Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-17 00:00:00

29\~липня 2024\~року заявник\~ звернулася до\~ суду з\~ заявою,\~в якій\~просила встановити\~факт, що має юридичне значення, а саме факт належності [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] , паспорт: [NUMBER] виданий Центральним РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 05.02.1998 року) Державного акта на право приватної власності на землю серії ІV-ОД №045256, виданого 05 липня 2000 року на підставі рішення Одеської міської Ради народних депутатів від 08 грудня 1998 року №77-ХХІІІ, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №3957. В обґрунтування\~своєї заяви\~зазначала,\~що вона є власницею\~будинку та\~земельної ділянки,\~розташованих за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~що підтверджується: Державним актом на право приватної власності на землю від 05.07.2000 року ІV-ОД 045256, Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за кадастровим номером 5110136900:41:016:0007, Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за кадастровим номером 5110136900:41:016:0008, Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 24.12.1979 року. Водночас, в Державному акті на право приватної власності на землю при зазначенні «по батькові» заявниці було зроблено орфографічну помилку та невірно вказано « [PERSON] » замість вірного « [PERSON] ». Заявниця стверджує, що помилка виникла внаслідок перекладу з російської на\~українську мову. Вказані розбіжності в написі по батькові заявниці в паспорті громадянина України та в Державному акті на право власності унеможливлює реалізацію прав щодо розпорядження належним нерухомими майном, а саме земельною ділянкою. Внаслідок такого помилкового написання по батькові у Державному акті на право приватної власності на землю, заявниця не має можливості повноцінно розпорядитися належною їй земельною ділянкою, тому змушена звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності їй зазначеного вище документу. Ухвалою судді від 30 липня 2024 року провадження у справі відкрито. 06 серпня 2024 року через систему «Електронний суд» від представника заінтересованої особи Одеської міської ради Вишнивецької Анастасії Олегівни надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи. 08 серпня 2024 року представник заінтересованої особи Одеської міської ради Вишнивецька Анастасія Олегівна ознайомилася з матеріалами справи. 02 вересня 2024 року через систему «Електронний суд» від представника заінтересованої особи Головного управління Держгеокадастру в Одеській області Раковича Івана Андрійовича надійшли Додаткові пояснення у справі. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. У судовому засіданні, призначеному на 18.09.2024 року, представник заявника [PERSON] [PERSON] заяву підтримав та просив її задовольнити. Представники заінтересованих осіб Одеської міської ради та Головного управління Держгеокадастру в Одеській області у судове засідання не з`явилися, повідомлені про дату та час судового розгляду належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що в Державному акті на право приватної власності на землю від 05.07.2000 року ІV-ОД 045256 власником вказана [PERSON] . Згідно Пояснень представника заінтересованої особи Головного управління Держгеокадастру в Одеській області Раковича Івана Андрійовича, які надійшли на адресу суду 02.09.2024 року, за інформацією Відділу №5 управління забезпечення реалізації державної політики в сфері земельних відносин Головного управління від 14.08.2024 № 2150/486-24, відповідно до наявного другого примірника державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ОД №045256, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №3957 від 05.07.2000, земельна ділянка, розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0,1382 га, передана у власність гр. [PERSON] , на підставі рішення Одеської міської ради від 08.12.1998 року № 77-ХХІІІ, для обслуговування житлового будинку, господарських споруд та ведення особистого підсобного господарства. З документів, наданих заявником копії паспорта; РНОКПП; Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за кадастровим номером 5110136900:41:016:0007; Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за кадастровим номером 5110136900:41:016:0008 вбачається, що прізвище, ім`я та по батькові заявниці - [PERSON] . Матеріали справи містять також Свідоцтво про народження заявниці, де по батькові « [PERSON] » зазначено російською мовою. Свідоцтво про укладання шлюбу заявниці від 03.06.1978 року, серії [NUMBER] (російською мовою), де зазначено, що вона змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] , по батькові « [PERSON] » зазначено російською мовою; Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 24.12.1979 року (російською мовою). Таким чином, при перекладі по батькові заявниці із російської на українську мову виникла орфографічна помилка. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав, відповідно до\~ст. 293 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 1 п. 5\~ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення Відповідно до п. 1\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику про справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення»\~в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 12\~Постанови за № 5 від 31 березня 1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»\~при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно до положень\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами письмовими, речовими і електронними доказами. Суд розглядає справи про встановлення факту, згідно до ч. 1 п. 6\~ст. 315 ЦПК України, щодо належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно ч. 2\~ст. 315 ЦПК України\~у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 18\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», рішення, постановлене у справі про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно відповідати вимогам статей\~203,\~275 ЦПК\~(за Кодексом 2004 р.) Суд повинен також навести в рішенні докази в підтвердження висновку про обставини, що мають значення для вирішення справи, а при задоволенні заяви чітко викласти встановлений факт. Проаналізувавши п. 1\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 № 5, для встановлення факту необхідна наявність певних умов, серед яких: встановлений факт повинен бути юридичним, тобто від його встановлення у особи виникають, змінюються або припиняються особисті чи майнові права; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, щодо її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документів, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану, тощо). Коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1\~ст.\~315\~ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявниці важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Для порушення в судах справ про встановлення належності правовстановлюючих документів необхідно подавати заяву з доказами того, що цей документ належить заявнику і що організація, яка його видала, не може внести до нього відповідні виправлення. У цих справах суд встановлює належність особі правовстановлюючих документів, а не тотожність прізвища, імені, по батькові, неоднаково названих у різних документах, не присвоєння чи залишення одного з них. З представлених заявником доказів вбачається, що доводи заявниці є законними та обґрунтованими. Суд, розглядаючи справу повно, всебічно та об`єктивно, прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню та необхідно встановити факт належності документу [PERSON] . Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved