Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-18 00:00:00

В провадженні Погребищенського районного суду Вінницької області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання малолітньої дитини. Позовні вимоги мотивовано тим, рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 17.03.2020 у справі №143/197/20 з нього на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18.02.2020 і до досягнення дитиною повноліття. На виконання рішення суду був виданий виконавчий лист, який перебуває на виконанні у Погребищенському відділі державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Позивач зазначає, що визнає свій обов`язок утримувати сина до досягнення ним повноліття. Однак на даний час матеріальне становище його значно погіршилось, оскільки на момент ухвалення рішення суду він працював у АТ «Українська залізниця», проте наказом №198/ос від 22.02.2022 він був звільнений. Окрім того, 04.03.2022 він уклав шлюб з [PERSON] та [INFO] у них народилася дочка [PERSON] . З огляду на зазначене просить зменшити розмір стягуваних аліментів з 1/4 частини заробітку (доходу) на 1/8 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою суду від 25.04.2024 у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 07.05.2024 від відповідачки [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якому вона щодо задоволення позовних вимог заперечила. Вказала, що відповідно до розрахунку заборгованості, на даний час позивач сплачує аліменти у розмірі 1400-1650 грн, що є менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також позивач не надав жодних доказів, що є безробітним, натомість в його володінні є новий автомобіль. Її ж матеріальне становище на даний час вкрай важке, оскільки син фактично повністю перебуває на її утриманні, так як позивач належним чином обов`язку щодо сплати аліментів не виконує. Зазначила, що на даний час вона ніде не працевлаштована, не має постійного джерела доходу, не має власного житла та проживає у орендованій квартирі, за яку сплачує комунальні послуги. Ухвалою суду від 10.07.2024 підготовче судове засідання у справі закрито, справа призначена до розгляду по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечили, просили у їх задоволенні відмовити з підстав наведених у відзиві. Суд з`ясувавши позицію сторін, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вважає що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими, електронними доказами. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дана норма також закріплена у ст. 12 ЦПК України. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 17.03.2020 був розірваний (а. с. 12). Від цього шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 06.12.2016 Погребищенським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (а. с. 35). За рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 17.03.2020 з позивача [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі частки від всіх видів його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати з 18.02.2020 і до досягнення дитиною повноліття (а. с. 13-14). Для виконання рішення суду 17.08.2020 Погребищенським районним судом Вінницької області був виданий виконавчий лист 143/197/20, який на даний час знаходиться на виконання у Погребищенському відділі державної виконавчої служби у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а. с. 8). Як вбачається з розрахунку заборгованості ВП [NUMBER], станом на 01.05.2024 заборгованість по сплаті аліментів [PERSON] станом на 01.05.2024 становить 54462,94 грн. (а. с. 37-38). Відповідно до Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суму нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 08.04.2024, за період з 1 кварталу 2023 по 4 квартал 2023 інформація щодо джерел/сум нарахованого (виплаченого) доходу відносно [PERSON] відсутня (а. с. 7). Згідно з листом Виробничого підрозділу Вагонна дільниця ст. Київ-пасажирський Філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» №5 від 22.02.2022, [PERSON] наказом №198/ос від 22.02.2022 був звільнений з займаної посади за прогул без поважних причин (а. с. 9). Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого Погребищенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), 04.03.2022 [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] (а. с. 11). [INFO] у них народилася дочка [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим Погребищенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а. с. 10). Згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу [PERSON] Пенсійного фонду України (а. с. 39-40) та Відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суму нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 25.04.2024 (а. с. 41), [PERSON] офіційно не працевлаштована та за період з 1 кварталу 2023 по 4 квартал 2023 інформація щодо наявності у неї джерел/сум нарахованого (виплаченого) доходу відсутня. Як вбачається з договору оренди житлового приміщення від 04.02.2024, [PERSON] проживає у орендованій квартирі за адресою: [ADDRESS] (а. с. 42-45). Відповідно ч. 2 ст. 51 Конституції України обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має прав на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціальної розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7. ч. 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначені розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представник дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу ) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Тобто, законодавство передбачає стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, що узгоджується з обставинами даної справи. Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частинами 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Нормами ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 цієї Конвенції). Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 182, ч.1 ст. 192 СК України мінімальний розмір аліментів на дитину не може бути меншим п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. За ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів, серед іншого, суд має враховувати наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Позивач обґрунтовує свої вимоги про зменшення розміру аліментів тим, що змінився його сімейний стан та погіршився матеріальний стан у зв`язку з втратою роботи. При цьому відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, відповідно до постанови Верховного Суду від 28.05.2021 по справі №715/2073/20 враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Зміна його сімейного стану - народження другої дитини від іншого шлюбу, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20). Таким чином, укладення позивачем нового шлюбу, в якому народилась ще одна дитина, після ухвалення рішення суду про присудження аліментів на користь відповідача, хоч і є зміною сімейного стану, утім такі факти самі по собі не можуть свідчити про погіршення матеріального становища позивача. При цьому суд також відхиляє посилання позивача на відсутність у нього роботи, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження зміни майнового стану [PERSON] в сторону погіршення у результаті захворювання або неможливості працювати за станом здоров`я. Законом ж не передбачено звільнення платника аліментів від зобов`язання щомісячної сплати аліментів на утримання дитини в разі втрати роботи чи перебуванні в статусі безробітного. З огляду на викладене та у контексті приведених правових норм регулювання предмета спору, суд дійшов висновку, що розмір аліментів, які стягуються з позивача на утримання сина [PERSON] , [INFO] , відповідає вимогам сімейного законодавства, позивачем погіршення його майнового становища не доведено, а тому підстави для задоволення вимог про зменшення розміру аліментів відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed