Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-19 00:00:00

27 лютого 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 22.03.2019 між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено договір про надання кредиту № 501125150, відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 30 250,22 грн строком на 36 місяців на споживчі потреби, з відсотковою ставкою 33,00 % річних. У зв`язку з порушенням умов договору станом на 20.12.2021 за відповідачем рахується заборгованість на загальну суму 34 770,72 грн, яка складається з: 19 359,87 грн - заборгованість за тілом кредиту; 15 410,85 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом. 20.12.2021 між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу, за умовами якого до ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» перейшло право грошової вимоги, в тому числі і до боржника за кредитним договором № 501125150 від 22.03.2019. Оскільки боржником умови договору не виконані, позивач просить стягнути з нього на свою користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 34770,72 грн та судові витрати: судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 29.02.2024 року справу за вищевказаним позовом постановлено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомлення (викликом) сторін, передбаченого статтями 274-279 ЦПК України, встановлено відповідачу строк на подання до суду відзиву на позовну заяву та роз`яснено право та порядок такого подання. 03.04.2024 на адресу суду від представника відповідача, адвоката Жаги Е. Г. надійшов відзив, відповідно до якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю зважаючи на наступні обґрунтування. 22 березня 2019 року між АТ «Альфа Банк» та [PERSON] було укладено договір про надання кредиту № 501125150. Відповідно до умов даного договору АТ «Альфа Банк» надав позичальнику кредит в розмірі 30 250 грн. Строк кредиту на споживчі потреби з відсотковою ставкою 33,00 %. Даний договір було укладено в електронній формі, відповідно до ЗУ «Про електронну комунікацію», який має силу договору, укладеного в письмовій формі та підписаний сторонами. Після підписання договору, АТ «Альфа Банк» перерахував безготівковим шляхом, на рахунок [PERSON] кошти в розмірі 30250 грн. Відповідач, у період з 22.04.2019 року по 20.12.2021 року, щомісяця вчасно погашав заборгованість, сплачуючи банку кредит та відсотки за його користування, відповідно до договору про надання кредиту № 501125150 від 22.03.2019 року. Станом на 20.12.2021 рік загальна заборгованість [PERSON] по договору про надання кредиту №501125150 від 22.03.2019 року становила 19 359 грн 87 коп, проте дану суму заборгованості відповідач не міг сплачувати, оскільки з 21.12.2021 АТ «Альфа Банк» припинив свою діяльність. Окрім того, будь-якої інформації, повідомлення або сповіщення про відступлення права вимоги за договором факторингу від 20.12.2021 за кредитним договором від 22.03.2019 відповідач не отримував ні від АТ «Альфа-Банк», ні від ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», а факт переходу прав вимоги від клієнта до фактора за вказаним договором факторингу не підтверджується належними доказами. Щодо вимоги до відповідача та про те, що 20.12.2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» було укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача, [PERSON] дізнався лише з позовної заяви ТОВ «ФК «Еліт Фінанс». Крім того, позовна заява не містить в собі обґрунтованих нарахувань заборгованості, натомість зазначено лише загальну суму боргу в розмірі 34770 грн 72 коп. Заявлені позивачем вимоги про стягнення відсотків за користування кредитом у розмірі 15410 грн 85 коп, не знаходять належної правової підстави. Надані позивачем докази не свідчать про погодження між сторонами умов про розмір процентів та порядок їх стягнення. Інформація про умови кредитування, хоча і містять підпис відповідача, проте не можуть розцінюватися як частина кредитного договору. Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу, яким АТ «Альфа-Банк» передало своє право вимоги позивачу. Однак, всупереч вимогам статті 81 ЦПК України, позивачем не надано доказів чого, що до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача згідно укладеного між AТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» договору факторингу № 4 від 20.12.2021 року. Таким чином, позивачем не доведено належними, достовірними та допустимими доказами обставини того, що ним набуто право вимоги до відповідача на умовах, визначених Договором факторингу № 4 від 20.12.2021, а відтак - що його майнове право порушено і підлягає судовому захисту. Враховуючи вищевикладене, просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю (а.с. 68-72). 