Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-22 00:00:00

У липні 2024 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 14 червня 2019 року зареєстрували шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають малолітню дитину. Подружнє життя не склалося, оскільки у подружжя відсутні спільні інтереси та взаєморозуміння, наявні різні погляди на життя. Між подружжям втрачено почуття любові та поваги один до одного. Проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Вважає, що збереження сім`ї неможливе та суперечить інтересам позивача та дитини, а тому просить суд шлюб розірвати. В судове засідання сторони не з`явилися. Позивач [PERSON] справу просила розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає, просить шлюб розірвати (вх.№6604/24-вх.від 23.09.2024р). У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється, згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. 14 червня 2019 року Снігурівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було зареєстровано шлюб (актовий запис № 31); копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , видане 14 червня 2019 року. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу " [PERSON] ". Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується записами даних про батьків у копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданому 17 жовтня 2019 року за актовим записом №849, місце державної реєстрації: Інгульський районний у місті Миколаєві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області. Спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Дитина проживає разом з позивачкою, що підтверджується витягами з реєстру територіальної громади №2024/001895799 від 23 лютого 2024 року та №2024/001912654 від 23 лютого 2024 року. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, ураховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач позов визнав, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим, та порушуватиме інтереси сторін, суд доходить висновку, що вимога позивача про розірвання шлюбу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України позивачка має право надалі іменуватися шлюбним прізвищем " [PERSON] ". Відповідно до ч.1ст.141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно з ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті. За таких обставин, з відповідача на користь позивача має бути стягнуто 50 відсотків судового збору у розмірі 605,60 грн, інші 50 відсотків підлягають поверненню позивачу з державного бюджету.

Outcome: approved