Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-12 00:00:00

08.08.2024 Орган опіки та піклування Миколаївської селищної ради звернувся до [PERSON] з позовом, в якому вказує, що остання покинула в Кременчуцькому перинатальному центрі новонароджену дівчинку. Оскільки [PERSON] зареєстрована на території Миколаївської ОТГ, Виконавчим комітетом Миколаївської селищної ради в Білопільському відділі ДРАЦ зареєстровано народження дитини відповідачки, з присвоєнням їй прізвища, імені та по батькові [PERSON] 07.03.2024 дитина влаштована до Сумського обласного спеціалізованого будинку дитини на цілодобове перебування з державним утриманням. За час перебування доньки у вказаному закладі [PERSON] жодного разу її не відвідала, не цікавилася нею. 16.05.2024 над малолітньою [PERSON] встановлено опіку, а її опікуном призначено [PERSON] . За увесь час [PERSON] до відповідних органів з питання відвідувань, виховання доньки, повернення в родину не зверталася. Місце знаходження [PERSON] невідоме, з рідними телефонного зв`язку вона не підтримує. Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 24.05.2024 [PERSON] була позбавлена батьківських прав відносно трьох інших своїх малолітніх дітей. Посилаючись на викладене, позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , стягнути з відповідачки на утримання [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь державного закладу чи особи, в якої перебуватиме дитина. У судове засідання представник Органу опіки та піклування Миколаївської селищної ради не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги просить задовольнити, проти постановлення заочного рішення не заперечує (а. с. 45). Відповідачка [PERSON] у судове засідання також не з`явилася, хоча про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином (а. с. 46). Про причини неявки суд не повідомила, відзив не подала. У зв`язку з тим, що належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання відповідачка в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, відзиву не подала, за згодою позивача було проведено заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до акту закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я від 31.01.2024 [PERSON] , [INFO] , місцем реєстрації якої є: [ADDRESS] , мешканка [ADDRESS] , 30.01.2024 о 20:00 покинула в КНМП «Кременчуцький перинатальний центр ІІ рівня» дитину жіночої статі, яка поступила до закладу охорони здоров`я 23.01.2024 (а. с. 17). 07.02.2024 до Служби у справах дітей Миколаївської селищної ради Сумського району надійшов лист Служби у справах дітей Крюківської районної адміністрації Кременчуцької міської ради від 06.02.2024, в якому повідомлено про вказану ситуацію. А також зазначено, що мати дитини [PERSON] , з її слів, тимчасово перебувала в м. Кременчук, вказані нею мобільні телефони відключені. Службою у справах дітей Крюківської районної державної адміністрації встановлено, що за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] не проживає, вказана адреса є квартирою, яка орендується щодобово. На даний час місце фактичного перебування [PERSON] невідоме (а. с. 15). Як вбачається з листа Кременчуцького міського центру соціальних служб Кременчуцької міської ради від 02.02.2024 на адресу центру 24.01.2024 надійшло повідомлення від КНМП «Кременчуцький перинатальний центр ІІ рівня» про те, що [PERSON] не перебувала на обліку по вагітності, була необстежена, переїхала до м. Кременчук з Сумської області та мала намір після пологів проживати за адресою своєї реєстрації. Під час спілкування з останньою з`ясовано, що наразі в неї відсутні необхідні речі для новонародженої дитини: дитяче ліжко, візочок, речі і найближчим часом вона планує їх придбати. У ході розмови жінка постійно плуталась у своїх свідченнях, чітко не могла зазначити, де саме вона буде проживати з дитиною. Під час перебування в пологовому будинку [PERSON] було рекомендовано звернутися до ЦНАП у м. Кременчуці для оформлення свідоцтва про народження дитини, куди вона була зареєстрована на 10:00 30.01.2024. Але в зазначений час на прийом [PERSON] не прибула, до пологового будинку не повернулася, на телефонні дзвінки не відповідала (а. с. 16). 