Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до Голосіївського районного суду міста Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства «ОТП БАНК» (далі - АТ «ОТП БАНК»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аваліст» (далі - ТОВ «ФК «Аваліст») про визнання кредитного договору недійсним, застосування наслідків недійсності кредитного договору та зобов`язання вчинити певні дії. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 05.11.2019 між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладений кредитний договір № 2027067243, за умовами якого вона отримала кредит на споживчі цілі у розмірі 138 752 грн строком до 05.11.2024 року зі сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 36 % річних. При укладенні вказаного кредитного договору були порушені її права як споживача. За умовами договору № 2027067243 від 05.11.2019 повернення кредиту та сплата процентів має відбуватися шляхом сплати позичальником ануїтетних платежів. В порушення вимог ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» її належним чином не було проінформовано про всі умови договору, зокрема, щодо наявних форм кредитування, варіантів повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги, можливість дострокового повернення кредиту, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Сам документ був надрукований дрібним шрифтом, що в силу проблем із зором, позбавило її можливості з ним ґрунтовно ознайомитися. Підписаний кредитний договір викладено на 1 аркуші та не містить пунктів, передбачені ч. 1 ст. 12 Закону України «Про споживчий кредит» у редакції, що діяла на час укладення договору. Зокрема, відсутні умови щодо порядку та умови відмови від надання та одержання кредиту; порядку дострокового повернення кредиту; відповідальність сторін за порушення умов договору, не зазначено припущень, використаних для обчислення річної процентної ставки. Будь-яких інших документів, крім тих, що надані на підпис 05.11.2019, вона не підписувала. Правила кредитування їй не роздруковували, на ознайомлення та підпис не надавали. Отже, відсутні підстави вважати їх складовою частиною договору кредитування. Разом з тим варто зазначити про невідповідність Правил кредитування умовам підписаного кредитного договору. За Правилами - Ануїтетні Платежі - сума Кредиту та процентів щомісяця погашається рівними частинами протягом всього строку дії Кредитного договору. Проте Графік платежів містить нерівний розподіл погашення процентів та кредитів, не дивлячись на зазначення у п 3 Договору умови про повернення коштів Ануїтентними платежами. Так , з платежу 5018 грн банк зараховує 912,46 грн га погашення кредиту та 4105,54 грн - в рахунок процентів за користування і аж ніяк не рівними частинами, що спричиняє додаткове надмірне навантаження на позичальника у вигляді 162198,39 грн процентів за користування кредитом (тоді як тіло кредита становить 138752 грн, розмір процентів - 116,90 % ). Таким чином, у позичальника відсутня можливість належного ознайомлення з умовами кредитування, відсутня можливість відмовитись від кредиту до його отримання, а наслідком неотримання коштів є зарахування коштів в рахунок боргових зобов`язань, якими є виплата і тіла кредиту і відсотків. Несправедливими умовами оскаржуваного договору для неї, також, є п. 5 Кредитного договору, яким зазначено, що підписанням договору Клієнт підтверджує отримання та підписання низки інших документів, зокрема Паспорту споживчого кредиту, та графік платежів, в якому не зазначено формула розрахунку реальної процентної ставки та її складові, Правила кредитування в частині відсутності можливості відмови від кредиту, відсутності можливості повного дострокового виконання зобов`язань, а лише часткове погашення з нарахуванням процентів протягом усього строку дії договору, що спричинило укладення договору на несправедливих умовах та підписання Графіку погашення платежів, який не передбачає рівний розподіл суми кредиту та процентів протягом всього строку дії Кредитного договору, на умовах, за яких витрати на кредит перевищують сам кредит. 17.12.2021 ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ФК «Аваліст» уклали договір факторингу № 17/12/21, за умовами якого первісний кредитор передав ТОВ «ФК «Аваліст» право вимоги за кредитними договорами, зокрема за договором № 2027067243 від 05.11.2019. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду від 01.05.2024 року у справі №185/7758/23 з неї на користь ТОВ «ФК «Аваліст» заборгованість за кредитним договором № 2027067243 від 05 листопада 2019 року, яка нарахована станом на 17 грудня 2021 року, у загальному розмірі 199 075 грн 45 коп, у тому числі: тіло кредиту - 130 073 грн 58 коп, відсотки - 69 001 грн 87 коп. Просила: - визнати недійсним кредитний договір № 2027067243 від 05.11.2019, який укладено між Акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] ; - застосувати наслідки недійсності кредитного договору № 2027067243 від 05.11.2019, укладеного між Акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] ; - визнати відсутнім право вимоги ТОВ ФК «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АВАЛІСТ» до [PERSON] кредитного договору № 2027067243 від 05.11.2019, укладеного між Акціонерним товариством «ОТП Банк» та Документ сформований в системі [PERSON] ; - зобов`язати АТ «ОТП Банк» зарахувати сплачені позивачем грошові кошти в рахунок повернення отриманих за кредитним договором коштів (тіла кредиту). 18.06.2024 судом постановлено ухвалу про залишення позовної заяви без руху. 04.07.2024 судом постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження в частині позовних вимог щодо визнання відсутнім права вимоги ТОВ «ФК «Аваліст» до [PERSON] на підставі кредитного договору №2027067243 від 05.11.2019, укладеного між Акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] та ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження у справі. 25.07.2024 представником ТОВ «ФК «Аваліст» подана до суду заява про продовження процесуального строку на подання відзиву, у зв`язку з тим, що відповідач не отримував копію позовної заяви, яку суд залишає без задоволення, оскільки позовна заява з додатками була направлена позивачем за допомогою модуля Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» до електронного кабінету ТОВ «ФК «Аваліст», що підтверджується відповідними доказами, наявними у матеріалах справи, а тому доводи відповідача є необґрунтованими. 25.07.2024 представником ТОВ «ФК «Аваліст» подана до суду заява про розгляд зазначеної справи за правилами загального позовного провадження, яку суд залишає без задоволення, оскільки вона подана з порушенням строку визначеного ч. 7 ст. 279 ЦПК України. Відповідачі своїм правом на подачу відзиву не скористалися. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 05.11.2019 [PERSON] підписала анкету-заяву на отримання кредиту у розмірі 135500 грн., строком на 60 місяців. Відповідно до умов вищезазначеної анкети-заяву на отримання кредиту підписанням цієї анкети-заяви на отримання кредиту позичальник підтверджує, що він ознайомлений з Тарифами банку. 05.11.2019 між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладений кредитний договір № 2027067243. Факт укладення цього договору та отримання кредитних коштів позивачка не заперечує. За умовами кредитного договору [PERSON] отримала кредит у загальному розмірі 138 752 грн, у тому числі: 135 500 грн - на споживчі цілі, 3252 грн - на придбання послуг зі страхування. Фіксована процентна ставка за користування кредитом - 36 відсотків річних. Дата остаточного повернення кредиту - 05.11.2024. (п. 1.1., п. 2 договору № 2027067243 від 05.11.2019). Відповідно до п. 5 кредитного договору № 2027067243 від 05.11.2019 підписанням кредитного договору позичальник заявляє, гарантує та підтверджує, що банк надав позичальнику в письмовій формі та в повному об`ємі інформацію передбачену законодавством, що захищає права споживачів; позичальника перед укладанням кредитного договору ознайомлено з інформацією визначеною Паспортом споживчого кредиту, необхідною для отримання кредиту із порівняним різних пропозицій банку з метою прийняття обґрунтованого рішення щодо укладання кредитного договору; позичальник отримав кредит на сприятливих для нього умовах; банк надав позичальнику підписаний зі сторони банку оригінальний примірник кредитного договору за всіма невід`ємними частинами та всіма додатками до кредитного договору (зокрема, але не виключно Графік Платежів з розрахунком загальної вартості кредиту); з Правилами кредитування, зокрема, положеннями щодо відповідальності позичальника та Тарифами банку, які є невід`ємною частиною Кредитного договору та які розміщені на офіційному сайті банку у розділі «Кредитування», ознайомлений і згоден, а також зобов`язується їх належно та неухильно виконувати; примірники Правил кредитування та Тарифів банку отримав; послуги банку пов`язані із видачею кредиту отримав у повному обсязі. Зауваження щодо якості та обсягу Послуг, у тому числі послуг, наданих банком та оплати комісійної винагороди за видачу клієнту відсутні. Відповідно до Правил кредитування в редакції, що діяла станом на 30.01.2019 розмір та валюта кредиту визначена сторонами у кредитному договорі. Позичальник отримує кредит на цілі, які визначені п.1.1. кредитного договору. Застереження: Шляхом укладення кредитного договору, позичальник заявляє та підтверджує, що виключно за власним бажанням отримав кредит на цілі, які визначаються сторонами у кредитному договорі. Право позичальника на отримання кредиту виникає з моменту виконання наступних умов: підписання сторонами паспорта споживчого кредиту, надання банку анкети-заяви за формою, затвердженою банком, укладання позичальником з банком кредитного договору та набрання його чинності. За користування кредитом позичальник зобов`язаний сплатити банку на рахунок погашення боргових зобов`язань, реквізити якого визначені у Додатку № 1 до Кредитного договору, щомісячно відповідний Платіж до та/або в Дату платежу в порядку визначеного Графіком платежів та на умовах, визначених кредитним договором. Проценти нараховуються щодня та сплачуються щомісячно у день сплати процентів, але не пізніше дати платежу, визначеної у Графіку Платежів, на фактичну суму непогашених кредитних коштів і за фактичний час користування такими коштами, включаючи день видачі та виключаючи день повернення, та сплачуються позичальником відповідно до умов п.2.1.6. (п. 2.1.2.1., п. 2.1.3.1, п. 2.1.4.1, п. 2.1.5. договору № 2027067243 від 05.11.2019). 11.11.2020 [PERSON] звернулася до АТ «ОТП БАНК» з заявою про встановлення пільгового режиму за кредитом, звільнивши повністю або частково від сплати тіла кредиту на час карантину з відповідним подовженням кредиту. 24.11.2020 [PERSON] звернулася до АТ «ОТП БАНК» з заявою про нарахування відсотків на залишок кредитних коштів. 17.12.2021 між АТ «ОТП БАНК» та ТОВ «ФК «Аваліст» був укладений договір факторингу №17/12/21, відповідно до якого АТ «ОТП БАНК» відступило ТОВ «ФК «Аваліст» за плату належні йому права грошової вимоги, а ТОВ «ФК «Аваліст» прийняв права вимоги до боржників, вказаних у Портфелі заборгованості. Відповідно до Акту приймання передачі реєстру Боржників № 1 по Договору факторингу №17/12/21 від 17.12.2021 клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників у розмірі 5865. Згідно з витягом з реєстру боржників до договору факторингу №17/12/21 від 17.12.2021 ТОВ «ФК «Аваліст» набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №2027067243, заборгованість за основною сумою кредиту 130073,58 грн. та заборгованість по відсотках 69001,87 грн. Згідно з п. 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» та Положення Національного банку України «Про кредитування», наданий кредит є споживчим кредитом в розумінні п.1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Частиною першою статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За положеннями статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно із частиною першою, третьою, п`ятою статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (частини друга - шоста статті 203 ЦК України). За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків за шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Частиною другою статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Даними про сукупну вартість кредиту є інформація про процентну ставку, вартість сукупних послуг та інших фінансових зобов`язань позивача, варіанти погашення кредиту, кількість платежів, їх періодичність та обсяги. Нормами цивільного законодавства передбачено, як визнання правочину недійсним в цілому, так і визнання недійсним окремих його положень, а також передбачено можливість визнання правочину недійсним в цілому, якщо недійсність окремих його положень тягне за собою недійсність інших його частин і недійсність правочину в цілому. У разі встановлення, що позичальнику не була надана повна та достовірна інформація про умови кредитування і сукупну вартість кредиту та визнання недійсними окремих умов про встановлення несправедливих платежів та комісій: за дії, які банк вчиняє на власну користь; які не є послугою в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», при відсутності достатніх даних для визнання решти умов і договору в цілому несправедливими, відсутності достатніх даних щодо нечесної підприємницької практики чи введення позивача в оману, відсутні правові підстави для визнання кредитного договору недійсним у цілому, не встановивши обставин, які можна кваліфікувати як несправедливі умови і які можуть