач оформити право власності на домоволодіння не може, оскільки спадкодавцем за життя не виготовлявся правовстановлюючий документ на нього, про що свідчать копія довідки КП «Городоцьке бюро технічної інвентаризації» №288 від 25.04.2024, постанова приватного нотаріуса Хмельницького районного нотаріального округу Хмельницької області Парової Л.В. про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 19 червня 2024 року, а тому його право підлягає захисту в судовому порядку. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому наявні достатні підстави для задоволення позовних вимог.

Outcome: approved