Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-08 00:00:00

07.08.2024 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] ; третя особа виконавчий комітет Гуменецької сільської ради Кам`янець-Подільського району як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав. Ухвалою суду від 13.08.2024 року прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 22.08.2024 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду, про що постановлено ухвалу суду та повідомлено учасників судового розгляду. Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги [PERSON] , вказує, що з липня 2017 року по квітень 2024 року, перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. В шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] . Ще до розлучення, із середини 2022 року сторони припинили подружні відносини і ведення спільного господарства. Проживають окремо, син залишився проживати з ним. Відповідачка участі у вихованні та догляді за дитиною не приймає, його життям та здоров`ям не цікавиться, матеріальної допомоги не надає, тобто самоусунулася від його виховання та утримання. У спілкуванні з ним, син ніколи про матір не запитує та не цікавиться нею. Тому вважає, що [PERSON] слід позбавити батьківських прав, щодо неповнолітнього сина [PERSON] . Представник позивача- адвокат Мерінова Н.В., яка представляє інтереси на підставі ордера ВХ № 1075283 від 07.08.2024 року, в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги [PERSON] і просить суд позбавити відповідачку батьківських прав, відносно малолітнього сина [PERSON] , так як мати дитини самоусунулася від виконання батьківських обов`язків. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася своєчасно, належним чином. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Гуменецької сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області Соколовський В.В., який діє за дорученням № 2 від 14.05.2024 року в судовому засіданні просить, при прийняті рішення, взяти до уваги рішення виконкому сільської ради та висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав. Суд розглядає справу у відсутності сторін. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 01.07.2017 року по 23.04.2024 року, що підтверджується копією рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду у справі № 676/2104/24. [INFO] у подружжя народився син [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] , актовий запис № 3494 від 20.12.2017 року. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Мерінова Н.В. вказують, що фактично, сторони припинили спільне проживання з середини 2022 року. З того часу і до сьогодні вихованням, доглядом, піклуванням та утриманням сина - [PERSON] займається виключно позивач. Позивач разом з сином фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , де сину створені всі умови для комфортного проживання: він має власне спальне місце, місця для ігор та занять (підготовки до школи). Його кімната має всі необхідні меблі та приладдя, іграшки, підручники тощо. Згідно довідки приватної школи «РАДІСТЬ» від 17 травня 2024 року за вих. №18 син - [PERSON] відвідує дошкільний підрозділ приватної школи (садок). Батько завжди приводить сина в садок та забирає його сам, завжди цікавиться та бере активну участь у житті дитини та садочку. Батько самостійно вносить оплату за садочок. Відповідачка після фактичного припинення шлюбних відносин (з середини 2022 року) лише декілька разів бачилася з сином, однак ці зустрічі були короткотривалими, вона не виявляла особливого інтересу до сина. Востаннє, відповідачка пообіцяла сину прийти до нас додому, погуляти або вдома, або взяти сина погуляти десь в місто, однак свою обіцянку відповідачка не виконала. Іншим чином відповідачка з сином не спілкується, хоча позивач не створює перешкод їй в цьому: відповідачка знає, де фактично проживає син, куди доступ їй не заборонено; відповідачка знає, який садок відвідує син, однак вона його ніколи не приводила та не забирала з садочку. Відповідачка знає про вподобання сина ходити на вихідних в кінотеатр на мультфільми, а потім в парк-розваг на прогулянку і т.д. Однак вона свідомо нехтує цими інтересами сина і часу з ним не проводить. Відповідачка не здійснює підготовку сина до самостійного життя, не навчає його таким повсякденним потребам (відповідно до віку сина), як вміння самостійно одягатися, шнурувати взуття, правильно харчуватися, вмиватися та правильно чистити зубки, користуватися речами домашнього вжитку тощо. Утриманням сина вона також не займається: добровільно аліменти в грошовій формі на утримання сина вона позивачу не надає (не перераховує), одяг, продукти харчування, іграшки сину не купує, витрати, пов`язані з отриманням сином дошкільної освіти ніколи не оплачує. Здоров`ям сина відповідачка також не цікавиться, на профілактичний огляд до лікарів вона сина не водить. Всі ці обов`язки виконує позивач самостійно. З наведеного слідує, що здоров`ям, здобуттям дошкільної освіти, інтересами та потребами життя сина відповідачка не цікавиться. Син повністю знаходяться під опікою, вихованням та утриманням позивача. Позивач на обліку в лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває. Позивач фінансово забезпечений, має стабільний дохід: він є фізичною особою-підприємцем, а також працює в ТОВ «НЕПІКС» на посаді директора. Таким чином, оскільки відповідачка свідомо не піклується про фізичний і духовний розвиток сина [PERSON] , не цікавиться і не піклується про його навчання; не займається його вихованням, не здійснює підготовку його до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування; не підтримує з сином достатнього спілкування, не виявляє інтересу до його життя, а отже, ухиляється від його виховання, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками і не бажає їх виконувати, що є підставою для позбавлення її батьківських прав щодо малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Згідно висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Гуменецької сільської ради № 134 від 29.08.2024 року, з метою захисту прав та інтересів дитини вважають за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , відносно її малолітнього сина [PERSON] . Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»). Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно частини першої ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Відповідно до ч. 3 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20), зазначено, що: «ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). […] Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Верховний Суд у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц (провадження № 61-36905св18) дійшов аналогічного висновку, а також зазначив що обов`язками батьків є постійна участь у вихованні дитини на всіх етапах її розвитку. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). В Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Таким чином, оскільки відповідачка свідомо не піклується про фізичний і духовний розвиток сина [PERSON] , не цікавиться і не піклується про його навчання; не займається його вихованням, не здійснює підготовку його до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування; не підтримує з сином достатнього спілкування, не виявляє інтересу до його життя, а отже, ухиляється від його виховання, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками і не бажає їх виконувати, що є підставою для позбавлення її батьківських прав щодо малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Крім того, відповідно до вимог ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У даному випадку відповідач по справі жодним чином не був позбавлений інформації стосовно місця перебування дитини, а з боку позивачки ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дитини з ним та прийманні участі батька в вихованні, вищевикладені обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно дитини батьківські обов`язки, покладені на нього законом. Згідно ч. 2 ст.141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частиною 2 статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні. Позивачка вважає, що нехтування батьківськими обов`язками з боку батька, принижує гідність дитини, а наявність людини, яка юридично має права батька, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної, так і з правової точки зору. Постановою Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», визначено, що «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.» Відповідно до п. 2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України батьків може бути позбавлено судом батьківських прав, якщо вони ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Судові витрати позивач згідний нести самостійно.

Outcome: approved