мати наслідком недійсність договору загалом. У разі встановлення, що позичальник здійснював платежі на виконання умов договору, які визнанні недійсними, він має право на проведення відповідного перерахунку, або повернення зайво сплачених коштів. Такий правовий висновок узгоджується з висновком Верховного Суду у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 61-1536св17. Обравши способом захисту своїх прав визнання кредитного договору недійсним з підстав, передбачених статтею 230 ЦК України та статтями 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач з урахуванням принципу змагальності сторін зобов`язаний був довести наявність правових та фактичних підстав для задоволення вимог, натомість належних і допустимих доказів на спростування презумпції правомірності правочину не надав. Укладений між сторонами кредитний договір не вчинений під впливом обману, не є несправедливим, не суперечить принципу добросовісності, не має істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища позивача, як споживача кредитних послуг. Обравши самостійно на власний розсуд кредитора, позивач перед укладанням кредитного договору отримав в повному обсязі передбачену законодавством інформацію щодо умов кредитування, та підписавши його, засвідчив надання йому банком повну, достовірну та вичерпну інформацію щодо умов отримання, користування та повернення кредиту. Доказів протилежного стороною позивача не надано. Доводи позивача про те, що кредитний договір було укладено із порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів», так як перед його укладенням та під час укладення, всупереч частині 2 статті 11 вказаного закону, позичальнику не було надано інформації про умови кредитування, суд вважає безпідставними, оскільки, спірний кредитний договір підписаний сторонами (позивач визнав ту обставину, що ним був підписаний кредитний договір), які досягли згоди з усіх істотних умов договору, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Крім того, суд приймає до уваги те, що позивач на момент укладення договору в 2019 році не заявляла заперечень чи додаткових вимог щодо умов спірного договору, а з позовом про визнання його недійсним звернулася до суду лише в червні 2024 року. Як вбачається зі змісту оспорюваного договору, в ньому не містяться жодні положення, які Закон України «Про захист прав споживачів» визначав би як несправедливі та такі, які спричиняють істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. У відповідності до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як передбачено вимогами ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Підписуючи оскаржуваний кредитний договір, позивач погодилася з усіма умовами щодо отримання кредиту, повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, встановлені договором. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те що обставини, на які посилається позивач, як на підставу позовних вимог, зокрема, щодо порушення відповідачем вимог Закону України «Про захист прав споживачів», не знайшли свого об`єктивного підтвердження в ході розгляду справи, а тому суд вважає позов необґрунтованим, безпідставним та недоведеним, у зв`язку з чим в його задоволенні слід відмовити. Інші наведені позивачем доводи в обґрунтування своїх позовних вимог не спростовують наведених висновків суду. При цьому суд враховує приписи ст. 188 ЦПК України, якою встановлено, що в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги). Суд відзначає, що вимога визнати недійсним кредитний договір № 2027067243 від 05.11.2019, який укладено між Акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] є основною вимогою, від задоволення якої залежить задоволення похідних вимог про застосування наслідків недійсності правочину та зобов`язання відповідача зарахувати сплачені позивачем грошові кошти в рахунок повернення отриманих за кредитним договором коштів (тіла кредиту). Оскільки судом відмовлено у задоволенні первісної вимоги про визнання недійсними кредитного договору, то у задоволенні позовних вимог щодо застосування наслідків недійсності кредитного договору та зобов`язання АТ «ОТП БАНК» зарахувати сплачені позивачем грошові кошти в рахунок повернення отриманих за кредитним договором коштів (тіла кредиту), суд також відмовляє. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач при подачі позовної заяви звільнений від сплати судового збору, а в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, судовий збір слід віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed