Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-16 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] : заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 13522,66 грн; заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 2129,50 грн; заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 22534,80 грн; заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 8758,52 грн; заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з теплової енергії в розмірі 21134,40 грн; заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання гарячої води у розмірі 8361,78 грн; заборгованість з плати за абонентське обслуговування з теплової енергії у розмірі 900,91 грн; заборгованість з плати за абонентське обслуговування з гарячого водопостачання у розмірі 445,15 грн; витрати пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майноу розмірі 43,00 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог вказує, що відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] . Відповідачам надавалися зазначені послуги, за які вони своєчасно не сплачували, в результаті чого утворилася заборгованість станом на 01 квітня 2024 року в сумі 77787,72 грн. Окрім того, позивач на підставі Договору № 602-18 про відступлення прав вимоги від 11 жовтня 2018 року, укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП КМДА «Київтеплоенерго» прийняв право вимоги до відповідачів з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі 15652,16 грн. Надання послуг здійснювалося на підставі Договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, затвердженого Правилами, який був опублікований 31 липня 2014 року на офіційному сайті ПАТ «Київенерго», а також у газеті «Хрещатик» від 06 серпня 2014 року № 111 (4511). Відповідачі від послуг централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води у встановленому законодавством порядку не відмовлялися. З цих підстав позивач просить суд задовольнити заявлені позовні вимоги та вирішити питання судових витрат. Рух справи Протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 23 травня 2024 року справу передано для розгляду головуючому судді Шролик І.С. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, суддею скеровано запит до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) КП ГІОЦ «Реєстру територіальної громади м. Києва» щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідачів [PERSON] та [PERSON] 29 травня 2024 року надійшла відповідь на запит суду щодо зареєстрованого місця проживання відповідачів. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 30 травня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження на 20 червня 2024 року та витребувано з Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» відомості, що підтверджують право власності/користування об`єктом нерухомості за адресою: [ADDRESS] . 19 червня 2024 року відповідач [PERSON] звернувся з клопотанням про відкладення розгляду справи, розгляд справи відкладений на 25 липня 2024 року. Відповідач [PERSON] 04 липня 2024 року подав відзив та заявив клопотання про застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності. Зазначає, що не отримував примірник договору цесії, як підставу вимог позивача за відступленням права вимоги. Також посилається на відсутність чіткого календарного періоду за яким нараховується заборгованість за абонентське обслуговування. Вказував на неправильність розрахунку заборгованість за постачання гарячої води. Просив зобов`язати позивача зробити перерахунок зазначеної в позовній заяві суму заборгованості лише за останні три роки в межах зазначеного позивачем періоду та зменшити розмір позовних вимог. Від представника позивача 25 липня 2024 року надійшла відповідь на відзив в якій заперечує проти доводів відповідача. Просив, після проведеного перерахунку, стягнути заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 13522,66 грн; заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 2129,50 грн; заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 22534,80 грн; заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 8758,52 грн; заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з теплової енергії в розмірі 21134,40 грн; заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання гарячої води у розмірі 1342,10 грн; заборгованість з плати за абонентське обслуговування з теплової енергії у розмірі 37,25 грн; заборгованість з плати за абонентське обслуговування з гарячого водопостачання у розмірі 22,08 грн. Посилався на те, що перебіг строку позовної давності зупинений п. 12 та 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України з березня 2020 року і до тепер, а тому строк позовної давності підлягає застосування відповідно до норм Закону до вимог виниклих до березня 2017 року. Також зазначив, що відповідно до Додатку № 1 та Додатку № 2 до Договору цесії позивач набув право вимоги заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення. З приводу здійснення неправомірного нарахування заборгованості та/чи перерахунку в спірний період відповідачі, як власники квартири до позивача не зверталися. Тому позивач вважає, що послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку відповідачів в період виникнення заборгованості надавались в повному обсязі, а тому позивач має право вимагати від відповідачів виконання обов`язку щодо оплати споживчих послуг. В судове засідання, призначене на 17 вересня 2024 року представник позивача та відповідач не з?явилися, про розгляд справи повідомлені судом належним чином. 17 вересня 2024 року представник Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» - Глущенко К.В., через канцелярію суду, подав заяву в якій просить суд проводити розгляд справи без його участі. В зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Фактичні обставини справи Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є власниками в рівних частинах кваотири [ADDRESS] , що доводиться інформаціною довідкою КП КМР "КМБТІ" від 18 квітня 2028 року та мають зареєстроване місце проживання за даною адресою (а.с. 159,160). 11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» було укладеного Договір № 602-18 про відступлення права вимоги, за яким ПАТ «Київенерго» відступило право вимоги, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 року № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам. У зв`язку з чим КП «Київтеплоенерго» здійснює з 01 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Мешканцям будинку, в якому розташована квартира відповідачів, послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води надаються Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго». Надання послуг здійснювалося на підставі Договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, затвердженого Правилами, який опублікований у газеті «Хрещатик» від 06 серпня 2014 року № 111 (4511). Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення Правовідносини з постачання фізичним особам централізованого опалення та централізоване постачання гарячої води регулюються Законом України « Про житлово - комунальні послуги» від 24.06.2004 №1875-IV та правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженні Постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630. Правовідносини з постачання теплової енергії та гарячої води між постачальною організацією та споживачем (фізичною особою) починаючи з 01.11.2021 року здійснюється на підставі Постанови КМУ від 11.12.2019 року №1182 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуг з постачання гарячої води» та Постанови №830 «Про затвердження Правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуг з постачання теплової енергії» від 21.08.2019 року. На виконання вимог Закону КП «Київтеплоенерго», на підставі типового договору, підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 № 34 (5085). Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦПК України власність зобов?язує. За ст. 322 ЦК України власник зобов?язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Частиною 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV та ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV, п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Водночас такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV та п. 5 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIIIобов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Отже, згідно з наведеними законодавчими нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Підключення будинку до мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води свідчить про надання послуг позивачем. Відповідачі в свою чергу від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством не відмовлялися, не відключалися. Факт відсутності договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Станом на день звернення позивача до суду відповідачі не сплатили заборгованість за наданні послуги. Відповідно до п. п. 1, 6, 9 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, п. п. 1, 5, 8 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII виконавець зобов`язаний: забезпечувати своєчасність, безперервність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; розглядати у визначений законодавством термін претензії та скарги споживачів і проводити відповідні перерахунки розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості; вести облік вимог (претензій) споживачів у зв`язку з порушенням порядку надання житлово-комунальних послуг, зміною їх споживчих властивостей та перевищенням термінів проведення аварійно-відновлювальних робіт. Водночас факт ненадання послуги або зниження якості наданої послуги (що є порушенням умов договору у розумінні ст. ст. 526, 530 ЦК України) повинен бути зафіксований належним чином (на це звертає увагу Верховний Суд у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 640/18143/16-ц). Враховуючи те, що КП виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» надавались послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води споживачам, які отримували вказані послуги і користувалися ними за адресою: [ADDRESS] , у відповідачів, як споживачів виник обов`язок щодо оплати цих послуги. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Разом з тим, відповідач заявили клопотання про застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності до існуючих правовідносин та обсягу заборгованості. Відповідно до положень статей 256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які відбулися у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No.2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських відносин. У пунктах 71-74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц (провадження № 14-59цс18) зроблено висновок, що створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін. Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень. Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції. Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участь у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Щодо обрахунку періоду заборгованості, яка знаходиться поза межами строку позовної давност, суд виходить з наступного. Згідно з пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 257 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12 на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 02 квітня 2020 року. Постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на всій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року. Враховуючи постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 641 та від 09 грудня 2020 року № 1236 карантин на території України, установлений 12 березня 2020 року, неодноразово продовжувався. Постановою Кабінету міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 на всій території України відмінені карантинні обмеження з 30 червня 2023 року, встановлені з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19. Разом з тим, на момент відміни карантину діяли положення п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Пунктом 19 ЦК України визначено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Зазначений період неодноразово продовжувався та діє по сьогоднішній день, зокрема охоплюючі виниклі між сторонами правовідносини. Статтею 58 Конституції України, статтею 3 ЦПК України закріплено принцип права, згідно з яким закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Таким чином, визначений статтею 257 ЦК України строк позовної давності продовжений з 02 квітня 2020 року. Отже, з урахуванням зазначних вимог законодавтва, строк позовної давності позивачем пропущений до вимог, про стягнення заборгованості за надані послуги за період з грудня 2015 року по березень 2017 року, тому з урахуванням заявленого вдповідачем клопотання про застосування наслідків пропустку строку позовної давності в їх задоволенні слід відмовити. Суд відмовляє КП ВО Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» в задоволенні позовних вимог до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги за з опалення та гарячого водопостачання заперіод з грудня 2015 року по березень 2017 року, у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Разом з цим, заборгованості, яка виникла за період з 02 квітня 2017 року по 01 травня 2018 року з централізованого опалення у розмірі 6772,30 грн та заборговансть за гаряче водопостачаня в сум 2129,50 грн, яка виникла з липня 2017 року по 01 травня 2018 року підлягає стягненню солідарно з відповідачів. Судом враховано перерахунок по гарячому водопостачанню та абоненське обслуговування, що проведений позивачем за наданими відповдачем показниками лічильника та зменшення розміру заявлених позовних вимог в редакції від 25 липня 2024 року. Перевіривши правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості та проведеного перерахунку, приходжу до переконання про часткове задоволення заявлених позовних вимог та солідарне стягнення з відповідачів, як співвласників майна, заборгованість за надані послуги в загальному розмірі 62730,95 грн., яка складається з: заборгованість за спожиті за період з 02 квітня 2017 року по 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 6772,30 грн.; заборгованість за спожиті з 01 липня 2017 року до 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 2129,50 грн.; заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 22534,80 грн; заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 8758,52 грн; заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року по 01 квітня 2024 року послуги з теплової енергії в розмірі 21134,40 грн; заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року по 01 квітня 2024 року послуги з постачання гарячої води у розмірі 1342,10 грн; заборгованість зі сплати за абонентське обслуговування з теплової енергії у розмірі 37,25 грн; заборгованість з плати за абонентське обслуговування з гарячого водопостачання у розмірі 22,08 грн. Щодо стягнення судових витрат Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд керується положенням ст. 141 ЦПК України. Понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору в сумі 3028 грн. пов`язані з розглядом справи, їх розмір є обґрунтованим та доведеним. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору пропорційно задоволеним вимогам 2441,88 грн., виходячи з розрахунку (62730х3028/77787,72). Заявлені позивачем витрати пов`язані із отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 43,00 грн. не мали доказове значення при вирішенні спірного питання, не використані судом для розгляду справи, тому ці витрати не є необхідними, й стягненню не підлягают. За таких обставин, суд дійшов висновку про стягнення з кожного з відповідачів на користь позивача судові витрати в розмірі 2441,88 грн, по 1220, 94 грн, з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: partial