Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-19 00:00:00

позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію 1/2 частки автомобіля марки RENAULT TRAFIC д.н.з. [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, у сумі 244770,00 грн; стягнути з відповідача на користь позивача 1/2 вартості продажу автомобіля TESLA MODEL Y д.н.з. [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , що був об`єктом спільної сумісної власності подружжя, у сумі 925000,00; судові витрати покласти на відповідача, із врахуванням зміни предмету позову просить стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію вартості частки автомобіля марки\~Renault\~Trafic,\~д.н.з.\~ [NUMBER] ,\~номер шасі\~ [NUMBER] ,\~що є\~об?єктом спільної\~сумісної власності\~подружжя,\~у сумі\~244\~770\~грн.\~00\~коп.;\~стягнути з\~відповідача на\~користь позивача\~ вартості\~продажу автомобіля\~Porshe\~Cayenne\~д.н.з.\~ [NUMBER] ,\~номер шасі\~ [NUMBER] ,\~що був\~об?єктом спільної\~сумісної власності\~подружжя,\~у сумі\~961 330 грн. 00 коп., а також судові витрати покласти на Відповідача. В обґрунтування позову покликається на те, що [PERSON] (у шлюбі [PERSON] ), перебувала у шлюбі з [PERSON] з 26 грудня 2015 року до 8 серпня 2022 року. Шлюб було розірвано рішенням Франківського районного суду м. Львова, після чого Позивачка повернула собі дівоче прізвище [PERSON] . Під час шлюбу подружжя придбало автомобіль Renault Trafic, 2014 р.в., д.н.з. [NUMBER] , який був оформлений на Відповідача й після розлучення залишився у його володінні та користуванні. Оскільки авто набуте у шлюбі за спільні кошти, Позивачка вважає, що воно є спільною сумісною власністю. Вона згодна на припинення свого права власності на 1/2 частку в автомобілі в обмін на грошову компенсацію у розмірі половини ринкової вартості транспортного засобу. Станом на 20.02.2023 року вартість автомобіля становила 489 540 грн, тож компенсація має становити 244 770 грн. Сторони не досягли добровільної згоди щодо користування чи компенсації, а спільне користування авто вважається недоцільним через припинення спільного проживання та конфліктні відносини між сторонами. Крім того, під час шлюбу Відповідач самостійно розпорядився ще двома автомобілями, які були придбані у період шлюбу: Porsche Cayenne, д.н.з. [NUMBER] , проданий за 999 000 грн (ДКП від 04.11.2021); Tesla Model Y, д.н.з. [NUMBER] , проданий за 1 850 000 грн (ДКП від 20.07.2022). Позивачка вимагає стягнення з Відповідача половини вартості від продажу Tesla Model Y, тобто 925 000 грн, оскільки кошти, виручені з продажу, належать до спільної сумісної власності, але були використані Відповідачем одноосібно, без згоди Позивачки. На підставі наведеного, просить позовні вимоги задоволити із врахуванням зміни предмету позову, а саме просить стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію вартості частки автомобіля марки Renault Trafic, д.н.з. [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , що є об?єктом спільної сумісної власності подружжя, у сумі 244 770 грн. 00 коп.; стягнути з відповідача на користь позивача вартості продажу автомобіля Porshe Cayenne д.н.з. [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , що був об?єктом спільної сумісної власності подружжя, у сумі 961330 грн. 00 коп., а також судові витрати покласти на Відповідача. 06.03.2023 року провадження у справі відкрито та призначено підготовче судове засідання, а також вжито заходи забезпечення позову у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, шляхом накладення арешту на легковий автомобіль RENAULT TRAFIC д.н.з. [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , заборонивши його відчуження чи передачу третім особам будь-яким можливим способом, та заборонити державним реєстраторам та іншим, уповноваженим на вчинення реєстраційних дій, особам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо реєстрації права власності відносно вказаного автомобіля, на час розгляду справи до набуття рішенням суду законної сили. 11.07.2023 року на адресу Пустомитівського районного суду Львівської області від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] , згідно якого відповідач не погоджується з позовними вимогами, вважаючи їх необґрунтованими, завищеними та такими, що не підлягають задоволенню, з таких наступних причин, позивачка просить стягнути 244 770 грн як вартості автомобіля, посилаючись на середню ринкову вартість 12 300 доларів США. Водночас: автомобіль є спеціалізованим вантажним фургоном, а не пасажирським авто, що суттєво впливає на його ціну. Середня ринкова вартість такого типу транспортного засобу, за розрахунками Відповідача, становить 10 400 доларів США або 379 600 грн (курс 36,5 грн/долар), тобто частка = 189 800 грн. Відповідач не має фінансової можливості виплатити навіть цю суму, оскільки перебуває у складному матеріальному становищі. Оскільки автомобіль є неподільною річчю, а грошова компенсація можлива лише за згодою сторін або за попереднім внесенням коштів на депозит суду (ч. 5 ст. 71 СК України), Відповідач просить суд: визнати автомобіль спільною частковою власністю сторін без його реального поділу; визначити ідеальні частки у майні. Щодо автомобіля Porsche Cayenne вказує, що позивачка зазначає, що під час шлюбу був проданий Porsche Cayenne за 999 000 грн. Відповідач пояснює, що автомобіль був проданий ще 04.11.2021 року, коли шлюб ще існував, а кошти від продажу були витрачені на потреби сім`ї, включно з Позивачкою та дитиною. Таким чином, вимоги щодо цього майна є безпідставними. Щодо автомобіля Tesla Model Y (д.н.з. [NUMBER] ), то позивачка стверджує, що відповідач продав автомобіль Tesla за 1 850 000 грн, і просить стягнути половину вартості; відповідач категорично заперечує факт володіння або продажу цієї автівки. Адвокат Відповідача подав запит до Регіонального сервісного центру МВС, з якого отримано відповідь, що у власності Відповідача зареєстровано лише один автомобіль Renault Trafic. Даних про будь-яке володіння або продаж Tesla Model Y немає, що підтверджується офіційною інформацією з Єдиного державного реєстру транспортних засобів. У зв`язку із вищенаведеним, відповідач просить суд: визнати Renault Trafic 2014 р.в., д.н.з. [NUMBER] , спільною частковою власністю сторін без реального поділу; відмовити у задоволенні вимоги про грошову компенсацію за частку вартості цього автомобіля через: відсутність згоди Відповідача; нездійснення попереднього внесення Позивачкою суми на депозит суду; його складний фінансовий стан. Відмовити у задоволенні вимоги про компенсацію вартості Tesla Model Y у розмірі 925 000 грн, оскільки Відповідач ніколи не володів цим транспортним засобом. 21.09.2023 року від представника позивача адвоката Комара М. В. надійшов через канцелярію суду відповідь на відзив відповідача, який адвокат, в інтересах [PERSON] , мотивує тим, що остаточну вартість автомобіля необхідно визначати за результатами автотоварознавчої експертизи, оскільки сторони не дійшли згоди щодо вартості, вказав, що має намір заявити про таке клопотання. Також вказується, що неплатоспроможність Відповідача не є підставою для уникнення компенсації: якщо майно неподільне, суд вправі передати його одному з подружжя з покладенням обов`язку сплатити іншому грошову компенсацію, навіть без згоди сторони, яка отримає компенсацію (ст. 71 СК України), стверджує, що автомобіль Porsche Cayenne, куплений під час шлюбу, був проданий Відповідачем без її згоди, попри те, що це майно спільної сумісної власності. Жодної письмової або нотаріальної згоди на продаж вона не надавала, як цього вимагають ст. 369 ЦК України та ст. 60 СК України. Крім того, позивач не отримувала жодної частини коштів від продажу автомобіля, попри твердження Відповідача. Вартість продажу в договорі (999 000 грн) є штучно заниженою, і, на думку Позивачки, ринкова вартість становить 64 500 доларів США. Це підтверджується скріншотами з платформи AutoRia, на яку було розміщено оголошення про продаж. Вказує, що після продажу Porsche Cayenne Відповідач придбав автомобіль Tesla Model Y, який згодом зареєстрував на ім`я свого батька. Це свідчить про навмисне приховування придбання та бажання уникнути визнання транспортного засобу спільним майном та наголошує що у разі відчуження цінного майна одним із подружжя без згоди іншого, друга сторона має право на грошову компенсацію вартості своєї частки. В такому випадку компенсація має стягуватись з урахуванням ринкової вартості майна на момент розгляду справи, а не за сумою, зазначеною в договорі купівлі-продажу (див. правову позицію Верховного Суду у справі № 127/7029/15-ц від 03.10.2018). 03.10.2023 року відповідач [PERSON] подав на адресу суду заперечення на відповідь на відзив, в яких останній надає аргументовану відповідь щодо її позиції, вважаючи її необґрунтованою, вибірковою та такою, що свідчить про зловживання процесуальними правами. Основні позиції відповідача такі: позивачка посилається на окрему постанову Великої Палати Верховного Суду, яка, на її думку, дає їй право вимагати грошову компенсацію за частку в неподільному майні без попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду. Однак Відповідач вказує, що: виключення з правил не можуть вважатися загальнообов`язковими; чинна практика Верховного Суду, зокрема постанови від 30.03.2016 № 6-2811цс15, 07.06.2017 № 6-2670цс16, 02.09.2020 № 61-15460св19, підтверджує, що без попереднього внесення компенсації на депозитний рахунок суд не може передавати неподільне майно одному з подружжя з покладенням компенсації на іншого. Тому, з урахуванням неплатоспроможності відповідача, суд повинен визнати ідеальні частки у спільній частковій власності на авто Renault Trafic, без поділу та стягнення коштів. Щодо добровільності поділу коштів від продажу автомобіля Porsche Cayenne позивачка стверджує, що автомобіль Porsche Cayenne був проданий без її згоди, однак: факт продажу авто 04.11.2021 року підтверджений документально та відбувся під час шлюбу; жодних письмових чи усних заперечень або судових позовів щодо цього з боку Позивачки до подачі цього позову не було; кошти від продажу було залишено в сейфі квартири, яку подружжя спільно використовувало, і доступ до якої мав обидва члени подружжя; Позивачка сама у відповіді згадує про оголошення на AutoRia, з чого випливає, що їй було відомо про продаж та ціну, але вона не оскаржувала правочин і не заявляла про порушення своїх прав. Тому твердження Позивачки про відчуження без її згоди непідтверджені, і її погодженням на продаж вважається її мовчазна поведінка, відповідно до ст. 65 СК України. Щодо поведінки Позивачки та зловживання процесуальними правами відповідач вказує, що: позивачка не довела фактів відсутності згоди на продаж Porsche; не подала позову про визнання договору недійсним, як того вимагає закон, у разі, якщо права одного з подружжя дійсно були порушені; не надала доказів того, що кошти від продажу були використані винятково в інтересах Відповідача. Натомість, Позивачка змінила свою правову позицію вже в процесі розгляду справи, що Відповідач трактує як зловживання процесуальними правами з особистих мотивів, спрямованих не на захист права, а на створення штучної підстави для позову. Також відповідач заперечує твердження Позивачки про те, що він залишив сім`ю наприкінці 2020 року, вказуючи, що до квітня 2022 року вони продовжували проживати разом, що підтверджує наявність у Позивачки доступу до всієї інформації про рухоме майно та кошти. Загальний висновок відповідача: Автомобіль Renault Trafic має залишитися у спільній частковій власності сторін через його неподільність та відсутність передумов для компенсації; продаж Porsche Cayenne відбувся з мовчазної згоди Позивачки та в інтересах сім`ї, тому підстав для компенсації не існує; позовні вимоги є надуманими, несвоєчасними та свідчать про спробу маніпулювання судом з метою отримання матеріальної вигоди. 04.10.2023 року на адресу суду була подана заява про зміну предмету позову представником позивача адвокатом Комар М., яка була прийнята судом протокольно 04.10.2023 року, згідно якої останній просить стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію вартості частки автомобіля марки Renault Trafic, д.н.з. [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , що є об?єктом спільної сумісної власності подружжя, у сумі 244 770 грн. 00 коп.; стягнути з відповідача на користь позивача вартості продажу автомобіля Porshe Cayenne д.н.з. [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , що був об?єктом спільної сумісної власності подружжя, у сумі 961330 грн. 00 коп., а також судові витрати покласти на Відповідача. Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 15.01.2024 року клопотання представника позивача адвоката Комар М. про призначення судової авто-товарознавчої експертизи ухвалено задоволити, призначено по справі судову авто-товарознавчу експертизу. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. 18.03.2024 року провадження в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя поновлено, у зв`язку із тим, що 18.03.2024 року на адресу суду надійшли матеріали цивільної справи № 450/927/23 з Висновком експерта № 31 за Результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи від 12.03.2024 року. 23.05.2024 року протокольною ухвалою справу призначено до судового розгляду. Позивач та її представник адвокат Комар М. В. в судове засідання не з`явились, однак останній подав на адресу суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, вказує, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задоволити в повному обсязі. Відповідач та його представник адвокат Чохрій В. С. в судове засідання не з`явились, однак остання подала заява про розгляд справи у їхній відсутності. Вказала, що позовні вимоги заперечують в повному обсязі, проти задоволення позову заперечує. З`ясувавши думку представників сторін, висловлену у письмових заявах, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 26.12.2015 року по 08.08.2022 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції 26.12.2015 року. Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 08.08.2022 року у справі № 465/1878/22\~позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задоволено; розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, про то зроблено запис № 3775; після розірвання шлюбу позивачу повернуто дошлюбне прізвище [PERSON] . Вказане рішення не оскаржувалось та набрало законної сили 08.09.2022 року. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З відповіді Територіального сервісного центру МВС № 4641 № 31/13-4641 від 29.09.2022 року на адвокатський запит вбачається, що станом на 29.09.2022 року [PERSON] рахується власником транспортного засобу RENAULT TRAFIC д.н.з. [NUMBER] . Також із вказаної відповіді вбачається, що [PERSON] відчужено на користь третіх осіб автомобіль PORSHE CAYENNE д.н.з. [NUMBER] та автомобіль TESLA MODEL Y. Також із наданої відповідачем копії Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] вбачається, що автомобіль марки «RENAULT», модель «Trafic», тип спеціалізовний вантажний спеціалізований фургон малотонажний В, д.н.з. [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , дата реєстрації 14.03.2019 року належить [PERSON] . Згідно відповіді на адвокатський запит № 31/13-482/Аз за підписом начальника РСЦ ГСЦ МВС Едуарда Савіка від 21.04.2023 року, за громадянином - [PERSON] , [INFO] 14.03.2019 року зареєстровано транспортний засіб RENAULT TRAFIC, 2014 року випуску, ВС8888ХI, відповідно до даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів, інформація про здійснення чи укладення договорів купівлі - продажу [PERSON] , [INFO] , у період з 2021 року та станом на день виконання запиту - відсутня. Як вбачається із копії Договору купівлі-продажу № 4641-2021-2896122 від 04.11.2021 року [PERSON] (відповідач/продавець) передав у власність [PERSON] транспортний засіб марки «PORSCHE» серії «CAYENNE», 2015 року випуску, чорного кольору, VIN: [NUMBER] , номерний знак: [NUMBER] , за домовленістю сторін ціна транспортного засобу склала 999\~000 грн. Також судом встановлено, що вищевказаний автомобіль перебував у власності відповідача, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , зареєстрований за відповідачем 02.01.2020 року. Так, судом встановлено, що перебуваючи у шлюбі сторони набули у спільну сумісну власність подружжя: автомобіль марки Renault Trafic, д.н.з. [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] та автомобіль марки Porshe Cayenne д.н.з. [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] . Згідно зі статтею 60\~СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364\~Цивільного кодексу\~України (далі - ЦК України). Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини та чоловіка закріплені у статті 57 СК України.\~ Способи та порядок поділу майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначаються статтею 71\~СК України і що сутність такого поділу полягає у тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі. Під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог статті 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки в разі неподільності майна (частина друга статті 364 ЦК України). Відповідно до ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1, 4, 5 ст. 71 Сімейного кодексу України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Згідно ч. 2, 3, ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. П. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз`яснено, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 7 0 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу (частина третя статті 370 ЦК України). Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу),\~співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України). Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК України). Судом встановлено, що сторони - [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 грудня 2015 року по 8 серпня 2022 року, предметом даного спору є два транспортні засоби, а саме: Renault Trafic, 2014 р.в., д.н.з. [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] ; Porsche Cayenne, д.н.з. [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] . Обидва автомобілі набуті у період шлюбу. Суд звертає додатково увагу сторін, зокрема сторони відповідача, що транспортний засіб за своєю природою є технічно єдиним об`єктом, який не може бути поділений у натурі без втрати функціонального призначення; спільне володіння і користування майном між сторонами є неможливим, оскільки сторони припинили спільне проживання, перебувають у конфліктних відносинах, що підтверджено змістом позову, відзиву та відповіді на відзив та ін. Суд констатує, що предметом спору є неподільне майно, що підлягає поділу шляхом визначення часток у праві спільної власності або шляхом компенсації вартості відповідної частки іншій стороні. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації\~замість його частки\~у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається\~лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини друга, четверта та п`ята статті 71 СК України). \~Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина перша статті 365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення\~позивачем\~вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина друга статті 365 ЦК України). Однак суд вважає за необхідне зазначити, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК Украйни). \~Результат тлумачення приватно-правових норм, тобто діяльності зі з`ясування їхнього змісту (сенсу), має бути розумним. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вже звертав увагу на те, що загальні засади (принципи) цивільного права є фундаментальними, й інші джерела правового регулювання, насамперед акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту цих засад (принципів). Останні мають пряму дію, а тому їх слід ураховувати, здійснюючи, зокрема, тлумачення приписів актів цивільного законодавства (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц). Суд відхиляє доводи сторони відповідача про те, що такий не дає згоди на компенсацію, та, що відповідна сума не внесена на депозитний рахунок суду, оскільки позивач не претендує на те, щоби вказані транспортні засоби залишити собі, припинивши право відповідача на частку у праві спільної сумісної власності з компенсацією йому за цю частку. Вона навпаки дала згоду на те, щоби отримати грошову компенсацію за її частку у праві спільної сумісної власності на автомобілі від відповідача. Велика Палата Верховного Суду ( справа № 209/3085/20, провадження №14-182цс21) зауважує, що приписи частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України і статті 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК Украйни) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні. Інакше кажучи, вимога позивача про стягнення з відповідача грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на майно подружжя не породжує обов`язку відповідача попередньо внести відповідну суму на депозитний рахунок суду, що підтверджує висновок, сформульований у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 червня 2018 року у справі № 299/2587/15-ц). А також суд звертає увагу на те, що підтвердження платоспроможності такого відповідача законодавство України не вимагає. Згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом частини четвертої статті 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом частини другої статті 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі (близькі за змістом висновки висловлені, зокрема, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 квітня 2020 року у справі № 210/4854/15-ц, від 24 березня 2021 року у справі № 501/2211/18,\~Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду\~від 3 лютого 2020 року у\~справі № 235/5146/16-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 3 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц і від 9 червня 2021 року у справі № 760/789/19). Як вбачається із Висновку експерта № 31 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи по цивільній справі 450/927/23 від 12.03.2024 року ринкова вартість автомобіля «Renault Trafic 11 2,0 6dr 6MT» ідентифікаційний номер [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] на момент огляду 06.03.2024 року, становить 407 962,06 грн. Таким чином, за правилами диспозитивності (ст. 13 ЦПК України), компенсація вартості 1/2 частки автомобіля складає 203\~981,03 грн., тому саме дана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Однак щодо позовної вимоги про стягнення із відповідача на користь позивача грошової компенсації вартості частки автомобіля марки Porshe Cayenne д.н.з. [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , що був об?єктом спільної сумісної власності подружжя, у сумі 961 330 грн. 00 коп., то суд вважає за необхідне зазначити, що вищезазначений автомобіль був проданий відповідачем [PERSON] 04.11.2021 року, тобто в період перебування сторін у шлюбі, що підтверджується відповідним договором купівлі-продажу, як вказує позивач без її письмової чи усної згоди на даний правочин, однак належні та допустимі докази, які б підтверджували відсутність згоди позивача на відчуження автомобіля, суду не надано, у той же час суд презюмує, що відповідно до приписів ч. 2 ст. 65 СК України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового, а також доказів того, що грошові кошти, отримані відповідачем від продажу транспортного засобу, були використані всупереч інтересам сім`ї чи винятково у його особистих цілях, позивачкою також не надано. Таким чином у суду відсутні підстави для висновку, що дії відповідача з відчуження спірного автомобіля були вчинені з порушенням прав позивача або що отримані кошти не були спрямовані на задоволення потреб сім`ї, і, відповідно, вимоги позивача про компенсацію вартості проданого автомобіля марки Porshe Cayenne д.н.з. [NUMBER] є необґрунтованими та непідтвердженими належними доказами. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Право на справедливий суд та доступ до правосуддя визначено також у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 04.XI.50). Відповідно до ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Виходячи з засад диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Окрім того, згідно положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином, оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовна вимога позивача про поділ майна подружжя шляхом стягнення з відповідача грошової компенсації вартості частки автомобіля марки Renault Trafic, д.н.з. [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , що є об?єктом спільної сумісної власності подружжя, у сумі 203\~981 гривень 03 копійки, відповідає вказаним вище нормам закону, є підставною та підлягає до задоволення, водночас, в іншій частині позовних вимог, яка не знайшла свого підтвердження належними та допустимими доказами, а також не ґрунтується на нормах матеріального права, слід відмовити у задоволенні. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2\~040 грн.

Outcome: dismissed