Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просив стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за договором позики від 25.04.2012р. у сумі 69 000 доларів США. Позов мотивований тим, що 25.04.2012р. між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] , [PERSON] отримали у позивача позику в сумі 69 000 доларів США, що підтверджується нотаріально посвідченою розпискою про отримання коштів від 25.04.2012р. Строк повернення коштів було погоджено сторонами на першу вимогу. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. 27.04.2023р. позивач направив відповідачу [PERSON] вимогу про повернення коштів, яку останній отримав 02.05.2023р. та залишив без виконання. Так як, [PERSON] помер, то [PERSON] повинен повернути борг як солідарний боржник. Ухвалою суду від 28.07.2023р. відкрито загальне позовне провадження у справі (а.с.45). 29.08.2023р. відповідач [PERSON] надав до суду відзив, в якому зазначив, що не заперечує відносно позовних вимог у частині стягнення боргу в розмірі 69 000 доларів США. Вказав, що дійсно між ним, його братом [PERSON] та позивачем 25.04.2012р. було укладено договір позики на суму 69 000 доларів США. Відповідно до умов даного договору кошти повинні були повернуті позивачу на першу його вимогу. Проте, дану вимогу позивача він не отримував (а.с.59-60). Ухвалою суду від 11.09.2023р. витребувано з Кропивницького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) повний витяг актового запису про смерть [PERSON] , [INFO] , який проживав по [ADDRESS] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , паспорт [NUMBER] , виданий 20.12.2000р. Новгородківським РВ УМВС України в Кіровоградській області. Цією ж ухвалою суду продовжено строк проведення підготовчого провадження у даній справі на тридцять днів (а.с.62-63). Витребуваний повний витяг актового запису про смерть надано до суду 24.10.2023р. (а.с.75, 76-77). Ухвалою суду від 13.11.2023р. підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.94-95). 05.06.2024р. представник відповідача [PERSON] [PERSON] подала до суду письмові пояснення на позовну заяву, в яких просить відмовити у позовних вимогах в повному обсязі. Письмові пояснення мотивовані тим, що вимога позивача до відповідача [PERSON] про повернення коштів була направлена за адресою [ADDRESS] . Проте, відповідач [PERSON] дану вимогу не отримував, так як зареєстрований та проживає за іншою адресою. Твердження позивача, що відповідач [PERSON] не відповідає на телефонні дзвінки є недійсним. Відповідач [PERSON] та його брат [PERSON] отримали від позивача кошти в сумі 69\~000 доларів США співмірно на двох, а тому відповідач [PERSON] не заперечує, що взяв у позивача 34500 доларів США, тобто половину від вказаної суми. Доводи позивача про те, що відповідач [PERSON] повинен повернути борг як солідарний боржник є необґрунтованими. (а.с.158-161). Ухвалою суду від 06.06.2024р. вирішено повернутися до стадії підготовчого засідання. Цією ж ухвалою витребувано докази у Новгородківської державної нотаріальної контори Кіровоградської області, а саме - інформацію, чи заводилася спадкова справа після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] (а.с.170-172). 18.06.2024р. до суду надано копію витребуваної спадкової справи до майна померлого [PERSON] (а.с.171-187). Ухвалою суду від 20.06.2024р. залучено до участі в даній справі співвідповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Так як, [PERSON] зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , а [PERSON] та [PERSON] постійно проживали разом з [PERSON] на момент його смерті, а тому згідно вимог ч.3 ст.1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину (а.с.197-199). Ухвалою суду від 22.07.2024р. закрито провадження у справі в частині заявлених позовних вимог до [PERSON] у зв`язку з тим, що справа в цій частині не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства. Цією ж ухвалою підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 15.08.2024р. (а.с.213-216). Ухвалою суду від 19.09.2024р. повернуто позивачу позовну заяву (уточнену) від 06.08.2024р. Позивач та його представник [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомленні належним чином. До суду надали клопотання, в якому представник позивача [PERSON] наполягає на позовних вимогах у повному обсязі та просить суд розглянути справу без участі сторін. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце його проведення повідомлена належним чином. Заяв, клопотань до суду не подавала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце його проведення повідомлена належним чином. Заяв, клопотань до суду не подавала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце його проведення повідомлений належним чином, до суду подав заяву, в якій просив відкласти розгляд справи. Однак, оскільки в судове засідання з`явився представник відповідача [PERSON] адвокат Лісовська О.А., то, з урахуванням змісту ч.3 ст.223 ЦПК України, суд проводив розгляд справи за відсутності відповідача [PERSON] , оскільки не визнавав його явку обов`язковою. Представник відповідача [PERSON] адвокат Лісовська О.А. в судовому засіданні просила відмовити в позові з урахуванням доводів, які викладенні у її письмових поясненнях (а.с.158-161).\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Суд, заслухавши пояснення представника відповідача [PERSON] , дослідивши матеріали справи, з`ясував наступне. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до\~статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 99 Конституції України\~встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до\~ст.192 ЦК України\~іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 524 ЦК України\~визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України\~встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до\~ч.1\~ст.1049\~ЦК України\~позичальник зобов`язаний\~повернути позикодавцеві\~позику (грошові\~кошти у\~такій самій\~сумі або\~речі,\~визначені родовими\~ознаками,\~у такій\~самій кількості,\~такого самого\~роду та\~такої самої\~якості,\~що були\~передані йому\~позикодавцем)\~у строк\~та в\~порядку,\~що встановлені\~договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. З розписки від 25.04.2012р., яка посвідчена державним нотаріусом Новгородківської державної нотаріальної контори Голобородьком О.В. і яка зареєстрована в реєстрі за №329, слідує, що [PERSON] , [INFO] , житель [ADDRESS] , та [PERSON] , [INFO] , житель [ADDRESS] , позичили у [PERSON] кошти в сумі 69000 доларів США і зобов`язуються їх повернути на першу його вимогу (а.с.51). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019р. (справа №373/2054/16-ц провадження №14-446цс18) зазначено, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому,\~як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №00041877447 від 17.10.2023р. (а.с.76-77). Згідно з\~ст.1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до\~ст.1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. 14.12.2018р. [PERSON] , яка є донькою [PERSON] (а.с.186, 187), звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] (а.с.175). 14.12.2018р. зареєстрована спадкова справа №185/2018 щодо майна померлого [PERSON] (а.с.179). На момент смерті [PERSON] , який помер [INFO] , разом з ним за адресою [ADDRESS] проживали та були зареєстровані дружина [PERSON] та мати [PERSON] , що відповідно до копії довідки Новгородківської селищної ради №7237 від 14.12.2018р. (а.с.181). Відповідно до\~ч.ч.1-3\~ст.1268\~ЦК України\~спадкоємець за\~заповітом чи\~за законом\~має право\~прийняти спадщину\~або не\~прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1281 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1281 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України. Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц, провадження № 61-25487св18, від 29 січня 2020 року у справі № 496/4363/15-ц, провадження № 61-44960св18, від 19 лютого 2020 року у справі № 607/98/17, провадження № 61-27515св18, від 15 липня 2020 року у справі № 645/1566/16-ц, провадження № 61-37696св18. Відповідно до ст.1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Згідно з ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Позивач про наявність спадкоємців [PERSON] дізнався після витребування судом спадкової справи щодо майна померлого, яка надійшла до суду 18.06.2024р. (а.с.173). Тому, 20.06.2024р. у межах строку, передбаченого ч.2 ст.1281 ЦК України, представник позивача [PERSON] звернувся до суду з клопотанням про залучення в справі співвідповідачів [PERSON] ,\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~(а.с.193-194).Ухвалою суду від 20.06.2024р. залучено до участі в даній справі співвідповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Так, [PERSON] зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , а [PERSON] та [PERSON] постійно проживали разом з [PERSON] на момент його смерті, а тому згідно вимог ч.3 ст.1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину (а.с.197-199). 22.07.2024р. представник відповідача [PERSON] [PERSON] надала до суду копію свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 29.10.2020р., з якого слідує, що [PERSON] померла [INFO] (а.с. 207 зворот). Тому, ухвалою суду від 22.07.2024р. закрито провадження у справі в частині заявлених позовних вимог до [PERSON] у зв`язку з тим, що справа в цій частині не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства (а.с.213-216). З матеріалів спадкової справи №185/2018 щодо майна померлого [PERSON] слідує, що свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с.174-187). Проте, суд відзначає, що отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст.1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора. Якщо спадкоємець прийняв спадщину у складі якої є нерухоме майно, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого ст.1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 607/98/17, провадження № 61-27515св18, від 15 липня 2020 року у справі № 645/1566/16-ц, провадження № 61-37696св18. Доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора. Такий висновок зробив Верховний Суд у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №607/98/17. 27.04.2023р. позивач направив відповідачу [PERSON] на адресу, яка вказана у розписці від 25.04.2012р., а саме - [ADDRESS] , вимогу про розірвання договору позики від 25.04.2012р., укладеного між позивачем і [PERSON] , [PERSON] , та повернення коштів (а.с.13, 14, 15), яку він отримав 02.05.2023р. (а.с.16-17) та залишив її без виконання. У ст. 540 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов`язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Системний аналіз статей 540 та 541 ЦК дозволяє зробити висновок, що при існуванні множинності осіб у зобов`язанні виникає часткове зобов`язання. Тому, кредитор у частковому зобов`язанні має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати свій обов`язок у рівній частці. Натомість солідарне зобов`язання виникає у випадках, встановлених договором або законом, зокрема, у разі неподільності предмета зобов`язання. Таким чином, оскільки на підставі договору позики від 25.04.2012р. виникло зобов`язання із множинністю осіб, то таке зобов`язання є частковим і кожний із боржників повинен виконати обов`язок у рівній частці, що підтверджується висновком щодо застосування норм права, що наведено у постанові Верховного Суду від 17.04.2019р. у справі №519/654/17 провадження №61-47740св18. Тому, доводи позивача про солідарне стягнення боргу є безпідставними, так як у даному випадку кожний із боржників повинен виконати обов`язок за договором у рівній частці. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження №14-446цс18) зроблено висновок, що у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачено законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої\~статті 1046 ЦК України, а також частини першої\~статті 1049 ЦК України\~належним виконанням зобов`язання з боку позичальника\~є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Аналізуючи вищезазначені норми права та оцінивши докази по справі в їх сукупності, а також враховуючи те, що на підставі договору позики від 25.04.2012р. виникло зобов`язання із множинністю осіб, тобто таке зобов`язання є частковим і кожний із боржників повинен виконати обов`язок у рівній частці, то суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Так, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню борг у розмірі 34500 доларів США, що є половиною від боргу в сумі 69\~000 доларів США, який на підставі договору від 25.04.2012р. був отриманий ним та [PERSON] у позику в позивача. З відповідачів [PERSON] та [PERSON] в межах вартості отриманого спадкового майна після смерті [PERSON] , підлягає стягненню на користь позивача заборгованість за договором позики від 25.04.2012р. у сумі 11500 доларів США з кожного, тобто по 1/3 частині від боргу у розмірі 34500 доларів США, отриманого [PERSON] у позивача відповідно до вказаного договору. При вирішенні питання розподілу судових витрат суд керується наступним. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір\~\~ покладається на\~сторони\~пропорційно\~розміру задоволених\~позовних\~вимог. Так, позивачем за подання даної позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 13420\~грн. (а.с.1). Крім того, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 536,80 грн. за подання заяви про забезпечення позову (а.с.38), яка задоволена частково ухвалою суду від 19.07.2023р. (а.с.39-41). Таким чином, загальний розмір сплаченого позивачем судового збору становить 13956,80 грн. Тому, пропорційно розміру задоволених\~ позовних \~вимог з відповідача [PERSON] необхідно стягнути на користь позивача судові витрати\~ по сплаті\~ судового збору\~ в сумі\~6978,40\~грн., а з відповідачів [PERSON] , [PERSON] \~в сумі\~3489,20\~\~грн. з кожного. Крім того, позивач у позовній заяві просить суд стягнути на його користь витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10 000 грн. Відповідно до п.9 ч.1 ст.1 Закону України ''Про адвокатуру та адвокатську діяльність'' представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Згідно з\~\~п.1\~\~ч.3\~\~ст.133\~\~ЦПК\~України\~\~\~до \~витрат,\~\~пов`язаних\~з\~ \~розглядом\~справи,\~\~належать\~витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч.2-4 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Позивач на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу надав до суду - договір про надання правничої допомоги від 11.07.2023р., який укладено між адвокатом Солод Р.Г. та [PERSON] (а.с.18-19), копію ордеру про надання правничої (правової) допомоги від 12.07.2023р. (а.с.20), акт квитанцію про оплату послуг адвоката за договором від 11.07.2023р., відповідно до якого позивач сплатив 10\~000 грн. за надання правничої допомоги (а.с.21). В письмових поясненнях від 03.06.2024р. представник відповідача [PERSON] [PERSON] вказала, що витрати на послуги адвоката позивача занадто завищенні та не співпадають співмірності виконаних робіт. Також документально не підтверджено та не надано акту прийому-передачі виконаних робіт і платіжне доручення на підтвердження фактично понесених витрат позивачем (а.с.158-161). Суд відзначає, що з акту-квитанції про оплату послуг адвоката за договором від 11.07.2023р. слідує, що позивач сплатив адвокату Солоду Р.Г. 10\~000 грн. за надання правничої допомоги. У цьому ж акті зазначено, що консультація та правовий аналіз документів з стягнення боргу за договором позики становить 500 грн., складання позовної заяви та подання її до Новгородківського районного суду становить 5000 грн., складання заяви про забезпечення позову становить 3000 грн., складання процесуальних документів становить 1500 грн. (а.с.21). Таким чином, суд вважає, що представник позивача [PERSON] у вказаному акті детально описав виконану роботу та її вартість, а тому доводи представника відповідача [PERSON] про те, що представником позивача документально не підтверджено виконану роботу, є безпідставними. Вказана сума понесеної позивачем правничої допомоги підтверджена належними доказами, розмір даних витрат є співмірним із часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом виконаної адвокатом роботи, а також значенням справи для учасників. Судом враховується, що відповідно до вимог ч.5 ст.137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Проте, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, суд не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (висновки Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі № 922/445/19, Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц). Суд відзначає, що відповідачі не заявляли про необхідність зменшення розміру відшкодування судових витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу. Тому, пропорційно розміру задоволених\~ позовних \~вимог з відповідача [PERSON] необхідно стягнути на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5000 грн., а з відповідачів [PERSON] , [PERSON] в сумі\~2500\~грн. з кожного.

Outcome: partial