22.04.2024 представник позивача надав до суду відповідь на відзив, відповідно до якого вважав, що доводи відповідача є безпідставними та необґрунтованими зважаючи на наступне. Щодо твердження відповідача про не повідомлення його про зміну кредитора вказував, що у відповідності до Глави 50 ЦК України не повідомлення боржника про заміну кредитора не припиняє зобов`язань боржника. Наслідки не повідомлення боржника про заміну кредитора чітко вказані у ч. 2 ст. 516 ЦК України, а саме якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Вказане свідчить, що відсутність/наявність повідомлення про заміну кредитора, жодним чином не спростовує факту наявності боргу відповідача та, як наслідок, не спростовує позовних вимог позивача до відповідача та обов`язку відповідача повернути грошові кошти. Щодо посилання відповідача, що надані позивачем докази не свідчать про погодження між сторонами умов про розмір процентів та порядок їх стягнення зазначав, що враховуючи положення ст. ст. 76-80 ЦПК України, позивачем надано докази разом із позовною заявою з яких повністю вбачаються умови на яких було отримано відповідачем кредит. Більше того, відповідач безпосередньо у відзиві підтверджує той факт, що ним протягом 22.04.2019-20.12.2021 повністю виконувалися взяті на себе зобов`язання. Враховуючи висновки зроблені у постановах Верховного Суду по справах № 552/6997/19 від 21.04.2021 та № 758/2575/17 від 07.02.2022 - факт виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором протягом кількох років, докази надані позивачем на підтвердження наявності заборгованості, посилання відповідача що надані позивачем докази не свідчать про погодження між сторонами умов про розмір процентів та порядок їх стягнення є безпідставним та таким, що фактично є проявом суперечливої поведінки, що є недопустимим. З приводу посилання про не надання позивачем доказів того, що до нього перейшло право вимоги до відповідача у відповідності до укладеного між AT «Альфа-Банк» та позивачем Договору факторингу № 4 від 20.12.2021 року повідомив суд, що таке твердження спростовується наданими разом із позовною заявою доказами, а також відповідно до Постанови від 23 грудня 2020 року по справі № 358/509/17 Верховний Суд нагадав, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № Ш047/16 зазначила, що у праві України доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) проявляється, зокрема, у кваліфікації певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи - сторони правочину (наприклад, прийняття оплати за товар за договором купівлі-продажу) як волевиявлення, яке свідчить про вчинення правочину, зокрема про його схвалення (постанова Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року у справі №3-59гс14). Отже, у відповідності до вищевказаних роз`яснень Верховного Суду разом із позовною заявою позивачем надано підписаний між позивачем та AT «Альфа-Банк» договір факторингу, яким передбачено обов`язки сторін та на виконання умов даного договору АТ «Альфа-Банк» було вчинено конклюдентні дії у вигляді передачі матеріалів кредитної справи відповідача (кредитний договір, виписки по рахункам), що беззаперечно підтверджує факт набуття позивачем права вимоги за кредитним договором. Таким чином, передання документів кредитної справи [PERSON] позивачу мало місце лише виключно після виконання сторонами договору факторингу своїх зобов`язань та виникнення у позивача права вимоги. Враховуючи вищевикладене, посилання відповідача, що позивачем не надано доказів того, що до нього перейшло право вимоги у відповідності до укладеного між АТ «Альфа-Банк» та позивачем Договору факторингу № 4 від 20.12.2021 року, є безпідставним та спростовується наданими позивачем доказами, яким підтверджується не тільки факт укладення договору факторингу із АТ «Альфа-Банк», але й реальне виконання зобов`язань сторонами за даним договором, наслідком якого є виникнення права вимоги у позивача, а тому просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а. с. 77-78). Представник позивача у судове засідання не з`явився, просив суд про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні (а.с. 89). Відповідач та його представник, адвокат Жага Е. Г. в судове засідання не з`явилися, про місце та час розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили (а.с. 87, 88, 93, 94, 97, 98). В зв?язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши докази по справі кожний окремо та в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.03.2019 між [PERSON] та АТ «Альфа-Банк» була підписана оферта на укладення угоди про надання кредиту № 501125150 (а.с. 5). Відповідно до умов оферти [PERSON] запропонував АТ «Альфа-Банк» укласти з ним угоду про надання кредиту, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб. Підставою для укладення цієї угоди є договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк». Оферта містить умови споживчого кредиту: тип кредиту «кредит готівкою», сума кредиту 30250,00 грн, процентна ставка 33,00 % річних, тип ставки - фіксована, строк кредиту 36 місяців. Дата повернення кредиту вказана до 22.03.2022 року. Всі відносини, що не врегульовані угодою, [PERSON] запропоновано врегулювати договором, який визначає всі інші істотні умови надання та користування кредитом, і є невід`ємною частиною угоди та діюча редакція якого розміщена на сайті Банку www.alfabank.ua. Крім того, сторони своїми підписами узгодили в письмовій формі графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, що становить додаток № 1 до укладеного між сторонами договору № 501125150 від 22.03.2019 року (на звороті а.с. 6). Також, з наданого позивачем паспорта споживчого кредиту вбачається, що сторонами за вказаним кредитним договором узгоджено суму кредиту 30 250,00 грн, строк кредитування - 36 міс, процентну ставку - 33,00 % (на звороті а.с. 5). 20.12.2021 між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу № 4, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитними договорами. Згідно додатку № 1-1 до договору факторингу № 4 від 20.12.2021 відбулось відступлення прав вимоги за кредитним договором № 501125150 від 22.03.2019, що був укладений між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем (а.с.10-15). Таким чином, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло статусу кредитора за кредитним договором № 501125150 від 22.03.2019 року. У зв`язку з невиконанням відповідачем обов`язку зі сплати коштів в обумовлений договором строк у рахунок погашення боргу за кредитним договором та сплати інших платежів станом на 20.12.2021 за ним рахується заборгованість на загальну суму 34 770,72 грн, яка складається з: 19 359,87 грн - заборгованість за тілом кредиту; 15 410,85 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом, підтвердженням чому є виписки по особових рахунках та розрахунок заборгованості (а. с. 18-47). Згідно зі змісту ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно із ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. В силу положень ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статями 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами. Згідно частини 1 статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Крім того, згідно з частиною 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом згідно зі статтею 514 ЦПК України. Тлумачення частини першої статті 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України). Відповідно до вимог статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно статті 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічний висновок зроблено і Верховним Судом України, в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15. Як вбачається з матеріалів справи, позивач виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу грошові кошти в кредит у розмірі 30 250,00 грн. Відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів, а також сплати відсотків належним чином не виконав, з огляду на це за ним утворилася заборгованість, яка згідно розрахунку позивача складає суму в розмірі 34770,72 грн. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групі доказів). Належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 77, 78 ЦПК України, на підтвердження погашення заборгованості, відповідачем не надано. За таких підстав, коли встановлено, що з вини відповідача зобов`язання перед позивачем не виконано, відповідач в односторонньому порядку відмовився виконувати взяті на себе зобов`язання щодо погашення кредиту та відсотків, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Щодо вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Статтею 137 ЦПК України передбачено порядок визначення та відшкодування вказаних витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу надано: копію договору № 02/10-23 про надання юридичних послуг від 02 жовтня 2023 року; копію додаткового договору № 3 до договору № 02/10-23 про надання юридичних послуг від 02 жовтня 2023 року; копію акту № 3 приймання-передачі виконаних робіт від 25 січня 2024 року на загальну суму 7100,00 грн; копію платіжної інструкції № 391 від 26 січня 2024 року на оплату юридичних послуг згідно договору № 02-10/23 на суму 7100,00 грн. Дослідивши, подані на підтвердження надання позивачу правової допомоги та її розміру, документи, враховуючи складність справи, значення справи для сторони, з урахуванням вимог розумності та справедливості, суд дійшов висновку, про задоволення заявлених витрат, тому позивач має право на відшкодування витрат на професійну правову допомогу у розмірі 7100,00 гривень. На підставі ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню із [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» 3028 гривень 00 копійок - судових витрат понесених позивачем при зверненні до суду (а.с. 4).

Outcome: approved