Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] , якою просив: позбавити [PERSON] , [INFO] уродженку м. Херсона, таку, що мешкає за адресою [ADDRESS] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] , [INFO] , уродженки м. Херсона, такої, що мешкає за адресою [ADDRESS] на користь позивача аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] в розмірі частки від усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; вирішити питання щодо розподілу судових витрат по справі. Позовні вимоги мотивував тим, що з 2010 року по 2014 рік сторони перебували у шлюбних відносинах, в яких у них народився син [PERSON] , [INFO] , що вбачається із відповідного актового запису про народження № 594 від 15.10.2013 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Комсомольського районного управління юстиції у місті Херсоні (свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане 15.10.2013 року відділом ДРАЦС РС Комсомольського РУЮ у м. Херсоні). Спільне життя сторін не склалося, оскільки відповідач зловживала алкоголем, провокувала скандали із позивачем в присутності дитини. Зазначає про те, що всі намагання позивача задля покращення відносин не призвели до бажаного. Вказує про те, що, задля того, щоб запобігти негативним наслідкам на психіку дитини, позивач був змушений покидати на певний час спільне помешкання, намагаючись при цьому зберегти сім`ю. Проте, з огляду на те, що відповідач не бажала змінити свою поведінку, позивач у 2014 році вирішив припинити шлюбні відносини зі відповідачем. Після припинення шлюбних відносин із відповідачкою, у сторін відбулась усна домовленість про те, що дитина тиждень буде мешкати із відповідачкою, а тиждень із позивачем. У вересні 2020 року від класного керівника дитини позивачу стало відомо про те, що дитина, яка на той час навчалася у першому класі, не відвідує школу, та про те, що класний керівник відвідувала помешкання відповідачки, де проживала дитина, та де був безлад. Вказує про те, що одного разу не виявив дитину вдома із позивачкою. Про цьому син перебував у сусідів, був вдягнутий неохайно, брудний, та з цього часу позивач забрав дитину до себе, відколи дитина постійно мешкає із позивачем. Вказує що відповідачка практично не цікавиться сином, в останнє бачила дитину у 2020 році, проте зазначає, що інколи телефонує дитині, проте постійно з різних номерів та у нетверезому стан. Останній раз телефонна розмова із дитиною відбулась у 2023 році. Вважає вказані обставини такими, що вказують на байдужість матері відповідачки по справі до дитини, зазначаючи про те, що син не бажає зустрічатися із матір`ю. Таким чином, вказує, що починаючи з 2020 року дитина постійно проживає із позивачем за адресою [ADDRESS] , про що складено відповідний акт від 18.11.2023 року головою ОСН квартального комітету, за якою 36/100 частини будинку належить позивачу, а ніша частина належить матері позивача, яка допомагає позивачу виховувати дитину. Зазначає про те, що на час подання позовної заяви матеріальним забезпеченням та вихованням сина займається виключно він. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 18.12.2023 року справу визначено до розгляду судді Скрипніку Л.А., яку передано судді наступного дня. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 15.01.2024 року прийнято до розгляду та відкрити провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей виконавчого Дніпровської районної у м. Херсоні ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Призначено проведення підготовчого засідання 19.02.2024 року на 11 годину 00 хвилин. Ухвалою суду від 01.04.2024 року підготовче провадження по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа без самостійний вимог на предмет спору: Служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Херсоні ради, про позбавлення батьківських прав матері та стягнення аліментів на утримання дитини, закрито та призначено справу до\~судового розгляду на «10» липня 2024 року о 13 годині 30 хвилин\~в залі судових засідань № 410 в приміщенні Херсонського міського суду Херсонської області, що за адресою: м. Херсон, вул. Володимира Пимаченка (колишня Маяковського) 6/29, каб. 410. Окрім того зобов`язано Службу у справах дітей Дніпровської районної у м. Херсоні ради до наступного судового засідання по справі підготувати та надати наступні докази: -висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] ( [INFO] , останнє відоме суду місце проживання згідно позовної заяви [ADDRESS] , зареєстроване місце проживання згідно отриманих на запит суду даних за адресою: [ADDRESS] ), стосовно малолітнього сина [PERSON] [INFO] . 