Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-10 00:00:00

Позивач в особі свого представника - адвоката Ключник А.В. звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення майнової шкоди у розмірі 80 293,33 грн. та понесених судових витрат. Позовна заява обґрунтована тим, що 25.09.2021 відбулась ДТП за участю автомобіля позивача та автомобіля "Mazda CX-5" д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідачки [PERSON] , внаслідок чого було пошкоджено належний позивачу транспортний засіб. Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 01.11.2021 року [PERSON] визнано винною в порушенні ПДР та вчиненні адмінправопорушеня, передбаченого ст.124 КУпАП, однак позивач внаслідок неправомірних дій відповідачки після ДТП був змушений витратити кошти на ремонт свого автомобіля у загальному розмірі 184 973, 40 грн., з яких 83 602, 40 грн., кошти пов`язані з виконанням робіт по ремонту автомобіля, 101 371,00 грн., кошти пов`язані із виконанням робіт по ремонту автомобіля, а відтак позивач вимушений звертатись до суду із зазначеним позовом за захистом своїх порушених прав. Ухвалою судді від 29.06.2022 було відкрито провадження у вказаній справі з призначенням розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Одночасно судом було направлено на адресу відповідачки копію позовної заяви з додатками з копією ухвали про відкриття провадження. Згідно ухвали судді від 09.09.2022 було подовжено строк розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на 90 днів. Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 21.12.2022 по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення майнової шкоди позовні вимоги було задоволено частково та стягнуто з [PERSON] грошові кошти у розмірі 80 293,33 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 4 213,50 грн., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 992,40 грн.. Відповідач [PERSON] 12.05.2023 звернулася до суду з заявою про перегляд заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21.12.2022 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення майнової шкоди. Ухвалою суду від 26 травня 2023 року заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21.12.2022 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення майнової шкоди скасовано та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у судовому засіданні. 12.07.2023 на адресу суду від представника позивача - адвоката Каченюка О.І. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого сторона відповідача заперечує проти позовних вимог та просить суд позовні вимоги залишити без задоволення. 20.07.2023 представник позивача - адвокат Ключник А.В. через канцелярію суду подала відповідь на відзив на позовну заяву, зі змісту якої доводи сторони відповідача вважає необґрунтованими, на задоволенні позовних вимог наполягає та просить суд їх задовольнити. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 25.07.2023 року по клопотанню представника позивача Ключник А.В. було витребувано від Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» (01133, м. Київ, б-р Лесі України, 26, код ЄДРПОУ 32382598) належним чином завірені копії матеріалів страхової справи за полісом АТ-0001015578 щодо страхового випадку, який мав місце 25.09.2021 року за участю автомобілів ТЗ «Маzdа СХ-5», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та ТЗ «Тоуоtа Аvаlоп», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . 21.08.2023 на виконання ухвали суду від ТДВ СК «Альфа-Гарант» надійшли витребувані матеріали. 12.07.2023 представником відповідача Каченюком О.І. подано відзив на позовну заяву в якому містилося клопотання про призначення авто-товарознавчої експертизи. Ухвалою суду від 21.09.2023 призначено авто-товарознавчу експертизу. 23.10.2023 матеріали справи повернуті на адресу суду з експертної установи з клопотанням експерта надання додаткових матеріалів. 02.11.2023 на адресу суду від представника відповідачки - адвоката Каченюка О.І. надійшло клопотання про витребування від ТДВ СК «Альфа-гарант» кольорові фотознімки пошкодженого ТЗ «Тоуоtа Аvаlоп», д.н.з. [NUMBER] в хорошій якості на електронному носії та Акт огляду пошкодженого даного транспортного засобу. Крім того, зобов`язати позивача надати кольорові фотознімки пошкодженого ТЗ «Тоуоtа Аvаlоп», д.н.з. [NUMBER] в хорошій якості на електронному носії. 08.11.2023 від представника позивача - адвоката Ключник А.В. на електронну адресу суду надійшла заява зі змісту якої вбачається, що у позивача відсутні цифрові кольорові фотографії(в електронному вигляді) пошкодженого транспортного засобу після ДТП, а тому надати фізично не може. Крім того, вказує, що обов`язок надання експерту матеріалів на проведення вказаної експертизи покладається виключно на учасника який ініціював проведення експертизи, тому саме відповідач зобов`язаний надати експерту необхідні матеріали для проведення судової авто-товарознавчої експертизи. Ухвалою судді від 09.11.2023 було витребувано від ТДВ СК «Альфа-гарант» кольорові фотознімки пошкодженого транспортного засобу «Тоуоtа Аvаlоп», д.н.з. [NUMBER] за наявності на електронному носії; Акт пошкодженого транспортного засобу «Тоуоtа Аvаlоп», д.н.з. [NUMBER] . Відповідачкою по справі [PERSON] було направлено на адресу суду копію квитанції про сплату на проведення авто-товарознавчої експертизи. На виконання ухвали суду від ТДВ СК «Альфа-гарант» 20.11.2023 надійшли витребувані кольорові фотознімки пошкодженого транспортного засобу «Тоуоtа Аvаlоп», д.н.з. [NUMBER] та акт огляду пошкодженого транспортного засобу «Тоуоtа Аvаlоп», д.н.з. [NUMBER] на електронному носії. Разом із супровідним листом від 21.11.2023 суд повернув вказані матеріали справи до експертної установи для проведення авто-товарознавчої експертизи. 26.12.2023 на адресу суду були повернуті експертною установою матеріали справи без виконання. 29.12.2023 згідно ухвали суду було поновлено провадження у справі та призначено дату судового засідання. Представником відповідача - адвокатом Каченюком О.І. повторно подано суду клопотання про призначення авто-товарознавчої експертизи, обгрунтоване тим, що страховою компанією на виконання ухвали суду було надано помилково фотографії вже відновленого транспортного засобу, що унеможливило проведення експертизи. На даний час вони отримали фотографії пошкодженого автомобіля в електронному вигляді, що надасть можливість вирішити поставлене ними перед експертами питання. У судовому засіданні представник відповідача - адвокат Каченюк О.І. клопотання підтримав в повному обсязі, просив суд про його задоволення. Представник позивача Ключник А.В. вирішення даного клопотання залишила на розсуд суду, при цьому зазначила, що таким чином сторона відповідача намагається виключно затягнути розгляд справи. 17.06.2024 на адресу суду були повернуті матеріали справи з висновком експерта. Згідно ухвали судді від 17.06.2024 року було поновлено провадження у справі та призначено судове засідання. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Ключник А.В. вимоги позовної заяви підтримала у повному обсязі, надаючи пояснення посилалась на обставини, викладені у позові та відповіді на відзив на позоавну заяву. Представник відповідачки - адвокат Каченюк О.І. надаючи пояснення, посилався на обставини, викладені у відзиві, крім того категорично заперечував щодо вимог у частині стягнення витрат на робочу операцію з нанесення твердого воску у розмірі 1 000 грн., оскільки дані витрати не пов`язані з відновленням транспортного засобу, а також витрат понесених на правову допомогу. Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Нормами ч. 6 ст. 13 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Судом встановлено, що 25.09.2021 відбулась ДТП за участю автомобіля позивача та автомобіля "Mazda CX-5" д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідачки [PERSON] , внаслідок чого було пошкоджено належний позивачу транспортний засіб. Згідно із Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 01.11.2021 року [PERSON] визнано винною в порушенні ПДР та вчиненні адмінправопорушеня, передбаченого ст.124 КУпАП. Відповідно до частини третьої ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. На час скоєння ДТП відповідальність власника транспортного засобу "Mazda CX-5" д.н.з. [NUMBER] була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АТ1015578. Позивач у порядку ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звернувся до ТДВ СК «Альфа-Гарант» із заявою про страхове відшкодування. Крім того, між позивачем та ТДВ СК «Альфа-Гарант» було укладено угоду та досягнуто згоди, що розмір страхового відшкодування складає 104 680,07 грн. Відповідно до п.п.3.4 даної угоди сторони погодили, що частина страхового відшкодування у розмірі 79 680,07 грн. було сплачено 24.11.2021, а частина страхового відшкодування у розмірі 25 000 грн. була сплачена 21.02.2022, після надання позивачем документів, підтверджуючих здійснення ремонтних робіт з відновлення автомобіля. Разом з тим, як зазначає позивач, ним було витрачено на відновлювальний ремонт належного йому транспортного засобу кошти у загальному розмірі 184 973,40 грн., які складаються з 101 371,00 - коштів на придбання запчастин та матеріалів та 83 602,40 грн. - кошти, пов`язані з виконанням робіт по ремонту автомобіля. Таким чином, різниця між виплаченою позивачу сумою страхового відшкодування та фактичним розміром шкоди, спричиненої належному позивачу транспортному засобу складає 80 293,33 грн. (184 973,40 грн. - 104680,07 грн.(страхова виплата) = 80 293,33 грн.) Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Як роз`яснено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправні поведінка заподіювана шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювана, г) вина. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювана шкоди. Верховний Суд у своїй постанові від 22.01.2019 року у справі № 676/518/17 доходить наступного висновку, що відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками слід розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливо б було відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням». На підтвердження вище викладеного, аналогічного висновку дійшов Верховний Суд також і у постанові від 04 грудня 2019 року у справі №359/2309/17 вказавши, що системний аналіз п.32.7 ч.1 ст.32 закону №1961-ІУ, ст.22, абз.3 п.3 ч.1 ст.988, стст.1166, 1187, 1194 ЦК, пп.1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювана шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі така майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку. До аналогічних висновків прийшли судді Верховного Суду у постановах від 22 січня 2019 року у справі №676/518/17, від 23 січня 2019 року у справі №750/6218/16-ц, від 07 лютого 2019 року у справі №645/3746/16-ц, №591/3152/16-ц від 25.03.2019 року, від 25 березня 2019 року у справі №591/3152/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі №522/15636/16-ц, від 18 лютого 2020 року у справі №522/1251/15-ц. На підставі викладеного та враховуючи той факт, що загальний розмір матеріальної шкоди завданий позивачу перевищує страхову суму за договором №АТ-0001015578 від 12.07.2021 р., суд дійшов висновку, що з [PERSON] підлягає до стягнення вартість матеріальної шкоди завданої у результаті пошкодженого автомобіля у розмірі 53 973, 40 грн., при цьому суд не враховує робочу операцію з нанесення твердого воску у розмірі 1 000 грн., оскільки такі витрати не відносяться до витрат спричинених під час ДТП (184 973, 40 грн. (загальний розмір матеріальної шкоди) - 130 000 грн. (страхова сума за договором №АТ-0001015578 від 12.07.2021 р.) - 1 000 грн. (нанесення твердого воску) = 53 973, 40 грн.). Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Як роз`яснено у п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Отже, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992, 40 грн. При цьому суудом не вирішується питання щодо відшкодування понесних відповідачкою витрат по оплаті вартості проведеної судової експертизи, з тих підстав, що вказана експертиза не була прийнята судом до уваги при визначенні розміру спричинених збитків та прийнятті рішення про їх відшкодування відповідачкою. На підставі викладеного та

Outcome: partial