Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-11 00:00:00

21.03.2024 року представник позивача звернулася до суду з вищевказаним позовом про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у якому просив суд: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 462 823,60 грн., витрати на проведення оцінки збитку транспортного засобу «Jeep Compass 2.4 AT Latitude AWD» реєстраційний номер [NUMBER] у розмірі 4500,00 грн., витрати на послуги евакуатора з перевезення у розмірі 6000,00 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 4733 грн. 24 коп. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 02.04.2024 року у вищевказаній цивільній справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 06.06.2024 року підготовче судове засідання закрито та призначено розгляд справи по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином та своєчасно, надав до суду заяву в якому позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце судового засідання належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не надав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, \~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. У разі зміни позивачем предмета або підстави позову, зміни розміру позовних вимог суд відкладає судовий розгляд для повідомлення про це відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22 вересня 2023 року о 08 год. 09 хв. у м.Одесі, по вул. Бреуса, 54, водій [PERSON] керував автмобіль «Kia Cerato», д.н.з. [NUMBER] , виконуючи поворот ліворуч не надав дорогу автомобілю «Jeep Compass», д.н.з [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався у зустрічному напрямку прямо, внаслідок чого здійснив зіткнення. Водій [PERSON] порушив вимоги п.п. 10.4 ПДР України. В результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілих немає, транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. За даним фактом, інспектором патрульної поліції відносно [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №536471 від 22.09.2023 року заст. 124 КУпАП. В провадженні Малиновського районного суду міста Одеси перебували матеріали справи про адміністративне правопорушення №521/22838/23 відносно [PERSON] за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. В судове засідання [PERSON] не з?явився, надав до суду заяву, у якій вказав, що свою вину визнає, просить суд справу слухати за його відсутності. Постановою Малиновського районного суду міста Одеси від 23.10.2023 р. [PERSON] , [INFO] , тимчасово не працюючого, посвідчення водія серії [NUMBER] від 26.11.2002 р., паспорт [NUMBER] , адреса проживання: [ADDRESS] , визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України та на підставі якої застосувати до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі п?ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 850 (вісімсот п?ятдесят) гривень. Таким чином, водій [PERSON] вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, даний факт є встановленим під час розгляду адміністративної справи 23.10.2023 року Малиновським районним судом міста Одеси у справі №521/22838/23. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов?язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Верховний Суд у складі Об?єднаної Палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 квітня 2018 року у справі №753/11000/14-ц (провадження №61-11сво17) зазначив, що преюдиціальність - обов?язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Судом встановлено, що з метою встановлення вартості відновлювального ремонту автомобіля «Jeep Compass», д.н.з [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП, яка відбулася 22.09.2023 року, та розміру завданої матеріальної шкоди, за зверненням [PERSON] , власника транспортного засобу «Jeep Compass 2.4 AT Latitude AWD» реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , від 22.09.2023 р. оцінювачем [PERSON] , що має вищу технічну кваліфікацію оцінювача за напрямком оцінка об?єктів в матеріальній формі і спеціалізаціями в рамках напрямку 1.3. Оцінка дорожніх транспортних засобів, Кваліфікаційне свідоцтво оцінювача МФ №2653 від 13.11.2004 р., Свідоцтво про реєстрацію в державному реєстрі оцінювачів №2964 від 06.06.2005 р., Свідоцтво про підвищення кваліфікації оцінювача МФ №67-ПК від 31.08.2022 р., Сертифікат суб?єкта оціночної діяльності №916/21 від 20.12.2021 р., термін дії до 20.12.2024 р., проведено оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, про що складено Звіт №02/10-23 від 09.10.2023 р. Огляд пошкодженого транспортного засобу внаслідок ДТП від 22.09.2023 року проводився 02.10.2023 року, у світлий час доби, за адресою: м. Миколаїв, СТО. Огляд проводився в присутності власника об?єкта оцінки, КТЗ представлений до експертного огляду у незмінному стані після ДТП. Відповідно до Звіту №02/10-23, складеного 09.10.2023 р., вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу «Jeep Compass 2.4 AT Latitude AWD» реєстраційний номер [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП, яка відбулася 22.09.2023 року, визначається рівною 622 823,60грн. Судом встановлено, що вартість проведення оцінки збитку транспортного засобу «Jeep Compass 2.4 AT Latitude AWD» реєстраційний номер [NUMBER] становить 4500,00 гривень, які були сплачені позивачем, що підтверджується актом виконаних робіт згідно рахунку №11/10-23 від 09 жовтня 2023 року та рахунком на оплату №11/10-23 від 09 жовтня 2023 року. На момент ДТП цивільна відповідальність [PERSON] була застрахована, згідно Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в страховій компанії ПАТ НАСК «ОРАНТА» за Договором №AT/3820480003 від 05.06.2023р. Відповідно до копії повідомлення позивача про ДТП та Заяви про страхове відшкодування від 22.09.2023р., адресованого ПАТ НАСК «ОРАНТА», позивач повідомив страховика про ДТП, про її обставини. ДТП визнано страховим випадком. У задоволенні позовної вимоги, яка полягає у відшкодуванні вартості послуг евакуатора з перевезення аварійного автомобіля транспортного засобу «Jeep Compass 2.4 AT Latitude AWD» реєстраційний номер [NUMBER] , за маршрутом м. Миколаїв, проспект Героїв України, 1 - м. Одеса, [ADDRESS] , яка склала 6000,00 грн., згідно Акту №00000070 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 27.09.2023 р. та квитанцією до прибуткового касового ордера №31 від 27.09.2023 р., суд відмовляє, з огляду на не необґрунтованість таких витрат, а саме чому автомобіль був евакуйований до м. Миколаїв для проведення ремонту. Як встановлено судом, що позивачка зареєстрована у м. Одесі та ДТП скоєно у м. Одесі то евакуація автомобіля здійснюється до місця проживання власника автомобіля чи до найближчого СТО, що позивачем не було зроблено. Згідно зі статтею 76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно із частиною першою статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною шостою статті 81\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, судом встановлено, що страховою компанією ПАТ НАСК «ОРАНТА» на банківський рахунок [PERSON] було виплачено суму страхового відшкодування в розмірі 160 000,00грн., згідно платіжної інструкції №56165 від 08.11.2023 р. Таким чином, суд зазначає, що відповідач на користь позивача має сплатити: різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням, а саме майнову шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 462 823,60 грн., яка полягає у вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу у розмірі 622 823,60 грн. з відрахуванням сплаченої ПАТ НАСК «ОРАНТА» суми у розмірі 160 000,00 грн., а саме: 622 823,60 грн. - 160 000,00 грн. = 462 823,00 грн., також, компенсацію збитків за проведення оцінки збитку транспортного засобу у розмірі 4500, 00 грн. Судом встановлено, що відповідач відмовляється добровільно відшкодувати позивачу витрати на відновлювальний ремонт пошкодженого ним автомобіля та витрати, які позивач зробив для відновлення свого порушеного права. Відповідно до частини другої статті 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов?язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди. У частинах першій, другій статті 22 ЦК України, визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв?язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв?язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов?язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв?язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Згідно положень ч.ч.1 та 2 ст. 509 ЦК України, зобов?язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов?язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов?язку. Зобов?язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього кодексу. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов?язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об?єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Цивільне законодавство в деліктних зобов?язаннях передбачає презумпцію вини, тому, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Позивач не зобов?язаний доводити вину відповідача у заподіянні шкоди. Особа, якій спричинено шкоду, подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір спричиненої шкоди, а також докази того, що саме відповідач її спричинив або є особою, яка відповідно до закону зобов?язана відшкодувати шкоду. Подібний висновок наведено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.06.2019 року у справі №61/8496/15-ц, провадження №14-154цс 19. Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов?язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок. Відповідно до статті 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов?язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров?я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов?язкове страхування). До відносин, що випливають із обов?язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Так, до сфери обов?язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Метою здійснення обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності стаття 3 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров?ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст.22 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо- транспортної пригоди життю, здоров?ю, майну третьої особи. Статтями 28, 29 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», , передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов?язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров?я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв?язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов?язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Сторонами договору обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому, договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди внаслідок ДТП особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов?язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає відповідний обов?язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас, така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов?язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов?язанні ним є страховик). Згідно зі статтею 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов?язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Зазначене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 02 вересня 2019 року у справі № 545/425/17, від 11 березня 2020 року у справі № 754/5129/15-ц та від 19 липня 2021 року у справі № 206/3219/15-ц. Подібні за змістом висновки, зокрема щодо застосування положень ч.2 ст. 1192 ЦК України, викладено у постановах Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 265/5388/20, від 18 травня 2022 року у справі № 761/11792/16-ц, від 20 червня 2022 року у справі № 156/1162/20 та від 17 серпня 2022 року у справі № 761/15232/18. З урахуванням пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, якщо особа під час керування автомобілем мала посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційний документ на такий, переданий їй власником чи іншою особою, яка на законній правовій підставі використовує цей транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання майнової шкоди. З огляду на вищевикладені норми відповідальність за шкоду несе безпосередньо винуватець ДТП - особа, яка завдала шкоди. Така особа, відповідно до ст. 1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства е справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. (ч. 1) Ця норма кореспондує ст. 15 ЦК України, яка передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача в судове засідання, в порядку ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від представника позивача, вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Outcome: partial