Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-08 00:00:00

Виконавчий комітет Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області в особі служби у справах дітей в інтересах малолітньої [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] та [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позов мотивовано тим, що малолітня [PERSON] , [INFO] знаходиться на обліку служби у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради, як дитина, яка перебуває у складних життєвих обставинах. Її мати [PERSON] та батько [PERSON] тривалий час ухиляються від виконання батьківських обов`язків. Відомості про батька малолітньої [PERSON] до листопада 2022 року записані відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України. У листопаді 2022 року [PERSON] визнав батьківство [PERSON] , але з донькою тривалий час не спілкується, не приймає участі у її вихованні та не надає фінансової підтримки. Мати дитини [PERSON] злісно ухиляється від виконання передбачених законом батьківських обов`язків. Ніде не працює і не має бажання працювати, щоб забезпечити себе та дитину нормальним життям Більше приділяє увагу своєму особистому життю, приводить додому різних чоловіків, веде аморальний спосіб життя. Своєю поведінкою подає поганий приклад для своєї дитини, що може спричинити тяжкі наслідки в подальшому. У помешканні де проживає дитина [ADDRESS] антисанітарні умови, брудно, порушено температурний режим, стоїть неприємний запах, всюди розкидані брудні речі, немитий посуд, відсутнє світло та опалення. Спеціалісти служби у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області неодноразово роз`яснювали [PERSON] наслідки неналежного виконання нею батьківських обов`язків по відношенню до дитини, двічі у 2023 році [PERSON] притягувалася до адміністративної відповідальності за ст.184 КУпАП (неналежне виконання батьківських обов`язків), але ніяких висновків з цього приводу не зробила. Служба у справах дітей не бачить вагомих причин, що унеможливлюють виконання відповідачами батьківських обов`язків. Жінка продовжує ухилятися від виконання покладених на неї батьківських обов`язків, не хвилюється за подальшу долю своєї дитини. Виходячи з ситуації, що склалася у родині [PERSON] , служба у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області має всі підстави вважати, що внаслідок бездіяльності, ухилення її від виконання своїх батьківських обов`язків виникли реальні обставини, що перешкоджають реалізації законних прав та інтересів дитини. На підставі вищевикладеного позивач прохає суд позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав щодо їх малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] та стягувати з них аліменти на користь дитини у розмірі частини з кожного. Представниця позивача у судовому засіданні позов підтримала. Відповідачка [PERSON] в судові засідання, призначені на 04.07.2024 року та на 09.09.2024 року не з`явилася. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, шляхом вручення повістки в судовому засіданні та надсилання повістки за адресою реєстрації. Про причини неявки суд не повідомила. Під час розгляду справи взяла участь в підготовчому судовому засідання та у першому судовому засіданні по суті спору. З приводу пред`явленого позову висловила свої заперечення, прохала не позбавляти її батьківських прав, зазначила, що наразі вирішує побутові проблеми (щодо забезпечення її будинку електроенергією), шукає роботу. Відповідач [PERSON] в судове засідання жодного разу не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. З`ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення представника позивача та відповідачки [PERSON] , покази свідка, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.8). Відомості про батька малолітньої [PERSON] до листопада 2022 року записані відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України. У листопаді 2022 року [PERSON] визнав батьківство [PERSON] , що підтверджується копією повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження (а.с.12-15). Батько дитини [PERSON] з донькою тривалий час не спілкується, не приймає участі у її вихованні та не надає фінансової підтримки. Малолітня [PERSON] навчається у 7 класі гімназії «ПРОСВІТ». За роки навчання дитини у школі, мати дитини [PERSON] , не досить відповідальною ставиться до навчання своєї доньки, не забезпечує їй необхідного медичного догляду, лікування та харчування, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, навчання та підготовку до самостійного життя, не надає їй доступу до культурних та інших цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, що підтверджується актом участі матері у вихованні дитини гімназії «ПРОСВІТ» №01-41/119 від 13.03.2024 (а.с.22). Згідно наказу №23/24 від 05.03.2024 служби у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області малолітня [PERSON] , [INFO] взята на облік служби, як дитина що перебуває у складних життєвих обставинах (а.с.16). Згідно актів обстеження умов проживання у період з лютого 2023 по березень 2024 санітарно-гігієнічний стан помешкання незадовільний, у кімнаті розкидані брудні речі, продуктами харчування родина не забезпечена. На столі немитий посуд та залишки їжі, відсутнє світло, порушено температурний режим (а.с.23-28, 47-54). Судом також встановлено, що 22.02.2023 та 03.11.2023 [PERSON] постановами Лубенського міськрайонного суду Полтавської області, які набрали законної сили притягувалася до адміністративної відповідальності за ст.184 КУпАП (неналежне виконання батьківських обов`язків) (а.с.9-11). Допитана у судовому засіданні малолітня [PERSON] суду повідомила, що протягом часу проживання в будинку з мамою побутові умови її проживання були незадовільні. З лютого 2024 року в будинку відключили електроенергію і досі його не включили. Часом будинок не опалювався і тому було холодно. В таких випадках вона шукала дрова. Продукти харчування були відсутні в достатній кількості, тому інколи вона просила незнайомих людей придбати їй продукти харчування. З метою заробітку [PERSON] продавала шовковицю та частину грошей віддавала мамі. Також у неї були виявлені воші. Домашнє завдання [PERSON] виконувала в школі. Мама декілька раз приходила в школу на батьківські збори. Також з ними проживає вітчим та одного разу дав їй спробувати слабоалкогольний напій. Її 4-5 разів забирали до соціально-реабілітаційного центру «Надія» через незадовільні умови проживання. Незважаючи на це [PERSON] повідомила, що любить маму та бажає жити разом із нею. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду повідомила, що є головою вуличного комітету. Мешканку їхньої вулиці [PERSON] вона знає з 1989 року. За цей час вона зарекомендувала себе з негативної сторони. [PERSON] має поганий фінансовий стан, проте при цьому відмовляється працювати. В її будинку брудно, холодно зимою. Її донька [PERSON] розповідала, що у неї відсутні продукти харчування в достатній кількості. Рідний син [PERSON] зловживає алкогольними напоями та неодноразово притягався до кримінальної відповідальності. Зараз із ними проживає співмешканець, який зловживає алкогольними напоями та регулярно порушує громадський порядок. Також судом встановлено, що рідний брат [PERSON] , [PERSON] , неодноразово притягався до кримінальної відповідальності. Відповідно до висновку від 20.05.2024 року № 01-19/340 Служба у справах дітей виконкому Лубенської міської ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] по відношенню до малолітньої [PERSON] . Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається із Закону України «Про охорону дитинства» від 21. 06. 2001 року №-2558-ІІІ, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в пунктах 15, 18 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. При цьому також звертає увагу на те, що в силу частини першої статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі статтею 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі "Хант проти України" зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі "Олсон проти Швеції" (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі "М.С. проти України", йдеться про визначення "інтересів дитини", її місця у взаємовідносинах між батьками. У цьому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Отже, при визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Комітетом з прав дитини ООН проведено аналіз терміну «найкращі інтереси дитини» в Зауваженнях загального порядку № 14 (2013) «Про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню її інтересів» (надалі - Зауваження). У разі виникнення труднощів із застосуванням міжнародних договорів України суди при здійсненні правосуддя можуть використовувати акти та рішення міжнародних організацій, спеціалізованих органів, які мають повноваження щодо тлумачення відповідних міжнародних договорів або врегулювання спорів щодо тлумачення (п.11 Постанови Пленуму ВССУ від 19.12.2014 року № 13 «Про застосування судами міжнародних договорів України при здійсненні правосуддя»). Відповідно до Зауваження процедура оцінки та визначення найкращих інтересів дитини вимагає від суду на підставі конкретних обставин у справі визначити, в чому полягають елементи оцінки найкращих інтересів дитини, наповнити їх змістом і визначити значимість кожного з них у співвідношенні з іншими. Невичерпний базовий перелік елементів оцінки найкращих інтересів: погляди дитини; збереження сімейного оточення і підтримання відносин; піклування, захист і безпека дитини; право дитини на освіту; право дитини на здоров`я; індивідуальність дитини; уразливе становище. Дослідивши надані докази, з урахуванням обставин у справі, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, що відповідатиме найкращим інтересам дитини. Так, батьки малолітньої [PERSON] , фактично ухилилися від виконання покладених на них обов`язків щодо створення належних умов для виховання, проживання та навчання дитини, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, що негативно впливає на її фізичний розвиток. Характерним є те, що [PERSON] жодного разу не з`явився в судове засідання. В свою чергу [PERSON] взяла участь у перших судових засіданнях, заперечувала проти позбавлення батьківських прав та просила надати їй час для вирішення побутових проблем, пошуку роботи. Однак після цього перестала з`являтися до суду, при цьому не повідомила суд про причини своєї неявки. Наведене свідчить про її байдужість до результату вирішення справи. Суд враховує позицію малолітньої [PERSON] про її бажання жити з матір`ю, однак з урахуванням всіх обставин у справі вважає, що ризики заподіяння шкоди інтересам дитини в цьому випадку переважають її погляди на вирішення цього спору. В силу вимог закону відповідачі наділені правами щодо дитини, якими вони не бажають користуватися, які в свою чергу створюють штучні перешкоди дитини у вирішенні нагальних питань її розвитку. На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги позивача такими, що підтверджені належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ст.150 ч.2 та ст.. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст. 141 СК України). Ухилення кого-небудь із батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності , встановленої законом (ч.4 ст. 155 СК України). Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальний та сімейний стан відповідачів, надані по справі докази, а також положення ч.5 ст.183 СК України, яка передбачає стягнення аліментів у розмірі на одну дитину- однієї чверті, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Відповідно до ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Судові витрати по справі на підставі ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів на користь держави, враховуючи, що позивач при зверненні до суду з даною позовною заявою звільнений від сплати судового збору.

Outcome: approved