Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-09 00:00:00

Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛІТ ФІНАНС» звернулось до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором кредиту. В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що 16.10.2020 року між АТ «АЛЬФА БАНК» та [PERSON] було укладено договір про надання кредиту № 500841570 відповідно до якого первісний кредитор надав позичальнику кредит в сумі 36\~443,57 гривень у строк до 48 місяців на споживчі потреби з відсотковою ставкою 43, 00 % річних. Договір про надання кредиту укладено з відповідачем в електронній формі відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію». Представник зазначає, що 20.12.2021 року між первісним кредитором та позивачем у справі укладено договір факторингу на підставі якого відбулось відступлення прав вимоги за кредитним договором. Згідно розрахунку заборгованості, позивач набув права вимоги на заборгованість, яка становить 53\~814, 55 гривень. На підставі викладеного представник позивача просить: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі: 53\~814, 55 гривень, а також понесені судові витрати. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 19 лютого 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Чергове судове засідання у справі призначено на 10 вересня 2024 року, сторони до суду не з`явились. На адресу суду 15.04.2024 року (вх. № 12721) надійшла заява представника позивача ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» Євтодьєва Анатолія Олександровича щодо можливості проведення судового засідання у відсутність сторони позивача, згідно якої представник зазначив про підтримку позовних вимог та, що не заперечує з приводу заочного розгляду справи (а.с.43-44). Відповідач [PERSON] до суду не з`явилась, про час та місце слухання справи повідомлялась у встановленому законом порядку, шляхом направлення судової кореспонденції за зареєстрованим місцем реєстрації, відповідно до положення ст. 131 ЦПК України, на адресу суду повернувся поштовий конверт з відміткою працівника поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання» (а.с.49-50). Таким чином, судом встановлено, що сторони про час та місце слухання справи повідомлені, представник позивача звернувся на адресу суду з заявою про слухання справи за його відсутності, відповідач повідомлялась у встановленому законом порядку, а відтак підстав для відкладення слухання, передбачених ст. 223 ЦПК України не встановлено. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 10 вересня 2024 року вирішено провести заочний розгляд справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази надані позивачем на підтвердження позовних вимог, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між 16.10.2020 року між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 500841570 відповідно до умов якого первісний кредитор надав відповідачу/позичальнику кредит у сумі 36\~443, 57 гривень. Строк дії кредиту 48 місяців на споживчі потреби зі сплатою відсотків 43.00% (а.с.5-6). Даний договір підписано сторонами відповідно до Закону України «про електронну комерцію», який має форму договору укладеного в письмовій формі. Матеріалами справи встановлено, що сторонами було підписано оферту на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлюваної кредитної ліній. Найменування продукту: «Кредит готівкою», сума кредиту: 36\~443, 57 грн., процентна ставка 43.00%, строк кредиту: 48 місяців (а.с.5). Представник позивача зазначає, що первісний кредитор належним чином виконав умови договору, надав відповідачу в користування кредитні кошти, а відповідач в односторонньому порядку порушив умови договору, кошти у визначений строк не повернув. Наявність заборгованості підтверджується розрахунком заборгованості за кредитом, згідно якого встановлено, що станом на 20.12.2017 року заборгованість позичальника за кредитним договором становить 36\~443, 57 грн. (а.с.23). Крім іншого, заборгованість за кредитним договором та факт використання кредитних коштів підтверджуються випискою по особовим рахункам з 16.10.2020 року по 20.12.2021 року (а.с.14-22). Щодо пред`явлення позовних вимог саме позивачем, судом встановлено, що 20.12.2021 року між первісним кредитом АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» було укладено договір факторингу, на підставі якого відбулось відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача. У зв`язку з укладеним договором Фактор набув права вимоги за кредитним договором в розмірі: 53\~814, 55 гривень (а.с.8-13). Згідно додатку № 1 до Договору факторингу № 4 від 20.12.2021 року, до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором № 500841570 у сумі: 53\~814,55 грн. (а.с.13). Таким чином,\~матеріалами справи\~встановлено,\~що позивач\~у справі\~є належним\~кредитором за\~кредитним договором\~16.10.2020 року, матеріалами справи підтверджені наявність та розмір заборгованості, підстави надання кредитних коштів, підтверджено факт відступлення вимог за кредитним договором. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення заборгованості, суд виходить з наступного. Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Акцепт, як беззастережна згода (виражена прямо або непрямим способом шляхом виконання певних дій, які свідчать про бажання укласти договір. Стаття 642 Цивільного кодексу України передбачає, що акцептом є відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття. Коли пропозиція надається, відбувається оферта, яка приймається (акцепт) або скасовується іншою стороною договору. При цьому, якщо друга сторона відмовляється від договору на запропонованих умовах, але при цьому пропонує свої умови (формулює нову оферту), перша сторона може погодитися укласти договір (акцепт). Приймаючи пропозицію або формулюючи зустрічну пропозицію, сторони вже створюють для себе юридичні наслідки. Зазначені обставини щодо підписання Акцепту та Оферти підтвердженні матеріалами справи. Частина 5 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію"). Таким чином, з огляду на досліджені письмові докази судом встановлено, що позивач належним чином виконав зобов`язання за кредитним договором, надав відповідачу в користування кредитні кошти, також судом встановлено, що відповідач допустив порушення умов договору, грошові кошти у визначений строк не повернув, порушив графік погашення заборгованості. Відповідно до ч. 1 ст. 628 та ч. 1 ст. 638 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст. 1049 ЦК України). За приписами ч.1 ст. 1048 ЦК України - позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. За приписами\~ст.\~625\~ЦК України\~передбачена відповідальність\~за порушення\~грошового зобов`язання.\~Так, боржник не\~звільняється від\~відповідальності за\~неможливість виконання\~ним грошового\~зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як передбачено ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі вищевикладених обставин, судом встановлено, що банком були виконані умови договору, надано відповідачеві кредитні кошти, також, матеріалами справи встановлено, що відповідач грошові кошти по кредитному договору використала, однак порушила умови повернення та сплати відсотків, а відтак позовні вимоги є доведеними та таким, що підлягають задоволенню. Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі: 7\~100 гривень, суд зазначає наступне. Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом. За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч. ч. 1, 2 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Так, відповідно до договору про надання юридичних послуг від 02.10.2023 року, та акту виконаних робіт сторони визначили розмір гонорару у розмірі: 7\~100 гривень. Відповідно до платіжної інструкції від 26.01.2024 року № 391, позивач сплатив послуги за правничу допомогу у розмірі: 7\~100 грн. Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі: 7 100 гривень. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача сплачені ним і документально підтвердженні судові витрати у загальному розмірі 3 028, 00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved