Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який був між ними зареєстрований 09.07.2021 року у Первомайському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис за № 09. Під час перебування в шлюбі в них народилася донька [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивачки вказала, що у сторін наявні різні погляди на спільне сімейне життя, відсутнє почуття любові та поваги. На даний час, подружні відносини фактично припинились, спільне господарство не ведеться. Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки. Просила після розірвання шлюбу залишити прізвище позивачки « [PERSON] » та стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору. На підставі ст.ст. 278-279 ЦПК України, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання надала заяву, в якій просила позов задовольнити та справу слухати без її участі та участі позивача. Відповідач у судове засідання надав заяву про визнання позову в повному обсязі, просив справу слухати у його відсутність та стягнути з нього на користь позивачки витрати по сплаті судого збору в розмірі 605.60грн., оскільки він визнав позовні вимоги. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява обґрунтована, ґрунтується на законі та підлягає задоволенню. В судовому засіданні судом встановлено, що 09.07.2021 року у Первомайському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис за № 09, між сторонами по справі було зареєстровано шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу мають неповнолітню доньку. Шлюбні стосунки припинені через різні погляди на спільне сімейне життя, відсутність почуття любові та поваги. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 112 ч. 2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. За таких обставин справи суд вважає, що сім`я сторін розпалась остаточно, підстав для досягнення примирення між сторонами немає, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, тому суд приходить до висновку про розірвання шлюбу між сторонами. Згідно ч. 2 ст. 114, абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З урахуванням того, що відповідачем до початку розгляду справи по суті було подано заяву, в якій він зазначив, що позов визнає, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого нею при поданні позову Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивача половину документально підтверджених судових витрат по сплаті судового збору в сумі 605,60 грн.

Outcome: approved