Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-19 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. [PERSON] подав до суду позовну заяву, в якій просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та стягувати з [PERSON] , [INFO] , в його користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів її доходів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що за час шлюбу з відповідачкою у них народився син [PERSON] , [INFO] . В серпні 2014 року внаслідок збройної агресії росії він разом з дружиною і сином, своїми батьками, рідною сестрою та її сім`єю були вимушені переїхати з попереднього місця проживання в Донецькій області до м. Стрия Львівської області. З 2014 року і до цього часу вся його родина проживає в місті Стрию Львівської області. Син [PERSON] навчається в 9-Б класі Стрийської спеціалізованої школи № 4. Він, будучи кадровим правоохоронцем, з 2020 року працює на різних посадах у ГУ НП в Донецькій області. Разом з відповідачкою вони прожили у спільному шлюбі 27 років, вели спільне господарство та будували міцні сімейні відносини. Нажаль, все вищеописане стосується першої половини спільного життя. З часу народження сина він не наполягав на працевлаштуванні відповідачки, оскільки працював та самостійно забезпечував сім`ю, а основним завданням відповідачки було доглядати дитину. Останні два роки сімейне життя розладналося. Відповідачка категорично не сприймала нічого українського, не брала жодної участі у культурному, релігійному та державному житті, перестала займатися вихованням сина в дусі поваги до прав і свобод інших людей, любові до своєї родини, народу та Батьківщини. Починаючи з серпня 2023 року, з дружиною був втрачений зв`язок, вона зникла з помешкання у невідомому напрямку, залишивши неповнолітнього сина одного вдома. Згодом у телефонній розмові відповідачка повідомила, що життя в Україні стало для неї нестерпним та вона повернулася в росію. В лютому 2024 року відповідачка на електронну пошту направила рішення про розлучення. Мати сина з серпня 2023 року не проживає з ним, не підтримує родинних зв`язків, не проявляє материнського піклування, не виявляє жодного інтересу та не бере участі у вихованні дитини. Ніяким чином не піклується про сина, не спілкується з ним, не турбується про його фізичний та духовний розвиток. Відтак [PERSON] свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків. У зв`язку з цими обставинами, враховуючи перебування на службі, змушений був звернутися до рідної сестри [PERSON] щодо тимчасового проживання та виховання в її сім`ї свого неповнолітнього сина, а тому змушений звернутися до суду з позовними вимогами про позбавлення відповідачки батьківських прав та стягнення з неї аліментів на утримання дитини. Відповідачка не скористалася правом на подання відзиву. Представник третьої особи пояснень щодо позовної заяви не подав. Інших заяв по суті справи, виключно в яких у силу вимог ч. 1 ст. 174 ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, не надходило. Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 24 квітня 2024 року головуючим у справі визначено суддю Гулу Л.В. /а.с. 20/ На запит суду щодо доступу до персональних даних відповідачки 01 травня 2024 року на адресу суду надійшла відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру /а.с. 21/. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27.05.2024 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей Стрийського міськвиконкому про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справ постановлено проводити за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 11.06.2023. Роз`яснено сторонам їх процесуальні права щодо подачі відзиву та доказів у справі /а.с. 22/. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22.07.2024 закрито підготовче провадження у даній справі. Справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 20.09.2024 /а.с. 37/. Розгляд справи по суті відбувся 20.09.2024 за участі представника позивача адвоката Годись Н.В. та представника третьої особи Скрицької Н.Б . Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі. Представник позивача адвокат Годись Н.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, та просила їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала повністю. Представник третьої особи Скрицька Н.Б. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, як і висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , затверджений рішенням виконавчого комітету Стрийської міської ради № 366 від 01.08.2024, щодо задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечила. Відповідно до ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно з ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 2 ст. 49, ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, заслухавши представника позивача адвоката Годись Н.В., представника третьої особи, пояснення свідків, з`ясувавши думку неповнолітнього [PERSON] , дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що визнання позову відповідачкою слід прийняти, позов задовольнити. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження, видане повторно Мирноградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, серії [NUMBER] від 06.09.2023 /а.с. 10/. Долучені до матеріалів справи докази підтверджують перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. 16.02.2024 шлюб між сторонами припинено /а.с. 13-16/. З акту № 090 та довідки № 518 від 19.04.2024, виданої КП «Управляюча компанія «Комфортний Стрий» Стрийської міської ради, судом встановлено, що позивач [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , без реєстрації за вказаною адресою разом з ним проживає син [PERSON] , 2009 року народження /а.с. 17-18/. З характеристики учня 9-Б класу Стрийської гімназії № 4 [PERSON] , [INFO] , судом встановлено, що матір перебуває за кордоном. Вихованням дитини займається батько, цікавиться навчанням сина, відвідує батьківські збори. На даний час батько перебуває в зоні бойових дій, дитина проживає з тіткою /а.с. 12/. Рішенням виконавчого комітету Стрийської міської ради № 366 від 01.08.2024 затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] /а.с. 40-43/. При вирішенні позовних вимог судом підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Конституції України, Закону України «Про охорону дитинства», Сімейного кодексу України. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно зі ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до частини 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує також висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Під час застосування наведених норм права суд враховує правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18 (пункти 68-70), Верховним Судом у постановах від 26.12.2018, 13.03.2019 та 06.05.2020 при розгляді справ № 404/6391/16-ц, № 631/2406/15-ц та №753/2025/19, відповідно до яких ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Згідно зі ст. 3 «Конвенції про права дитини», прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року в справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи грунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, в якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Оцінка доказів судом та висновки суду за результатами розгляду справи. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Так, як підставу звернення до суду з позовом про позбавлення відповідачки батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , позивач зазначає, що відповідачка не цікавиться життям та здоров`ям сина [PERSON] , [INFO] , не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не спілкується з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, матеріальної допомоги не надає, тобто фактично самоусунулася від виховання сина, що можна розцінювати як ухилення від виховання дитини та свідоме нехтування відповідачкою своїх обов`язків. Суд погоджується з аргументами сторони позивача, вважає такі обґрунтованими та підтвердженими належними, допустимими та достовірними доказами, які, в своїй сукупності, є достатніми. Так, судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених доказів, що відповідачка [PERSON] фактично самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, його навчання, підготовку до самостійного життя, не бере участі у його вихованні, матеріально не забезпечує, не дбає про здоров`я сина, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не спілкується з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення. У суду відсутні підстави ставити під сумнів істинність фактів, зазначених у досліджених судом доказах, оскільки такі відповідають і не суперечать обставинам, відомості про які містяться в інших зібраних по справі доказах. Так, допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що на даний час неповнолітній [PERSON] проживає в сім`ї його тітки [PERSON] , так як мати дитини виїхала в росію. Батько бере активну участь у вихованні сина. [PERSON] з мамою не спілкується. Вона один раз йому телефонувала, але вів не дуже хотів з нею розмовляти. Мати участі у вихованні сина не бере, так як з серпня 2023 року відсутня в Україні. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є тіткою неповнолітнього [PERSON] та зазначила, що 23.08.2023 відповідачка виїхала в росію та залишила дитину вдома саму. Брат (позивач) повідомив, що потрібно забрати [PERSON] , у зв`язку з особливостями його роботи. З цього часу неповнолітній [PERSON] проживає в її родині. Відповідачки не піклується про дитину, не надає матеріальної допомоги, не спілкується з сином. У судовому засіданні неповнолітнй [PERSON] у присутності представника Служби у справах дітей, пояснив, що навчається та проживає з тіткою [PERSON] , яка опікується ним. Матір поїхала в росію, не пише та не телефонує йому, участі у його вихованні не бере. Батько у вільний від служби час проводить час із ним. Він не заперечує проти позбавлення матері батьківських прав. У суду немає підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених свідками. Даних про яку-небудь зацікавленість свідків у результаті розгляду справи немає, їх показання відповідають і не суперечать обставинам, відомості про які містяться в інших, зібраних по справі доказах. Крім цього, суд враховує, що згідно з ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. З висновку про доцільність позбавлення батьківських прав, затвердженого рішенням Стрийської міської ради № 366 від 01.08.2024, судом встановлено, що виконавчий комітет Стрийської міської ради вважає за доцільне дати дозвіл на позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] /а.с. 40-43/. Суд звертає увагу на відсутність доказів, які б свідчили про вжиття відповідачкою будь-яких дій (заходів) щодо зміни ситуації, яка склалася, що, в свою чергу, давало б суду підстави вважати, що відповідачка бажає виправити свою поведінку в інтересах дитини, оскільки остання в судові засідання не з`являлася, що свідчить про її байдуже ставлення до сина, його розвитку та виховання. Окрім того, суд бере до уваги, що відповідачка поданою заявою не заперечила проти позбавлення її батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . У цій справі наявні обставини, за яких відповідачка може бути позбавлена батьківських прав, що не суперечить Конвенції про права дитини, і в такому випадку судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення, оскільки відповідачка ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню сина. Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод органи державної влади не можуть втручатися у здійснення права на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Втручання у повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 у справі «Хант проти України»). Одним із фундаментальних принципів демократичного суспільства є законність, на яку посилається преамбула до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Законність передбачає, серед іншого, що втручання з боку виконавчої влади в права осіб повинне бути предметом ефективного контролю. Цей контроль звичайно здійснюється судовою владою, оскільки судовий контроль надає найкращі гарантії незалежності, неупередженості та належної процедури. Суд вважає, що позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] відповідає пункту 2 частини 1 ст. 164 СК України. Таке втручання здійснено для захисту здоров`я та моралі неповнолітньої дитини, тобто відповідає цілям, зазначеним у пункті 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Позбавлення батьківських прав є втручанням у сімейне життя. Однак таке втручання в даному випадку є виправданим і пропорційним, оскільки цього потребують інтереси дитини, матір якого [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, його навчання, підготовку до самостійного життя, не бере участі у його вихованні, матеріально не забезпечує, не дбає про здоров`я сина, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не спілкується з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення. Така поведінка матері відносно своєї дитини дає підстави для обґрунтованих сумнівів у її спроможності та волевиявленні виконувати свої природні батьківські обов`язки і свідчить про ризик неналежного виховання дитини. Таким чином, втручання є необхідним у демократичному суспільстві і державні органи діяли в межах своєї дискреції. З урахуванням наявних у справі доказів, обставин справи, сукупності усіх чинників і факторів, суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідачки не суперечить нормам міжнародного права та практиці ЄСПЛ. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Таким чином, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, враховуючи те, що відповідачка [PERSON] умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а тому позбавлення її батьківських прав буде лише сприяти розвитку дитини, а відтак позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі та позбавити останню батьківських прав відносно її неповнолітнього сина та стягувати з неї аліменти на його утримання в розмірі 1/4 частини усіх видів її заробітку. Щодо судових витрат. Крім того, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Так, враховуючи вимоги ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідачки [PERSON] в розмірі 1211,20 грн на користь держави.

Outcome: approved