02.07.2024 року на адресу суду, поруч із заявою про визнання позовних вимог, від третьої особи надійшов, як зазначено у додатках, висновок від 26.06.2024 року за вих. № 2-49/1048 про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав стосовно малолітнього сина [PERSON] [INFO] поруч із іншими документами, які розглядались при вирішенні вказаного питання. Повідомлення відповідачки про час та місце судового розгляду справи здійснювалось відповідно до встановленого законом порядку, за зареєстрованим у встановленому порядку місцем її проживання, проте відповідач до суду не з`явилась, жодних заяв з приводу справи суду не подала. Відповідно до частини 1\~статті 280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього та враховуючи думку позивача з приводу можливості ухвалення по справі заочного рішення, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи вирішивши питання в межах заявлених позовних вимог на підставі поданих позивачем та отриманих за ухвалою суду доказів. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та вважав за необхідне їх задовольнити, з огляду на наявність, на його переконання, в матеріалах справи достатніх доказів з приводу доведення заявлених вимог. На запитання суду пояснив про те, що жодних заходів з приводу досудового врегулювання питання, зокрема звернення до уповноважених органів опіки та піклування не звертався. Представники третьої у судове засідання не з`явились, надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, підтримавши позовні вимоги. Заслухавши пояснення позивача, допитавши за його клопотанням свідка [PERSON] , а також дослідивши матеріали справи, надані суду позивачем та отримані за ухвалою суду, суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав до задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , що видано 15 жовтня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Комсомольського районного управління юстиції у м. Херсоні, батьками малолітнього [PERSON] [INFO] є сторони по справі, а саме [PERSON] та [PERSON] . Відомостей щодо перебування сторін у зареєстрованому шлюбі матеріали справи не містять, зокрема такі відомості відсутні і у копії паспорту громадянина України на ім`я позивача. Згідно акту обстеження умов проживання, від 29.11.2023 року, засвідченого завідувачем сектору з питань опіки та піклування служби у справах дітей Дніпровської районної у м. Херсоні ради [PERSON] , з яким ознайомлено позивача, яке було проведено в режимі онлайн-відеоконференції, на підставі заяви позивача, за адресою [ADDRESS] проживають і мають постійне місце проживання поруч із позивачем також малолітній [PERSON] , [INFO] , який є сином позивача, стосунки в сім`ї доброзичливі, мати дитини [PERSON] останній раз бачилася із сином чотири роки тому, несистематичні дзвінки матері з різних незнайомих номерів в нетверезому стані, останній раз у березні 2023 року. Зазначено, до дитина не бажає спілкуватися з матір`ю , бо вона йому байдужа. Обставини фактичного проживання позивача за адресою [ADDRESS] разом із сином [PERSON] підтверджується також дослідженою судом копією акту від 18.11.2023 року із підписами сусідів, засвідченим підписом голови квартального комітету Л.А. Новіковою. Згідно дослідженої судом характеристики дитини [PERSON] від 17.11.2023 року, а саме як учня 4-А класу Херсонської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 36 ХМР, хлопчик навчається добре, батьки хлопчика мешкають окремо, при цьому відповідач по справі зловживає алкоголем, безвідповідально ставиться до батьківських обов`язків, не приділяє належної уваги вихованню сина, з огляду на що з ІІ семестру першого класу дитина живе із батьком. Згідно характеристики позивача від 12.12.2023 року за місцем проживання він характеризується виключно позитивно за місцем мешкання, є турботливим батьком. Допитана в суді в якості свідка за клопотанням позивача [PERSON] , яка є головою квартального комітету за місцем мешкання позивача із дитиною вказала про те, що в останнє відповідачку по справі бачила близько семи років тому, зазначивши, що відповідачка кинула дитину у віці 6-ти років, разом із тим також зазначила, що відповідач не займається дитиною від народження, тобто надала вкрай суперечливі покази. У справі також наявний оригінал Висновку Виконавчого комітету Дніпровської районної у місті Херсоні ради, органу опіки та піклування, щодо доцільності позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] стосовно її малолітнього сина [PERSON] 2013 р.н., від 26.06.2024 року за вих. № 2-49/1048, затверджений Головою районної ради Кондратовим В., згідно якого, на підставі пояснень позивача, вищезгаданих судом акту обстеження умов проживання дитини разом із позивачем, характеристики дитини з місця навчання, а також\~спілкування із\~відповідачкою,\~яка повідомила\~про те,\~що позивач\~чинить їй\~перешкоди у\~спілкуванні із\~дитиною, з приводу чого вона до відповідних органів та до суду не зверталась, а також із бесіди з дитиною, який пояснив, що із матір`ю спілкувався телефоном в останнє за місяць до вказаного висновку, орган опіки та піклування прийшов до висновку про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав. Так дійсно, відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи, а згідно частини 1 цієї ж статті у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування, проте у такому разі, не дивлячись на клопотання представника позивача, яке було задоволено судом, про витребування письмового висновку органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача по справі, суд може оцінити вказаний висновок. \~ Так\~суд звертає увагу на те, що навіть у самому висновку вказано про те, що комісією встановлено, що відповідач [PERSON] не бере ніякої участі у житті свого сина, спілкуючись із ним лише телефоном через те, що позивач перешкоджає їй у цьому. При цьому із висновку не можливо встановити, чи здійснював позивач будь-які передбачені законом дії щодо забезпечення виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків ще до звернення до суду, (звернення до уповноважених органів з метою спонукання відповідачки до виконання своїх батьківських обов`язків, звернення до суду із заявою про стягнення аліментів, тощо). У відповідності до\~ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно\~ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини (пункти 1)-6) частини першої статті 164 СК України). Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц (провадження № 61-12305св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зазначено, що: «ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2018 року у справі № 404/6391/16-ц (провадження № 61-40224св18) вказано, що: «позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58). У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100)». Суд зауважує, що розгляд справи здійснюється не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини перша, третя статті 13 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). При цьому, оцінюючи усі подані позивачем докази, отримані зокрема за ухвалою суду про витребування відповідних доказів за клопотанням позивача, судом не встановлено, що відповідачка є особою, яка свідомо злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно свого малолітнього сина. Зокрема суд бере до уваги відсутність будь-яких доказів щодо намагання позивача спонукати відповідачку до виконання своїх батьківських обов`язків ще до звернення до суду із заявою про позбавлення її батьківських прав, що є крайнім заходом у даних правовідносинах. Більш того, із дослідженого судом висновку вбачається те, що за поясненнями відповідачки позивач чинить їй перешкоди у спілкуванні із дитиною, при цьому незвернення відповідачки до відповідних органів чи до суду з приводу вирішення вказаного питання, як про те зазначено у висновку, не може слугувати належним аргументом на виправдання такої бездіяльності, з огляду також на те, що, як встановлено судом, відповідач наразі перебуває в складних життєвих обставинах, про що свідчить вказане у висновку та самому позові обставина щодо зловживання відповідачкою алкоголем. При цьому суд також бере до уваги відсутність в матеріалах справи доказів про те, що позивач намагався будь-яким чином врегулювати питання участі матері у вихованні їх малолітнього сина у позасудовому порідку, відсутність будь яких документів уповноважених органів щодо встановлених відносно відповідачки зобов`язань щодо її малолітнього сина, до цього не звертався до суду із вимогами до відповідача щодо матеріальної участі у вихованні дитини, та бере до уваг те, що, із урахуванням рівності обов`язків батьків щодо утримання дитини (ч. 1 ст. 141 СК України), жодних дій з боку позивача щодо зобов`язання відповідача до виконання нею своїх батьківських обов`язків здійснено не було, з приводу чого у суді позивач фактично не заперечував. Обставини ухилення відповідачки від виконання нею батьківських обов`язків свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, повинні бути підтверджені належними та