Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-15 00:00:00

В провадженні Ленінського районного суду м. Запоріжжя перебуває хвильна справа за позовом ТОВ «Коллект Центр» до [PERSON] , в якому останній просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 101885213 від 25.10.2021 у розмірі 51750,00 грн., а також 3028,00 грн. судового збору і 13000,00 грн. витрат на правничу допомогу. Як на підставу позовних вимог позивач вказує, що 25.10.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі ТОВ «Мілоан») та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №101885213, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 10000,00 грн. на строк 30 днів, зі сплатою процентів за користування кредитом нарахованими у розмірі 3750,00 грн., які нараховуються за ставкою 1,25% в день та комісією за надання кредиту у розмірі 1000,00 грн, яка нараховується за ставкою 10.00 % від суми кредиту одноразово. 10.02.2022 між ТОВ «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі- ТОВ «Вердикт Капітал») був укладений договір факторингу №10-02/2022-50, згідно якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за договором про споживчий кредит №101885213 від 25.10.2021, що уклали ТОВ «Мілоан» та відповідач. У свою чергу ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників ТОВ «Коллект Центр» відповідно до договору №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023, в тому числі за договором про споживчий кредит №101885213 від 25.10.2021. Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом грошової вимоги до відповідача. Відповідач зобов`язання за договором про споживчий кредит належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 10.05.2004 загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 51750,00 грн., з яких: 10000,00 грн. заборгованості за тілом кредиту, 40750,00 грн. за процентами на дату відступлення права вимоги та 1000,00 грн. заборгованості за комісією. Посилаючись на наведені обставини позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у прохальній частині позову просить проводити розгляд справи за його відсутності. У відповідності до ст. 178 ЦПК України відповідач своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву не скористався, в судове засідання не з`явився. Від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін у відповідності із ч. 8 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1\~ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Із матеріалів справи встановлено, що 25.10.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №101885213 і згідно до укладеного договору відповідач отримав кредит у розмірі 10000,00 грн., і кредит надався строком на 30 днів з 25.10.2021. Термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу) 24.11.2021. Згідно з пунктів 1.5.2, 1.6 договору, проценти за користування кредитом становлять 1950,00 грн., які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, а стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту. Підпунктом 1.5.1 пункту 1.5 договору передбачено, що комісія за користування кредиту складає 1000,00 грн., яка нараховується за ставкою10,00 відсотків від суми кредиту. Згідно з пункту 4.2 договору, у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою пунктом 1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених\~статтею 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні частини другої\~статті 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої пунктом 1.6 договору. Відповідно до пункту 6.1 договору, цей договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця та доступний зокрема через сайт кредитодавця та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. У відповідності до пункту 6.5 договору, цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі. Таким чином, підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. Зазначені умови є публічною пропозицією розумінні статей\~641,\~644 ЦК України. Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору «S63905» та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої в подальшому кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі 10000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 34258129 від 25.10.2021. 10.02.2022 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №10-02/2022, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за договором про споживчий кредит №101885213 від 25.10.2021. У подальшому ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників ТОВ «Коллект Центр»\~відповідно до Договору №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023\~, в тому числі за договором про споживчий кредит №101885213 від 25.10.2021. Відповідно до частини першої\~статті 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» є новим кредитором за договором про споживчий кредит №101885213 від 25.10.2021, позичальником по якому є відповідач. За розрахунком позивача станом на 10.05.2004 загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 51750,00 грн., з яких: 10000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 40750,00 грн. заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги та 1000,00 грн. заборгованості за комісією. Матеріалами справи підтверджується, що після набуття права вимоги нарахування заборгованості позивач не здійснювалося. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені\~статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до\~статті 204 ЦК України\~правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя\~статті 215 ЦК України). Частина друга\~статті 639 ЦК України\~передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті\~205,\~207 ЦК України). Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. У\~статті 3 Закону України «Про електрону комерцію»\~зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Згідно з частиною першою\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). Відповідно до положень частини третьої статті\~12, частини першої статті\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно\~статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Із договору про споживчий кредит, що укладений між ТОВ «Мілоан» та відповідачем, а також анкети-заяви на кредит №101885213 від 25.10.2021, довідки про ідентифікацію позичальника, паспорту споживчого кредиту № №101885213, вбачається, що у відповідності до вимог частини першої\~статті 638 ЦК України\~між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору позики, який оформлений в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства. Оскільки, вказаний договір укладено на сайті позикодавця та відповідач підписав його одноразовим ідентифікатором, отриманим у SМS-повідомленні, а тому без отримання SМS-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства договір між сторонами не був укладений. Враховуючи наведне та оцінивши наявні у справі докази, суд вважає доведеним порушення відповідачем взятих грошових зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого утворилася заборгованість згідно розрахунку позивача, яка відповідає умовам договору та відповідачем не спростована відповідно до принципу змагальності, закріпленому у статті 12 ЦПК України, ув`язку із чим позовні вимоги про стягнення заборгованості підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до положень\~статті 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як визначено ч.8\~ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Вирішуючи питання про стягнення витрат на оплату витрат на правничу допомогу в сумі 13000,00 грн, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.ч.1-5\~ст.137 ЦК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також, чи була їх сума обґрунтованою. (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі\~ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 р. у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 р. у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу до матеріалів справи долучено: копію Договору про надання правової допомоги № 02-01/2023 від 02.01.2023, укладеного між ТОВ «Коллект центр» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», копію прайс-листа АО «Лігал Ассістанс» про види послуг та їх ціну; платіжну інструкцію № 0433370000 від 10.05.2024; копію заявки на надання юридичної допомоги № 532 від 26.04.2024 року на суму 13000,00 грн.; копію витягу з Акту про надання юридичної допомоги. Вищенаведені документи судом можуть бути оцінені як належні та достатні у розумінні положень ст.ст.77-80 ЦПК України, оскільки підтверджують факт понесених (здійснених) позивачем ТОВ «Коллект Центр» витрат на професійну правничу допомогу. Одночасно з цим, суд приходить до висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в даній справі не є співмірним зі складністю справи (справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, невеликий обсяг досліджуваних доказів), та виконаних адвокатом робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову, а тому, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає, що витрати на правничу допомогу мають складати 5000,00 грн. За таких обставин суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у сумі 5000,00 грн, тим самим частково задовольнивши дану вимогу. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір, а саме 3028,00 грн. судового збору. На підставі ст.ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial