Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-09 00:00:00

позивач ТОВ «ФУ «ЄФКР» через представника за довіреністю Лисенко В.В. звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 30 травня 2008 року між ТОВ «КБ «Дельта Банк» (правонаступник ПАТ «Дельта Банк») та відповідачем [PERSON] укладено Кредитний договір №А-01-13000-300508, через невиконання відповідачем зобов`язань за цим договором рішенням Печерського районного суду м. Києва в справі №2-1892/10 від 30.03.2010 року з відповідача [PERSON] стягнуто заборгованість у розмірі 165702,43 грн. та судові витрати. Крім того, згідно Договору про відступлення права вимоги №1369/К від 11.05.2019 року ПАТ «Дельта Банк» відступило право вимоги вищевказаної заборгованості на користь позивача ТОВ «ФУ «ЄФКР», яке згідно ухвали Печерського районного суду м. Києва від 18.11.2019 року замінено у виконавчому провадженні, а тому позивач став правонаступникоп ПАТ «Дельта Банк». Однак попереднім стягувачем не вдалось стягнути з відповідача [PERSON] вищевказаного розміру заборгованості за цим рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30.03.2010, оскільки відповідач не виконує судове рішення. Заборогованість відповідача [PERSON] ним не сплачена на дату подання цієї позовної заяви, а тому позивач вважає, що має право на отримання компенсації за невиконання грошового зобов`язання відповідачем, який полягає в інфляційних втратах за останні три роки у період із 30.09.2020 по 30.09.2023, що становить 79728,13 грн., а також три проценти річних за період із 30.09.2020 по 30.09.2023, що становить 14923,38 грн., а всього 94651,51 грн., які розраховані представником позивача. Оскільки відповідач добровільно не погашає вказану заборгованість за кредитом та штрафні санкції, що стало приводом для звернення позивача до суду із цим позовом. Крім того, представник позивача просить стягнути із відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 2684 грн. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04.03.2024 року вищевказану цивільну справу передано на розгляд за підсудністю до Буського районного суду Львівської області. Ухвалою судді від 04.06.2024 року, після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача, який не є підприємцем, вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився, незважаючи на його повідомлення судом про дату, час і місце розгляду справи судом, клопотань, які би перешкоджали судовому провадженню від представника позивача до суду не надходило, а заперечень проти заочного розгляду справи представник позивача не висловив. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомив, а відзиву на позовну заяву не подавав, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляв, що в силу вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті. Ураховуючи відсутність заперечнь представника позивача щодо заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, а тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням частини першої статті 280 ЦПК України. Згідно частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали та з`ясувавши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи із таких мотивів. Згідно статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як передбачено частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно частини\~першої та\~другої статті\~89\~ЦПК України\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами п`ятою\~ сьомою\~статті 81\~цього Кодексу\~передбачено,\~що докази\~подаються сторонами\~та іншими\~учасниками справи. Доказування\~не може\~ґрунтуватися на\~припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що рішенням Печерського районного суду міста Києва від 30.03.2010 року в справі №2-1892/10 задоволено позов ПАТ «Дельта Банк» про стягнення заборгованості. Стягнуто в солідарному порядку на користь банку зі [PERSON] і [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 165 702,43 грн., судовий збір у сумі 1657,02 грн., витрати на інформаціно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України). Вищевказане судове рішення звернуто стягувачем до примусового виконання згідно виконавчого листа №2-1892 від 10.06.2010, про що вбачається із постанови заступника начальника відділу державної виконавчої служби Буського районного управління юстиції Грициною Р.А. серії ВП №34830464 від 19.10.2012. Статтею 11\~ЦК України\~визначено,\~що підставами\~виникнення цивільних\~прав та\~обов`язків,\~зокрема,\~є договори\~та інші\~правочини. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду (ч. 5 ст. 11 ЦК України). Оскільки рішенням\~суду,\~яке набрало\~законної сили,\~встановлено заборгованість\~відповідача [PERSON] \~за кредитним\~договором перед\~ПАТ «Дельта\~Банк» у\~розмірі 165\~702,43\~грн.,\~що в\~силу положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 512 ЦК кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 514 ЦК України). Згідно частини першої статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (ч. 1 ст. 517 ЦК України). Так, 11 травня 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова Установа «ЄФКР» укладено договір відступлення прав вимоги №1369/к, відповідно до умов якого від ПАТ «Дельта Банк» до ТОВ «Фінансова Установа «ЄФКР» перейшло право вимоги за договорами кредиту, в тому числі, за Договорами кредиту №А01-13000-300508 від 30.05.2018 року укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] , що підтверджується випискою з Додатку 1 до Договору відступлення прав вимоги №1369/к від 11.05.2019 року. Отже, ТОВ «Фінансова установа «ЄФКР» є правонаступником ПАТ «Дельта Банк». Вищевказані обставини\~в силу\~положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають, оскільки встановлені ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18.11.2019 року в справі №757/40906/19-ц, якою Замінити стягувача Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» правонаступником Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» у виконавчому провадженні з примусового виконання заочного рішення Печерського районного суду м. Києва від 30.03.2010 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до [PERSON] , [PERSON] про відшкодування заборгованості за кредитним договором. Відтак, ТОВ «Фінансова Установа «ЄФКР» є належним позивачем у цьому спорі. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 525 ЦК України). Нормою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Згідно частини першої статті 1048 цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний\~повернути позикодавцеві\~позику (грошові\~кошти у\~такій самій\~сумі або\~речі,\~визначені родовими\~ознаками,\~у такій\~самій кількості,\~такого самого\~роду та\~такої самої\~якості,\~що були\~передані йому\~позикодавцем)\~у строк\~та в\~порядку,\~що встановлені\~договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 1 ст. 1046 ЦК України). В силу приписів статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом статей 525, 611, 612, 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом. В силу приписів частини першої статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Так, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як убачається із наданого представником позивача Розрахунку інфляційних втрат за прострочення грошового зобов`язання за Кредитним договором №А01-13000-300508 від 30.05.2008, що за трирічний період прострочки повернення боргу, починаючи із 30 вересня 2020 року по 30 вересня 2023 року, нарахований розмір інфляційних втрат у розмірі 79728,13 грн., а в позовній заяві представником позивача наведено обгрунтований розрахунок трьох процентів річних від простроченої суми за вищевказаний трирічний період прострочки, що становить 14923,38 грн., а всього 94 651,51 грн., що є обгрунтованим і підлягає до задоволення. При цьому, відповідачем [PERSON] не надано до суду доказів, які спростовували би наданий розрахунок заборгованості перед позивачем ТОВ «ФУ «ЄФКР», як новим кредитором у грошовому зобов`язанні відповідача, якою також не доведено належними доказами відсутність такої заборгованості перед позивачем чи попереднім кредитором ПАТ «Дельта Банк». Згідно статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, а якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків, зокрема, у цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням (ч. 2 ст. 516 ЦК України). При цьому, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 525 ЦК України). Тобто, за змістом цього положення несприятливі умови для нового кредитора пов`язуються із виконанням боржником обов`язку первісному кредитору, а не у звільненні останнього від такого обов`язку в цілому. Однак, відповідач не надав до суду доказів належного виконання ним свого обов`язку первісному кредитору ПАТ «Дельта Банк», як і наступному кредитору в його грошовому зобов`язанні ТОВ «Фінансова Установа «ЄФКР». Відтак, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «Фінансова Установа «ЄФКР» є обґрунтованими та підлягають до задоволення, а тому із відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за період із 30.09.2020 по 30.09.2023, зокрема: інфляційні втрати у розмірі 79728,13 грн. та три проценти річних у сумі 14923,38 грн., а всього заборгованість у розмірі 94651,51 грн. Разом із тим, судом встановлено, що 01.11.2021 року відповідач [PERSON] змінив своє прізвище на [PERSON] , про що вбачається із інформації виконавчого комітету Буської міської ради №1310 від 29.05.2024. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем при поданні цього позову до суду сплачено судовий збір у сумі 2684,00 грн., а тому враховуючи повне задоволення цього позову, такий збір слід стягнути з відповідача на користь позивача. Ураховуючи викладене, та

Outcome: approved