13.02.2024 за заявою Служби у справах дітей Миколаївської селищної ради Білопільським відділом ДРАЦС здійснено реєстрацію народження доньки [PERSON] із зазначенням про неї наступних відомостей: прізвище, ім`я по батькові - [PERSON] , дата народження - [INFO] . Відомості про батька вказані відповідно до ст. 135 СК України (а. с. 11-13). Рішеннями Виконавчого комітету Миколаївської селищної ради Сумського району від 13.02.2024 №69 та №70 малолітній [PERSON] надано статус дитини позбавленої батьківського піклування, погоджено її влаштування до КНП СОР «Сумський обласний спеціалізований будинок дитини» (а. с. 14, 18). Наказом Служби у справах дітей Миколаївської селищної ради Сумського району від 13.02.2024 [PERSON] взято на первинний облік служби як таку, яка позбавлена батьківського піклування (а. с. 25). Як вбачається з інформації Служби у справах дітей Миколаївської селищної ради Сумського району від 05.08.2024 під час спілкування з [PERSON] остання повідомила, що її донька [PERSON] в травні 2023 залишила місце свого проживання та поїхала в невідомому напрямку, за весь цей час вона жодного разу не приїжджала, своїх синів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не відвідувала та не телефонувала. Про те, що донька [INFO] народила в м. Кременчук дитину та залишила її там у перинатальному центрі, вона дізналася від працівників служби у справах дітей. Впродовж часу, передбаченого законодавством, [PERSON] до служби в справах дітей з питання повернення малолітньої доньки в її родину не звернулася (а. с. 24). 07.03.2024 [PERSON] влаштована до КНП СОР «Сумський обласний спеціалізований будинок дитини» на повне державне утримання (а. с. 21). За час перебування дитини у вказаному закладі мати дівчинки її не відвідувала, не телефонувала, не цікавилась станом її здоров`я (а. с. 27). Рішенням Виконавчого комітету Нижньосироватської сільської ради Сумського району від 16.05.2024 №132 над малолітньою [PERSON] встановлено опіку, її опікуном призначено [PERSON] , місце проживання дитини визначено разом з опікуном (а. с. 23). Як вбачається з листа Відділу «Служба у справах дітей» Нижньосироватської сільської ради Сумського району від 08.07.2024 [PERSON] не зверталася до відділу з питань виховання чи відвідування своєї доньки (а. с. 28). Згідно з довідкою Виконавчого комітету Миколаївської селищної ради Сумського району від 05.08.2024 зі слів мешканців селища [PERSON] за місцем реєстрації не проживає з травня 2023 року, місце знаходження її на даний час невідоме (а. с. 29). Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 24.05.2024 у справі №573/700/24 [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно трьох її малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , стягнуто аліменти на їх утримання в розмірі 1/2 частки заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а. с. 30-33). Згідно з висновком Органу опіки та піклування Миколаївської селищної ради [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно доньки [PERSON] (а. с. 6-8). Відповідно до ч. 1 ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 7 ст. 7 СК України). Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про охорону дитинства» кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України», №10383/09, §100, від 16.07.2015). Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав: якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу (ч. 4 ст. 164 СК України). Тлумачення пункту 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Відповідно до пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» 30.03.2007 №3,позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідачка не забрала дитину з пологового будинку без поважної причини, протягом всього часу не зверталася до відповідних органів з питання повернення дитини та здійснення над нею батьківського піклування, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, не проявляє до неї інтересу, позовні вимоги щодо позбавлення батьківських прав слід задовольнити. Що стосується вимоги про стягнення аліментів суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 180, ч. 3 ст. 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З урахуванням обставин справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки аліменти в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , на користь дитячого закладу, або опікуна, де буде виховуватися дитина, до досягнення нею повноліття. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць необхідно допустити до негайного виконання. Відповідно ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь держави слід стягнути 6056 грн судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved