Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-09 00:00:00

09\~травня 2024\~року позивач\~звернулася до\~суду із\~позовом до Локачинської селищної ради Волинської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами в порядку спадкування. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла [PERSON] , яка являлася бабою [PERSON] . 12 травня 1997 року [PERSON] заповіла все належне їй майно своєму онуку [PERSON] . З метою оформлення свідоцтва про право на спадщину за заповітом, [PERSON] звернувся із відповідною заявою до Локачинської державної нотаріальної контори. 14 листопада 2007 року державним нотаріусом Локачинської державної нотаріальної контори Волинської області Башинською Л.П. було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а саме на земельну ділянку розміром 2,26 га, що знаходиться на території Дорогиничівської сільської ради. Також до складу спадкового майна входив житловий будинок, однак з метою збереження родинних відносин, [PERSON] не став оформляти свідоцтво про право на спадщину на нього, оскільки у даному будинку проживав його батько [PERSON] . Таким чином, [PERSON] мав належне право на даний житловий будинок, як на спадкове майно, отримане після смерті своєї баби [PERSON] [INFO] помер чоловік позивача [PERSON] 12 квітня 2022 року [PERSON] подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті чоловіка. Одночасно, заяви про відмову від прийняття спадщини подали її доньки [PERSON] та [PERSON] . Того ж дня, приватним нотаріусом Володимир-Волинського районного нотаріального округу Волинської області Дильним І.Г., була заведена спадкова справа №75/2022. Враховуючи наведене, спадкоємцем майна [PERSON] , в тому числі житлового будинку та господарських будівель і споруд, що знаходяться по [ADDRESS] , являється [PERSON] . З метою оформлення своїх спадкових прав на житловий будинок, 04 березня 2024 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Володимир-Волинського районного нотаріального округу Волинської області Дильного І.Г. із заявою, в якій просила видати свідоцтво про право на спадщину за законом на даний житловий будинок. Однак, нотаріусом була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04.03.2024 року № 62/02-31, яка мотивована тим, що [PERSON] не надано правовстановлюючі документи на спадкове майно, у зв`язку з чим запропоновано звернутися до суду. Просить визнати за нею в порядку спадкування за законом, право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями за номером [ADDRESS] , як на спадкове майно, що залишилось після смерті, [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою судді від 13 травня 2024 року відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання та витребувано у приватного нотаріуса Володимирського районного нотаріального округу Волинської області Дильного Ігоря Георгійовича матеріали спадкової справи № 75/2022 до майна померлого [PERSON] , який помер [INFO] в смт. Локачі Володимирського району Волинської області та матеріали спадкової справи №137 (2004р.) до майна померлої [INFO] [PERSON] . Ухвалою Локачинського районного суду Волинської області від 27 червня 2024 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою Локачинського районного суду Волинської області від 18 липня 2024 року підготовче провадження закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті на 10 вересня 2024 року. Позивач та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, що стверджується довідкою про доставку електронного документу (а.с. 121 на звороті). 10 вересня 2024 року від представника позивача надійшла заява, у якій просить розгляд справи проводити без його участі, позов підтримує та просить його задовольнити (а.с. 126). Представник відповідача у судове засідання не з`явився також, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, що стверджується довідкою про доставку електронного документу (а.с. 121 на звороті). 03 червня 2024 року від нього надійшла заява, у якій просить розгляд справи проводити без його участі та винести рішення по справі на розсуд суду за наявними у справі матеріалами (а.с. 43). Треті особи [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися також, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, що стверджується рекомендованими повідомленням про вручення судової повістки (а.с. 122, 123, 125). 18 липня 2024 року подали до суду заяви, в яких просять справу розглядати без їхньої участі, у вирішенні даної справи покладаються на розсуд суду (а.с 114, 115) Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін та третіх осіб. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, копії матеріалів спадкових справ № 75/2022 до майна померлого [PERSON] та № 137/2004 до майна померлої [PERSON] , суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [INFO] в с. П`ятикори Локачинського району Волинської області померла [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видане 21 квітня 2003 року Дорогиничівською сільською радою Локачинського району Волинської області та міститься в матеріалах спадкової справи №137 (2004р.) до майна померлої [PERSON] (а.с. 70). Після її смерті відкрилася спадщина. За життя [PERSON] 12 травня 1997 року склала заповіт, який засвідчений заступником голови сільської Ради Дорогиничі Локачинського району Волинської області Самолюк С.М. та зареєстрований в реєстрі за №1, у якому заповіла своєму внуку [PERSON] належне їй майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось (будинок з надвірними будівлями в с. П`ятикори, насадження, особисті речі та ін.), також земельну ділянку, яка належить їй на праві приватної власності, розміром 0,5 га і знаходиться в с. П`ятикори на підставі державного акту, також право на земельну частку (пай) 2,61 га, яка знаходиться в КСП «Мир» (а.с. 71 на звороті). Даний заповіт є чинний, не змінений та не скасований. Згідно довідки Дорогиничівської сільської ради Локачинського району Волинської області від 12 листопада 2007 року № 529, в с. П`ятикори Локачинського району Волинської області знаходиться спадкове майно, яке належало померлій [PERSON] , 1916 року народження, яка проживала в с.П`ятикори Локачинського району Волинської області і померла [INFO] . Спадкове майно складається з земельної частки (паю), присадибної земельної ділянки, індивідуального житлового будинку з надвірними будівлями, іншого майна. З метою оформлення свідоцтва про право на спадщину за заповітом, [PERSON] звернувся з відповідною заявою до Локачинської державної нотаріальної контори. 14 листопада 2007 року державним нотаріусом Локачинської державної нотаріальної контори Волинської області Башинською Л.П. видано [PERSON] Свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на спадкове майно, яке складається з земельної ділянки розміром 2,26 га, яка передана для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться на території Дорогиничівської сільської ради Локачинського району Волинської області (а.с. 75). Таким чином, звертаючись із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку у листопаді 2007 року, [PERSON] реалізовував свої права спадкоємця та власника спадкового майна, яке належить йому з часу відкриття спадщини, а саме з дня смерті [PERSON] , [INFO] , у тому числі і житлового будинку. Однак,\~ [INFO] [PERSON] \~(дружина\~ [PERSON] ,\~який в\~свою чергу\~є сином\~померлої [PERSON] \~та батьком\~померлого [PERSON] )\~звернулася до\~суду з\~позовом до\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] (які є доньками [PERSON] та [PERSON] ) про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування. Свій позов обгрунтовувала тим, що житловий будинок та господарські будівлі і споруди, що знаходиться по [ADDRESS] належали [PERSON] і після її смерті перейшли її сину [PERSON] , який являється її чоловіком, а тому після смерті вона прийняла спадщину на даний житловий будинок. Рішенням Локачинського районного суду Волинської області від 19.12.2023, яке набрало законної сили, у задоволенні позову відмовлено, оскільки [PERSON] прийняв спадщину за заповітом після смерті баби [PERSON] шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, а позивачем не доведено достовірними та достатніми доказами право на спадщину за законом за сином [PERSON] після смерті матері [PERSON] , на які вона посилається як на підставу визнання за нею права власності на частину спадкового майна за законом після смерті чоловіка [PERSON] . Таким чином судом встановлено, що [PERSON] прийняв спадщину за заповітом, зокрема і на житловий будинок, шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном за чинним на той час законодавством, зокрема ЦК УРСР (а.с. 17-28) Судом також встановлено, що [PERSON] народився [INFO] в с. П`ятикори Локачинського району Волинської області та помер [INFO] в смт. Локачі Володимир-Волинського району Волинської області, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видане 11 листопада 2021 року виконавчим Локачинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Володимир-Волинському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) (а.с. 10, 47 на звороті). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, що передбачено ч.1 ст.1217 ЦК України. Як вбачається з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №68796974 від 12.04.2022 року, [PERSON] , [INFO] , заповіту складено не було (а.с. 55 на звороті 58). Відповідно до ч. 2 ст.1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивач [PERSON] є дружиною спадкодавця [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 01 червня 1991 року (а.с. 50 на звороті). Окрім того, [PERSON] та [PERSON] є дочками спадкодавця [PERSON] , що підтверджується копіями їхніх свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 18 березня 1992 року, серії [NUMBER] від 10 січня 1997 року та копією свідоцтва про шлюб [PERSON] серії [NUMBER] від 27 липня 2019 року (а.с. 52, 52 на звороті, 54 на звороті). Батько спадкодавця [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 22 листопада 2021 року Локачинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Володимир-Волинському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) 12 квітня 2022 року [PERSON] подала до приватного нотаріуса Володимир-Волинського районного нотаріального округу Волинської області Дильного І.Г. заяву про прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON] , а [PERSON] та [PERSON] заяви про відмову від прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] (а.с. 46. 46 на звороті, 47). На підставі даних заяв було заведено спадкову справу № 75/2022 до майна померлого [PERSON] . Згідно ч.1 ст. 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Таким чином, [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після смерті чоловіка [PERSON] та прийняла спадщину, подавши відповідну заяву до нотаріальної контори, в строк встановлений статтею 1270 ЦК України. Інших спадкоємців за законом чи заповітом, які б прийняли спадщину, судом не встановлено, із копії матеріалів спадкової справи № 75/2022 до майна померлого [PERSON] їх теж не вбачається. 04 березня 2024 року [PERSON] , яка діяла від імені спадкоємця [PERSON] , звернулася із відповідною заявою до приватного нотаріуса Володимирського районного нотаріального округу Волинської області Дильного І.Г. із заявою, в якій просить видати на ім`я [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] , який належав [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 60). Проте, нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через відсутність відповідних правовстановлюючих документів на житловий будинок, про що винесено постанову вих. № 62/02-31 від 04.03.2024 року (а.с. 16, 67). Відтак, суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини, які є спадковими, а позивач через відсутність правовстановлюючих документів на спірний будинок позбавлена права на нотаріальне оформлення своїх спадкових прав, а тому звернулася до суду. Як зазначено у п. 3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності вказаним Законом нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 №449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність 30 грудня 2004 року) було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, при цьому введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності, збудованих до 05 серпня 1992 року, не передбачалося. Належним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 557/1209/16-ц. Як зазначено у п. 3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", до компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснювався в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Згідно копії технічного паспорта від 16 квітня 2024 року на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] встановлено, що житловий будинок був зведений у 1966 році (до 05 серпня 1992 року) (а.с. 103-110). Відповідно до виписки з погосподарської книги № 4 за 2001-2005 роки, яка видана виконавчим комітетом Локачинської селищної ради Володимирського району Волинської області від 26 червня 2023 року № 161, за особовим рахунком № [NUMBER] будинок з надвірними будівлями і спорудами належав померлій [INFO] [PERSON] і знаходиться по [ADDRESS] . Рік побудови будинку 1966 (а.с. 111). Згідно архівного витягу №444/01.29 від 16.05.2022 з рішення Дорогиничівської сільської Ради народних депутатів Локачинського району від 13.11.1993 року №14/4 [PERSON] безкоштовно передано у приватну власність земельні ділянки площею 0,25 для будівництва та обслуговування житлового будинку і с/г будівель і 0,25 для особистого підсобного господарства згідно висновку комісії сільської ради по земельній реформі, роздержавленню і приватизації земель (а.с. 12) Також суд встановив, що згідно копії інформаційної довідки № 368470903 від 05.03.2024 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державному реєстру Іпотек відомості про спірний будинок відсутні (а.с. 66). Враховуючи наведене, та оскільки житловий будинок з господарським будівлями та надвірними спорудами за [ADDRESS] побудований до 05 серпня 1992 року, він не підлягає прийняттю в експлуатацію, то виданий на нього технічний паспорт та відомості з погосподарської книги свідчать про набуття права власності на нього [PERSON] , після смерті якої прийняв спадщину за заповітом її онук [PERSON] . Проте, як зазначено у п. 3.3. згаданого вище Листа ВССУ, перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Згідно із ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відтак, суд дійшов до висновку, що позивач як спадкоємиця за законом майна померлого [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав і помер, підставно просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом, так як інший правовий механізм оформлення таких прав відсутній. При цьому сам факт відсутності правовстановлюючих документів на ім`я спадкодавця не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог про оформлення права власності, за умов доведення таких обставин як належність спадкодавцю цього майна. Враховуючи зазначені обставини, а також те, що на момент відкриття спадщини вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами належав спадкодавцю [PERSON] , оскільки він прийняв спадщину за заповітом після смерті баби [PERSON] шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, інші спадкоємці після смерті [PERSON] , окрім позивача, які претендують на даний житловий будинок відсутні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що спрямовані на реальний захист прав та інтересів спадкоємиці при оформленні своїх спадкових прав. Відтак, позов необхідно задовольнити, визнавши за позивачем, як спадкоємицею за законом, яка прийняла спадщину у встановленому\~законом порядку, право власності на будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами.

Outcome: approved