допустимими доказами. Позивачем не доведено, що поведінка відповідачки є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, а не збіг життєвих обставин, які склалися навколо неї наприклад, зокрема відсутність матеріальних коштів для утримання дитини, перебування у скрутних життєвих обставинах, хвороба, тощо. У справі відсутні жодні докази застосування до відповідачки будь-яких заходів впливу з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. Також, не надано жодного доказу щодо обставин, які негативно характеризують відповідачку, а саме притягнення до адміністративної або кримінальної відповідальності, перебування на обліку у зв`язку із вживанням алкогольних або наркотичних засобів, ведення аморального способу життя та інше, які б мали при цьому негативний вплив на дитину та тягли за відповідачкою встановлену законом відповідальність. У Постанові Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 643/7876/18 зазначено, що, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При цьому зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.\~Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. З огляду на викладене суд ще раз звертає увагу на те, що, як встановлено із досліджених судом доказів, відповідачка заявляє про те, що з боку позивача їй чиняться перешкоди у спілкуванні із дитиною, окрім як здійснення телефонних дзвінків. Надані позивачем в обґрунтування\~\~позовних\~\~вимог докази суд не вважає достатніми та переконливими для застосування до відповідачки такої крайньої міри впливу, як позбавлення батьківських прав відносно малолітнього сина, також із урахуванням встановлених судом обставин щодо того, що відповідач наразі перебуває у скрутних життєвих обставинах. Сам факт непроживання відповідачки разом із дитиною, з огляду зокрема на встановлені судом обставини перебування відповідачки у скрутних життєвих обставинах, тим паче зважаючи на ситуацію, що склалася у країні починаючи із 24.02.2022 року у зв`язку із повномасштабним вторгненням військ РФ на територію України та запровадженням воєнного стану в України, за відсутності доказів винної поведінки відповідачки, які б свідчили про свідоме ухилення від виконання нею своїх батьківських обов`язків, із урахуванням застосування до неї досудових заходів впливу, не є підставою для позбавлення її батьківських прав. З наявних матеріалів справи неможливо встановити, у чому полягає захист інтересів дитини шляхом саме позбавлення відповідачки [PERSON] по відношенню до малолітнього сина батьківських прав. Враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою та найкращим інтересам малолітньої дитини відповідатиме збереження зв`язку з батьком, а також беручи до уваги рівність прав батьків щодо виховання дитини, суд вважає, що без з`ясування цих обставин неможливо зробити висновок про винну поведінку відповідачки та доцільність позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього сина. Поряд з цим суд також зауважує про те, що висновок Виконавчого комітету Дніпровської районної у місті Херсоні ради, органу опіки та піклування, щодо доцільності позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] стосовно її малолітнього сина [PERSON] 2013 р.н., від 26.06.2024 року за вих № 2-49/1048, суд вважає поверхневим, у ньому не наведено підстав та аргументів, які б вказували на доцільність застосування саме такого крайнього заходу, не наведено даних, які об`єктивно характеризують відповідачку, а також наявні суперечливі дані з приводу того, що саме позивач чинить перешкоди відповідачці у спілкуванні з малолітнім сином сторін, тобто не з`ясовані та не встановлені фактичні обставини ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини та можливі причини такого ухилення. Відповідно до ч.6\~ст.19 СК України\~суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, і позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків, суд вважає за доцільне відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, оскільки обставини, викладені в позові є не доведеними. З огляду на викладені висновки суду, із урахуванням зокрема встановлених у суді обставин, які можуть вказувати на перешкоди з боку позивача у спілкуванні [PERSON] з її малолітнім сином, суд приходить до переконання про відсутність передбачених законом підстав до задоволення позовних вимог в частині стягнення із відповідачки на користь позивача на утримання малолітньої дитини аліментів. За приписами п. 2 ч. 2ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові, покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed