Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-11 00:00:00

30.01.2024 позивач звернулась до Вишгородського районного суду Київської області з позовом, в якому просить позбавити відповідачів батьківських прав відносно доньки - [PERSON] , [INFO] , встановити над нею опіку та призначити її опікуном над дитиною. Визначити місце проживання [PERSON] за адресою - [ADDRESS] . Також просить стягнути з відповідачів аліменти на [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позову посилається на те, що її онука - [PERSON] народилась [INFO] у шлюбі її доньки - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] у с. Волоща Дрогобицького району Львівської області, де і проживала до 2017 року. В подальшому, з 2017 року і дотепер, [PERSON] проживає однією родиною з нею у будинку [ADDRESS] , при цьому відповідачі і наділі залишились проживати у с. Волоща, де мають на утриманні трьох інших малолітніх дітей. Починаючи з 2017 року, відповідачі не виховували [PERSON] , не піклувалися про її здоров`я, фізичний, моральний та духовний розвиток, не забезпечили здобуття [PERSON] повної загальної середньої освіти, не брали участі у її утриманні, тобто, ухилилися та продовжують ухилятися від виконання своїх обов`язків щодо виховання [PERSON] та забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти, її утриманн, а тому змушена звернутись до суду з даним позовом. 08.02.2024 ухвалою Вишгородського районного суду Київської області зазначену справу передано за підсудністю до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області. 18.04.2024 зазначена справа надійшла до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області і згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.04.2024 передана для розгляду судді Хомику А.П. 19.04.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Підготовче судове засідання призначено на 23.05.2024. Ухвалою від 23.05.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 12.06.2024. У судове засідання учасники справи не з`явились. Позивач у поданій письмовій заяві просить здійснювати розгляд справи у її відсутності. Позов підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у заяві, посвідченій 08.06.2023 приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Мошкіною К.С., відмовляється від батьківських прав щодо своєї малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Правові наслідки відмови їй роз`яснені. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлений за встановленою адресою місця реєстрації, однак поштовий конверт був повернений до суду з відміткою «адресат відсутній", "адресат не проживає". Задля дотримання принципу диспозитивності цивільного процесу та реалізації сторонами своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, зокрема права відповідачів бути повідомленими та присутніми при розгляді справи, відповідачів було повідомлено про дату, час, місце та порядок розгляду даної справи на офіційному вебсайті Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області. Відтак, суд доходить висновку про належне вжиття всіх заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд даної справи, будь яких повідомлень про зміну адреси відповідач суду не подавала, а відтак, суд, у відповідності до вимог п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважає відповідача належним чином повідомленим про дату, час, місце та порядок судового розгляду зазначеної справи. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив. Зі згоди позивача, суд ухвалює проводити заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, з огляду на таке. Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Поняття «суд, встановлений законом», стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Сокуренко і Стригун проти України» («Sokurenko and Strygun v. Ukraine») від 20 липня 2006 року, заяви № 29458/04 та № 29465/04, § 24). Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини перша, друга та п`ята статті 263 ЦПК України). Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. … Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35). Разом з тим, Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23). Вимогами ст. ст. 13, 81 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження [INFO] [PERSON] , серії [NUMBER] , виданого 18.06.2015 Виконавчим комітетом Волощанської сільської ради Дрогобицького району Львівської області, її батьками є [PERSON] та [PERSON] , а.с.4. [PERSON] навчається з 2022 року у Комунальному закладі "Гаврилівський заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів " № 8 Бучанської міської ради Київської області, що підтверджується свідоцтвом досягнень учениці 1-Б класу за 2022-2023 навчальний рік, а.с. 7; Відповідно до довідки без дати і номера, виданої лікарем [PERSON] , [PERSON] перебуває з 01 вересня 2022 року під динамічним спостереженням у КНП "БУПНСД" Бучанської міської ради Гаврилівської АЗПCM, де медичні консультації відвідувала виключно у супроводі [PERSON] , а.с. 8; Відповідно до висновку від 28.07.2023 №512 Виконавчого комітету Бучанської міської ради, орган опіки вважає за доцільне позбавити відповідачів батьківських прав щодо доньки - [PERSON] , а.с.10-11. Відповідач [PERSON] у заяві, посвідченій 08.06.2023 приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Мошкіною К.С., відмовляється від батьківських прав щодо своєї малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Правові наслідки відмови їй роз`яснені, а.с. 9. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Статтею 164 ЦК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, серед іншого, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року роз`яснено судам, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач [PERSON] та [PERSON] , будучи батьками малолітньої доньки [PERSON] , свідомо ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків щодо доньки з 2017 року. Ухилення їх від виконання батьківських обов`язків полягає у свідомому самоусуненні від виховання дитини, піклування про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створення належних умови для розвитку її природних здібностей та готування її до самостійного життя та праці, що в свою чергу вказує на наявність законних підстав для позбавлення відповідачів батьківських прав. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її харчування, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначенні фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. На думку суду, надано достатньо доказів, які свідчать про ухилення відповідачів від виконання своїх обов`язків щодо виховання малолітньої дитини, байдуже ставлення. За таких встановлених обставин, винної поведінки відповідачів, які за власною ініціативою самоусунулись від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до доньки [PERSON] , без поважних причин залишивши її без батьківської уваги та турботи, при цьому має місце відсутність перешкод у спілкуванні з дитиною та є очевидним, що поведінка відповідачів відносно їх дитини є свідомим нехтуванням ними своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідачів батьківських прав. Слід зазначити, що ст. 166 СК України передбачає правові наслідки позбавлення батьківських прав, зокрема, особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Це означає, що батьки, позбавленні батьківських прав, втрачають усі права, основані на факті спорідненості з дитиною. Маються на увазі ті права, що належать батькам і здійснюються ними до досягнення дитиною повноліття. Тобто, батьки втрачають перш за все право на виховання дітей з усіма пов`язаними з цим правомочностями, вони не можуть вирішувати питання виховання дитини вдома, а також передати її на виховання іншим особам, дитячим закладам, визначати місце проживання дитини, відібрання дитини від інших осіб, які незаконно її утримують, давати згоду на всиновлення, бути опікуном, піклувальником, не можуть бути усиновителями. Той з батьків, якого позбавлено батьківських прав, втрачає право обирати місце проживання дитини, дозволяти або забороняти виїжджати до іншої країни. За таких обставин суд вважає, що одночасно з позбавленням батьківських прав слід вирішити питання визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , і вважає за доцільне тимчасово визначити таке разом з бабусею [PERSON] , по місцю її проживання. Що стосується вимоги позивачки про призначення її опікуном малолітньої [PERSON] , то суду не надано жодних доказів про те, що [PERSON] може бути опікуном малолітньої дитини, даних про стан її здоров`я, матеріальний стан. У матеріалах справи також відсутній висновок органу опіки та піклування про доцільність призначення [PERSON] опікуном над малолітньою [PERSON] . Щодо вимоги позивача про стягнення аліментів, то суд зазначає таке. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України). Частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вирішуючи питання щодо визначення розміру аліментів для дитини, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище позивача, яка проживає разом з дитиною, займається її вихованням, і відповідачів (є особами працездатного віку) - платників аліментів, прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, а також з врахуванням рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, вимог розумності та справедливості визначає їх в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. На думку суду вказаний розмір аліментів забезпечить дитині належний та достатній рівень матеріального утримання, який відповідає встановленому законодавством розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За замістом ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідачів в дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1211,20 грн. за вимогу про позбавлення батьківських прав, та 1211,20 грн. - за вимогу про стягнення аліментів.

Outcome: dismissed