Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-19 00:00:00

22 липня 2024 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення ним 23-х років за умови, що він буде продовжувати навчання. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 24 квітня 2004 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаській області. 20 лютого 2012 року шлюб з відповідачем було розірвано. Від спільного шлюбу сторони мають повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який на даний час навчається на 4 курсі Відокремленого структурного підрозділу «Смілянський технологічний фаховий коледж Національного університету харчових технологій» група АКТ21а, за спеціальністю «Автоматизація та комп`ютерно-інтегровані технології», денної форми навчання на бюджетній основі. Син сторін проживає спільно з позивачем та перебуває на її утриманні. Позивач не має можливості самостійно утримувати сина, оскільки не працевлаштована та отримує пенсію по інвалідності у суму 12396 гривень на місяць. Інших видів доходу позивач не має. У зв`язку з цим, позивач з сином опинилися у скрутному матеріальному становищі. Син потребує матеріальної допомоги, однак відповідач допомоги на утримання сина не надає. Відповідач є працездатним, працює завідувачем Тальнівського сектору Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби і отримує заробітну плату, а також він отримує пенсію. Відповідач аліментів нікому не сплачує, а відтак має можливість надавати грошову допомогу на утримання сина.\~\~\~\~ Ухвалою судді від 31 липня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі за вищевказаним позовом, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін та відповідачу встановлено строк для подачі до суду відзиву на позовну заяву. Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України не надходило. Відповідач [PERSON] у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву [PERSON] до суду не подав, будь-яких клопотань чи заяв про неможливість подання відзиву у встановлений судом строк від відповідача не надходило. Частиною 8 статті 178 ЦПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Третя особа [PERSON] у встановлений судом строк письмових пояснень на позовну заяву [PERSON] до суду не подав, будь-яких клопотань чи заяв про неможливість подання письмових пояснень у встановлений судом строк від третьої особи не надходило. За відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішив розглянути справу за наявними матеріалами справи. Водночас, суд враховує, що з моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк, для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, письмових пояснень, доказів тощо. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з неподанням відповідачем відзиву на позовну заяву та третьою особою письмових пояснень на позовну заяву, зважаючи на те, що позивач не висловив своїх заперечень проти заочного розгляду справи, розгляд справи проведено в порядку заочного розгляду, передбаченого глави 11 ЦПК України, про що судом постановлено ухвалу. Суд, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 24 квітня 2004 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 20 лютого 2012 року, яке набрало законної сили 01 березня 2012 року, у справі №2315/706/2012 (а.с.30). Як вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану по Соснівському району м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції 20 червня 2006 року, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є\~ батьками повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.31). Згідно ст.53 Конституції України, кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов`язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Як вбачається з довідки №192, виданої Відокремленим структурним підрозділом «Смілянський технологічний фаховий коледж НУХТ» 18 липня 2024 року, [PERSON] навчається на 4 курсі денної форми навчання ВСП «Смілянський технологічний фаховий коледж НУХТ» за спеціальністю автоматизація та комп`ютерно-інтегровані технології, група АКТ21а, наказ про зарахування на навчання №68 від 30 липня 2021 року за рахунок коштів державного бюджету. Закінчить повний курс навчання 30 червня 2025 року (а.с.7). Відповідно до п.1 вказаного Договору, предметом договору є навчання у закладі вищої освіти. Згідно ч.3 ст.199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає донька, син, а також самі донька, син, які продовжують навчання. Відповідно до довідки №6, виданої управителем ОСББ «Богдана 56» 18 липня 2024 року, [PERSON] проживає разом з [PERSON] , 2006 року народження, за адресою: [ADDRESS] (а.с.6). Таким чином, позивач [PERSON] , відповідно до ч.3 ст.199 СК України, наділена правом на звернення до суду з даним позовом. Враховуючи, що син сторін, якому, станом на день розгляду даної справи, виповнилося повних 18 років, хоча і навчається на денній формі навчання за рахунок коштів державного бюджету, однак не працевлаштований, стипендії не отримує, джерел доходу не має, суд приходить до висновку, що він потребує матеріальної допомоги зі сторони батьків на придбання канцелярського приладдя, одягу, засобів особистої гігієни та продуктів харчування та сплату послуг проїзду від місця проживання до закладу освіти та у зворотному напрямку. У позовній заяві [PERSON] стверджує, а відповідачем [PERSON] не надано жодних заперечень, що син [PERSON] перебуває на її повному утриманні. Доказів надання відповідачем [PERSON] сину [PERSON] коштів для проїзду у громадському транспорті, придбання канцелярського приладдя, одягу, засобів особистої гігієни та продуктів харчування, матеріали справи не містять та відповідачем не надані. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вищевказані витрати, які безпосередньо пов`язані з навчання спільного позивача та відповідача сина [PERSON] здійснюються позивачем. Відповідно до ч.1 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Приймаючи до уваги, що відповідач є працездатним, працевлаштованим та він отримував як заробітну плату, так і пенсійне забезпечення, що вбачається з його електронної декларації, яка подана 23 лютого 2024 року до Національного агентства запобігання корупції, та наявна у відкритому доступі, роздруківку якої додано до позовної заяви (а.с.16-22), та враховуючи відсутність доказів перебування на його утриманні інших дітей, сплати останнім на даний час аліментів, наявності стягнень з відповідача за виконавчими документами, суд приходить до висновку, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання сина, який продовжує навчання. У постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі №208/3075/16, від 10 жовтня 2018 року у справі №216/3757/16-ц та від 05 грудня 2018 року у справі № 701/699/16-ц акцентовано увагу на тому, що витрати на навчання дітей, після досягнення ними повноліття покладаються на обох батьків незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Такий правовий висновок ґрунтується на принципі рівності прав та обов`язків батьків, встановленому Сімейним кодексом України. Згідно ч.1 ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення донькою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчатися, при цьому, визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню, враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, який не працює, після досягнення повноліття продовжує навчатися у начальному закладі, відтак потребує матеріальної допомоги, зокрема, на оплату проїзд у громадському транспорті від місця проживання до місця навчання та у зворотному напрямку, для придбання продуктів харчування, одягу та необхідних речей для навчання, а також стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, який є працездатним та працевлаштованим, отримує заробітну і пенсійне забезпечення, інших утриманців не має, у зв`язку з чим приходить до висновку, що розмір аліментів, які підлягають стягненню починаючи з дати подання позову та до закінчення терміну навчання, має становити 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця. Відповідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає стягнення аліментів у межах суми за один місяць до негайного виконання. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі\~ у справах про стягнення аліментів. Враховуючи, що позивач при зверненні до суду з даною позовною заявою, відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», була звільнена від сплати судового збору, та приймаючи до уваги, що її позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне, з урахуванням вимог ч.1, ч.6\~ ст.141 ЦПК України та відсутності доказів, які звільняють відповідача від сплати судового збору, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 1211 гривень 20 копійок. На підставі викладеного, відповідно до ст.53 Конституції України, ст.184, 191, 199, 200, 201 СК України, та

Outcome: approved