Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-09 00:00:00

05 травня 2024 року позивач звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що рішенням Хустського районного суду від 10 липня 2023 року у цивільній справі № 309/2864/23 ухвалено стягувати з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі по 4500,00 грн. щомісячно,\~ починаючи з 13 червня 2023 року і до досягнення дитиною повнолітнього віку. Рішення допущено до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць. Відповідач нехтує своїми обов`язками зі сплати аліментів на утримання дитини\~ і за увесь період стягнення\~\~\~ сплатив аліменти лише за три місяці - 29 листопада 2023 року, 19 грудня 2023 року, 02 лютого 2024 року. Внаслідок несплати аліментів станом на 31.03.2024 року утворилась заборгованість в розмірі 29700,00 грн., що стверджується довідкою (розрахунок заборгованості зі сплати аліментів) № 72860939 Хустського відділу ДВС у Хустському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо [PERSON] про заборгованість зі сплати аліментів за виконавчим листом № 309/2864/23 за період з 13 червня 2023 року по 31 березня 2024 року включно. Позивачка зазначає, що оскільки відповідач заборгованість зі сплати аліментів не сплачує, вона має право\~ на стягнення пені відповідно до ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України за період прострочення, у зв`язку з чим за період з 13 червня 2023 року по 31 березня 2024 року нею нарахована пеня за\~ прострочення сплати аліментів у загальному розмірі 45765,00 грн. З урахуванням\~ законодавчого обмеження розміру неустойки сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 29700,00 грн. З наведених вище підстав та посилаючись на приписи ст.196 СК України позивачка просить суд стягнути з відповідача на свою користь пеню за прострочення сплати аліментів на утримання малолітньої дитини у сумі 29700,00 грн. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Згідно ч.1 ст. 178 ЦПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. Позивачка 14 червня 2024 року подала до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Одночасно просила суд розглянути справу за її відсутності у судовому засіданні. Відповідач та його представник у письмовому відзиві від 29.05.2024 р. позов частково заперечили. Посилалися на те, що рішення Хустського районного суду\~ від 10 липня 2023 року набрало законної сили у грудні 2023 року, оскільки було оскаржено відповідачем в апеляційному порядку, постанова Закарпатського апеляційного суду, якою\~ рішення суду першої інстанції залишено без змін, вступила в законну силу 26.12.2023 року, про відкриття виконавчого провадження йому не було відомо аж до дня ознаймлення з матералами справи, в яких зокрема міститься розрахунок заборгованості, тому, на думку сторони відповідача, відсутні підстави нараховувати пеню до цього місяця. Вважають, що пеня може бути нарахована за прострочення сплати аліментів за лютий та березень 2024 року в загальній сумі 4095,00 грн. Також вказують, що майновий стан відповідача незадовільний, адже він офіційно не працевлаштований, систематичного доходу не має, в лютому та березні хворів і зазнав значних фінансових втрат у зв`язку з лікуванням. В заяві на адресу суду від 21.08.2024 року представник відповідача зазначив, що відповідач визнає позов на зазначену у відзиві суму 4095,00 грн., в іншій частині просить відмовити у задоволенні позову через недоведеність та відсутність мотивів ухилення від сплати аліментів. Одночасно просить суд розглянути справу за відсутністі відповідача та представника у судовому засіданні, взявши до уваги доводи, заявлені у відзиві на позов. Оскільки сторони та іх представники\~ у судове засідання не з`явилися, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності у судовому засіданні, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті відповідно до ч. 3 ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід частково задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 10 липня 2023 року у цивільній справі № 309/2864/23 ухвалено стягувати щомісячно з [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [NUMBER] , [INFO] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 4500,00 грн.щомісячно, починаючи з 13 червня 2023 року і до досягнення дитиною повнолітнього віку. Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до\~ негайного виконання. Вказане рішення набрало законної сили 26 грудня 2023 року та знаходиться на примусовому виконанні у Хустському відділі Державної виконавчої служби у Хустському районі Закарпатської області Західного Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Як вбачається з наданого державним виконавцем Хустського відділу ДВС у Хустському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції розрахунку заборгованості зі сплати аліментів № 72860939 від 01.04.2024 за період з 13 червня 2023 року по 31 березня 2024 року, а також з наданих відповідачем квитанцій аліменти за цей період сплачувалися ним несистематично. Фактично за цей період аліменти були сплачені 27 листопада 2023 року, 18 грудня 2023 року, 31 січня 2024 року - кожний платіж по 4500,00 грн. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, суд зазначає таке. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України). Абзацом першим частини першої статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів (частина друга статті 196 СК України). Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. Частиною першою статті 196 СК України визначено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16 сформовано правову позицію. Так, правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. Використовуючи вищенаведені правила для обрахунку пені зі сплати аліментів, суд бере за основу наданий розрахунок державного виконавця заборгованості зі сплати аліментів від 01.04.2024 № 72860939, а також надані відповідачем квитанції про сплату аліментів від 27.11.2023 року, 18.12.2023 року, 31.01.2024 року. У вказаному розрахунку державного виконавця чітко відображений хід нарахування аліментів за період з 13 червня 2023 по 31 березня 2024 року включно, в межах обраного позивачем розрахункового періоду. При цьому складена довідка дозволяє суду здійснити обрахунок за правилами, як це передбачено у вищенаведеній позиції ВП ВС, тобто за кожен місяць сплати аліментів окремо, з визначенням остаточної суми шляхом додавання визначених сум. Суд не знаходить підстав для нарахування пені за прострочення сплати аліментів за період з 13 червня 2023 року по 10 липня 2023 року (день ухвалення рішення про стягнення аліментів), оскільки до ухвалення рішення Хустського районного суду Закарпатської області у цивільній справі № 309/2864/23, у відповідача був відсутній законний обов`язок сплачувати аліменти в певному розмірі, так як ще не був визначений їх точний розмір. Лише з 10 липня 2023 року, у день ухвалення рішення про стягнення аліментів, у відповідача з`явився обов`язок виконати рішення суду та сплачувати аліменти позивачу у певному розмірі. Визначаючи цей день саме днем ухвалення рішення, а не днем набрання рішенням законної сили, суд виходить з того, що рішення було допущено до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць, а отже стороні відповідача саме 10 липня 2024 року стало відомо про необхідність негайної сплати аліментів на користь позивача в розмірі 4500,00 грн. Так, частиною першою статті 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Тлумачення статті 191 СК України дає підстави для висновку, що юридичне значення для визначення часу, з якого присуджуються аліменти на дитину, має час звернення до суду іншого з батьків з позовом або заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів. Разом із цим, для застосування зазначеної вище санкції (стягнення неустойки) до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. У зв`язку з цим суд вважає, що наявні підстави для нарахування відповідачу пені за прострочення сплати аліментів за період з 10 липня 2023 року до 31 березня 2024 року (останній день розрахунку позивача), яка судом розраховується таким чином: Загальний розмір пені за прострочення сплати аліментів за період з 10 липня 2023 року по 31 березня 2024 року становить 37035,00 грн. Саме цей розмір пені зі сплати аліментів суд вважає обґрунтованими та належним, оскільки здійснений за правилами, які наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року №333/6020/16, а також, враховуючи часткову сплату аліментів відповідачем. У постанові від 19 січня 2022 року у справі № 711/679/21 Верховний Суд надав таке тлумачення, що розуміється під формулюванням «не більше 100 відсотків заборгованості»:\~ « При застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Колегія суддів, з урахуванням принципу розумності, вважає, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується.» Згідно з розрахунком державного виконавця від 01.04.2024 р. №\~ 72860939 сукупний розмір заборгованості за період з червня 2023 року по березень 2024 року включно становить 29700,00 грн. Натомість сукупний розмір заборгованості за цей період, що на нього нараховувалася пеня, складає 22500,00 грн. Тому з урахуванням того, що пеня не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, позивач має право на стягнення\~ пені за прострочення сплати аліментів в розмірі 22500,00 грн. Суд не приймає до уваги твердження відповідача та його представника щодо відсутності у діях відповідача ознак умисного ухилення від сплати аліментів. За правовою природою аліментні зобов`язання це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). Неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання, одночасно санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення\~ з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виражатися як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку. Отже, законодавець не ставить відповідальність платника аліментів в залежність від того, в яких діях полягала винна поведінка платника аліментів, їх характеру, ані від форми вини останнього. Стягнення пені, передбаченої ч. 1 ст. 196 СК, мождливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати\~ аліменти. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів, він повинен надати докази на підтвердження того, що він мав об`єктивні перешкоди для своєчасної сплати аліментів. Така позиція була висловлена Верховним Судом в постановах від 10.01.2024 у справі № 359/240/21, віл 19.02.2024 у справі № 761/893/23. Перелік причин, з яких утворилася заборгованість не з вини платника аліментів, не є вичерпним і може встановлюватися судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. Потрібно також враховувати, що обставини, які перешкоджали своєчасній сплаті аліментів, повинні існувати на час виникнення заборгованості. На цьому наголосив ВС у постанові від 10.01.2024 у справі № 359/240/21. Суд відхиляє доводи сторони відповідача про те, що він ніде не працює і в нього поганий майновий стан, оскільки ці доводи не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Доказів того, що\~ стан здоров`я відповідача не дозволяв йому вчасно сплачувати аліменти, він також не надав. Суд відхиляє також доводи відповідача про те, що йому стало відомо про наявність виконавчого провадження лише з розрахунку державного виконавця при ознайомленні з матеріалами справи, адже\~ 27 листопада 2023 року та 18 грудня 2023 року відповідач сплачував аліменти у розмірі щомічного платежу по 4500,00 грн., про що повідомляв державного виконавця Хустського відділу ДВС. Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути пеню за прострочення сплати аліментів за період з 10 липня 2023 року по 31 березня 2024 року у розмірі 22500,00 грн. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. При цьому суд керується частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, відповідно до якої «В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочервгова\~ увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини», а відповідно до ст. 18 «Держави учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини», адже, враховуючи, що аліменти є власністю дитини, стягнення неустойки сприятиме захисту інтересів дитини, її права на належний рівень життя та належне виковання зобов`язання зі сплати аліментів боржником надалі. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке. Оскільки при зверненні до суду позивачка не сплачувала судового збору як особа, яка звільнена від його сплати, то з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1211,20 грн. На підставі вищенаведеного та

Outcome: partial