Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-11 00:00:00

13.11.2023 року позивач в особі свого представника за довіреністю [PERSON] засобами поштового зв`язку звернувся до суду із заявою, в якій просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором без номеру від 04.07.2019 року у розмірі 52069,57 грн. станом на 16.10.2023 року, з яких: 29057,57 грн. - заборгованість за кредитом та 23062,00 грн. - заборгованість по процентам, а також судові витрати за розгляд справи у суді у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 2684,00 грн. В обгрунтування позову було зазначено, що 04.09.2019 року між позивачем та відповідачем було укладено договір без номеру у порядку ч.1 ст.634 Цивільного кодексу України на підставі анкети-заяви [PERSON] про приєднання до «Умов надання банківських послуг» і «Тарифів банку», які були отримані відповідачкою для ознайомлення в письмовій формі. Своїм підписом у анкеті-заяві відповідачка підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами надання банківських послуг і Тарифами складає між сторонами договір про надання банківських послуг, зокрема кредитний, зі сплатою на користь позивача процентів за користування кредитними коштами. Позивач вказав, що за умовами вказаного договору відповідачці було відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Позивач у повному обсязі виконав свої зобов`язання за кредитним договором, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених сторонами та в межах кредитного ліміту. Відповідач в процесі користування кредитним рахунком не надав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, чим порушив вимоги статей 526, 527, 530, 610, 1054 ЦК України, тобто ухилився від виконання взятих на себе зобов`язань, що стало підставою для звернення позивача до суду із даною позовною заявою. Ухвалою судді від 11.12.2023 року справу було прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження по ній без повідомлення (виклику) сторін, наданий час сторонам по справі для подання усіх заяв по суті позову (а.с.42). Позивач про вказану ухвалу був повідомлений належним чином засобами Електронного суду у порядку ч.5 ст.272 ЦПК України (а.с.44) Відповідачка про вказану ухвалу був повідомлений у порядку п.5 ч.6 ст.272 ЦПК України (а.с.45). Відзив від відповідачки не надходив. Заяви, клопотання від сторін не надходили та інші процесуальні дії у справі не застосовувалися. Розгляд справи проводиться у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами у межах строків, визначених ст.275 та ч.2 ст.279 ЦПК України. Можливість ухвалення заочного рішення в такому випадку не передбачена. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 04.07.2019 року [PERSON] підписала заяву-анкету відповідно до вимог ст.634 ЦК України, в якій підтвердила, що вона ознайомилася з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які разом складають між відповідачем та позивачем договір про надання банківських послуг (а.с.8). Вказана заява не містила норму про те, що кредитний договір між сторонами є процентним та що на відповідачку покладається обов`язок зі сплати процентів за користування коштами позивача. Також 04.07.2019 року [PERSON] електронним підписом підписала наданий уповноваженим представником позивача паспорт кредиту за програмою «Кредитна картка» зі стандартними процентами за їх користування, та збільшеними процентами при порушенні умов укладеного між сторонами договору (а.с.9). При цьому у вказаному паспорті було чітко зазначено, що він діє з 04.07.2019 року до 01.01.2020 року, тобто має обмежений строк дії. Його підписання відповідачкою не може слугувати доказом того, що відповідачка підтвердила факт процентних кредитних відносин між сторонами та погодилася на запропоновані їй умови, оскільки ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Для отримання банківських послуг [PERSON] отримала у позивача банківську картку № [NUMBER] зі строком дії з 31.08.2022 року (а.с.18). В даній справі кредитні правовідносини між сторонами припинилися 31.08.2022 року, коли припинила дію видана відповідачці кредитна картка, відповідно після 31.08.2022 року позивач мав стосовно відповідачки єдину можливість нараховувати їй відповідальність за порушення грошового зобов`язання, яка передбачена ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, що він не робив, продовжуючи нараховувати визначені ним проценти. Тому реальною заборгованістю відповідачки, яка могла бути пред`явлена до стягнення є заборгованість перед позивачем (за його підрахунками) станом на 01.09.2022 року і яка склала 36894,72 грн., з яких 27759,83 грн. - залишок поточної заборгованості за наданим кредитом, 1247,74 грн. - залишок простроченої заборгованості за кредитом, 5618,36 грн. - залишок заборгованості за процентами (поточними) та 2268,79 грн. - залишок заборгованості за процентами (простроченими) (а.с.6, зворотній бік). Вказана позиція судді відповідає висновкам, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13 (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), з яких вбачається, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. У частині четвертій статті 263 ЦПК України вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Також суд не може погодитися із стягнення із відповідачки процентів за користування кредитом станом на 01.09.2022 року у розмірі 7887,15 грн, з яких 5618,36 грн. - залишок заборгованості за процентами (поточними) та 2268,79 грн. - залишок заборгованості за процентами (простроченими), оскільки вказане нарахування не відповідає підписаним відповідачкою заяві-анкеті про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 04.07.2019 року та паспорту надання кредиту від 04.07.2019 року зі строком дії до 01.01.2020 року, оскільки не містить умов щодо можливості позивача нараховувати відсотки за користування отриманими у нього відповідачем коштами, а наданий суду витяг з Умов та правила надання банківських послуг (а.с.20-35) не містить підпису відповідачки, що вказує, що зазначені в них умови відповідачка та позивач не погоджували. У даному випадку мова йде про те, що на вказаній складовій договору позики, крім заяви відповідачки від 04.07.2019 року та підписаним нею паспорту кредиту з обмеженим строком дії, який не є кредитним договором у розумінні вимог Цивільного кодексу України, зокрема ст.634, відсутні ознаки підтвердження відповідачки саме на ті умови, які запропонував позивач відповідно до його розрахунків у позовній заяві та у виписці по картці, виданій відповідачці (а.с.10-17). Підсумовуючи викладене суд встановлює, що даних про укладання між сторонами кредитного договору зі сплатою відсотків за користування коштами позивача між сторонами укладено не було через відсутність будь-яких доказів вказаного факту, зокрема підписаних відповідачкою документів на підтвердження саме процентного кредитного договору між сторонами, оскільки жоден з наявних документів у справі не вказує, що відповідачка погоджувалася на нарахування на отримані нею кредитні кошти процентів за їх використання. Таким чином, відповідно до аргументації суду позивач має право, відповідно до власних розрахунків, виключно на отримання тіла кредиту станом на 01.09.2022 року у розмірі 29007,57 грн., з яких 27759,83 грн. - залишок поточної заборгованості за наданим кредитом, 1247,74 грн. - залишок простроченої заборгованості за кредитом. Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч.2 ст.76 ЦПК України, ч.2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Засобами доказування є письмові, речові і електронні докази; висновки експертів; показання свідків. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторони. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Відповідно до ч.1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). В даній справі позивач не довів факту можливості застосування взагалі відсотків щодо укладеного між сторонами договору, як і можливість їх застосування при нарахування заборгованості, які здійснював під час дії договору між сторонами. На підставі ст.141 ЦПК України, враховуючи те, що суд задовольняє позовні вимоги у розмірі 29057,57 грн. із 52069,57 грн. заявлених, що становить 55,81% від ціни позову, то з відповідачки на користь позивача слід стягнути 55,81% від сплаченого при зверненні до суду позивачем судового збору у розмірі 2684,00 грн., що становить 1497,94 грн. Іншу суму сплаченого судового збору слід віднести на рахунок позивача. На підставі викладеного та

Outcome: partial