Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-08 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. На примусовому виконанні в Інгулецькому ВДВС у м. Кривому Розі Криворізького районного управління Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження №59566347 про стягнення аліментів на користь [PERSON] з [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , згідно виконавчого листа №2-1029/11, виданого Інгулецьким районним судом м. Кривого Рогу в розмірі 1/4 частини. Відповідно до довідки-розрахунку заборгованість станом на 01.02.2024 становить 20850,51 грн., штраф 51049,26 грн. З 2018 року нарахування аліментів державним виконавцем здійснювалось з середньої місячної заробітної плати і [PERSON] здійснював сплату аліментів частково, а починаючи з 2020 року оплата аліментів припинилась і майже 2 роки боржник злісно ухилявся від спати аліментів на утримання сина. За розрахунком позивача з відповідача за несвоєчасну сплату аліментів підлягає стягненню неустойка в розмірі 171622,35 фрн. за період з 21.03.2018 по 21.08.2022 року. Станом на 21.08.2022 заборгованість становила 144943,98 грн., до здійснення часткових погашень, відповідно враховуючи загальну суму штрафів, застосованих до відповідача відповідно до ч.14 ст.71 Закону України "Про виконавче провадження" в розмірі 51049,26 грн, сума неустойки за несвоєчасну сплату аліментів становить 93894,98 грн., яку позивач і просить стягнути на свою користь. Стислий виклад заперечень відповідача. 23.04.2024 відповідач скористався правом надання відзиву на позов, в якому зазначив, що в період, за який нараховується неустойка, у нього були фактично відсутні доходи, з яких він мав можливість сплачувати аліменти у встановленому розмірі, оскільки працював як фізична особа-підприємець, в період з 01.04.2015 до 13.08.2020 обліковувався на загальній системі оподаткування і подавав щорічні декларації, з яких вбачається, що у нього був відсутній дохід, що міг би бути врахований при примусовому стягненні заборгованості за аліментами. Не погоджується з правильністю нарахування йому заборгованості із застосуванням середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, оскільки перебував на обліку як ФОП на загальній системі оподаткування, не являючись при цьому безробітним. В період 2018-2019 за наявності фінансової можливості сплачував аліменти частково (брав кредити та просив грошові кошти в борг у матері). До початку 2022 року йому взагалі не було відомо, що по відношенню до нього відкрито виконавче провадження. Дізнався, коли виявилось, що у нього заарештовано банківські рахунки. Проте. з початком військової агресії він став до лав ЗСУ і тривалий час не міг приділити уваги вирішенню проблем з заборгованістю. Був мобілізований з 26.03.2022 і фактично проходив службу до лютого 2024 року. Крім того, державним виконавцем при направленні йому постанов та інших виконавчих документів, було невірно зазначено поштовий індекс (замість 50102 вказаний 50010), тому жодних постанов він не отримував. За наявності фінансових можливостей він, за допомогою матері, неодноразово впродовж 2022 року перераховував добровільно аліменти безпосередньо на картку відповідача. Надавши державному виконавцю відповідні докази добровільної сплати аліментів, було здійснено перерахунок заборгованості і станом на 31.08.2023 заборгованість з 189769,76 грн. зменшилась до 66620,98 грн. Зазначає, що ніколи не ухилявся і не мав наміру ухилення від сплати аліментів. Просить суд, при винесенні рішення, врахувати його скрутне матеріальне та фінансове становище (в нього наявна значна кредитна заборгованість перед АТ "КБ "ПРИВАТБАНК", що становить більше 140 тис.грн.; наявна заборгованість перед матір`ю, яка впродовж 2017-2021 його підтримувала та надавала необхідні кошти для забезпечення його сина; значні витрати на здоров`я батька, який проходить тривале лікування та реабілітацію у м. Умань і власне його здоров`я, що значно погіршилося під час військової служби). Вважає, що відсутні підстави вважати ого таким, що ухиляється від сплати аліментів, а отже відсутні підстави застосовувати до нього відповідальність, передбачену ст.196 СК України. Просить суд в позові відмовити повністю. Процесуальні дії у справі. 21.03.2024 позовна заява надійшла до суду. 22.03.2024 суддя з метою визначення підсудності скористався даними Єдиного державного демографічного реєстру. Встановлена реєстрація сторін. 26.03.2024 позовна заява прийнята до розгляду, провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 23.04.2024 відповідач скористався правом надання відзиву на позов. 04.06.2024 позивач скористалась правом надання відповіді на відзив. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Заяви, клопотання. В судове засідання позивач та її представник - адвокат Ковалик М.Ф. не з`явились. 20.06.2024 остання надала заяву про розгляд справи без участі позивача за матеріалами поданої позовної заяви з додатками та відповіді на відзив, на позовних вимогах наполягає, просить їх задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти позовних вимог, підтримали позицію, викладену у відзиві на позов, просили відмовити у задоволенні позову. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона є головою ОСББ будинку, де проживає [PERSON] . Знає його років з трьох. Характеризує його як хорошого батька, без поганих звичок, який має з сином гарні відносини і ніколи не ухилявся від своїх батьківських обов`язків. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що є матір`ю [PERSON] . До війни син намагався зробити невеликий бізнес і вона допомагала йому фінансово. Він і досі їй винен значну суму грошей - біля 6 тис.доларів. Після розлучення [PERSON] з [PERSON] їх син всі вихідні проводив з батьком. [PERSON] ніколи не ухилявся від виконання батьківських ообов`язків, одягав сина, щороку возив на море. Коли пішов в армію, то першу зарплату в сумі 30000 грн. перерахував Позивачу. Фактичні обставини, встановлені судом. Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 серпня 2011 року по справі №2-1029/09 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини - сина [PERSON] . [INFO] , в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітної плати (доходу). На підставі виконавчого листа №2-1029/09, виданого 30 серпня 2011 року, Інгулецьким відділом державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) відкрито виконавче провадження №59566347 (а.с.48-49). Згідно з довідкою-розрахунком Інгулецького ВДВС заборгованість відповідача зі сплати аліментів по ВП №59566347 станом на 31.08.2023 року становила 189769,76 грн. (а.с.53-54). За заявою відповідача від 18.09.2023, державним виконавцем було враховано добровільне виконання [PERSON] зобов`язання по сплаті аліментів та здійснено перерахунок суми заборгованості (а.с.51). Визначено, що борг по аліментах станом на 31.08.2023 складає 66620,98 грн. (а.с.56-57). Згідно з довідкою-розрахунком Інгулецького ВДВС заборгованість відповідача зі сплати аліментів по ВП №59566347 станом на 01.02.2024 року становить 20850,51 грн. Штраф по аліментах складає 51049,26 грн. (а.с.6). Позивачем здійснено розрахунок неустойки за прострочення сплати аліментів на утримання дитини за період з 21.03.2018 по 21.08.2022 в розмірі 93894,98 грн. Згідно з наданими суду довідками-розрахунками, [PERSON] в період часу з 21 березня 2018 року по жовтень 2019 року періодично здійснював сплату аліментів, в період часу з листопада 2019 по травень 2022 року - повністю припинив їх сплату, поновивши оплату з червня 2022 року. Зміст спірних правовідносин. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які витікають із\~ст. 196 СК України. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно з вимогами \~ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до ч. 1\~ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. \~ \~ \~ \~Передбачена статтею 196\~СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді стягнення неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. Тобто, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. Неустойка стягується з особи, яка винна у простроченні сплати аліментів. Норма\~статті 196 СК України\~ не встановлює будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Зазначена правова позиція знайшла відображення в Постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц. Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, Постанова містить правовий висновок, що зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення пені на підставі ч. 1\~ст. 196 СК України\~суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням встановленого - обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Далі потрібно підсумувати розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначити загальну суму пені за весь період заборгованості шляхом додавання показників за кожен місяць. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього зобов`язання буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною, залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Відповідно до висновків Великої Палати ВС, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за такою формулою: p = (A1 х 1% х Q1) + (A2 х 1% х Q2) + ……. (An х 1% х Qn), де: p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів (обраховується позивачем на момент пред`явлення позову); A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед пред`явленням позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Висновок суду. На підставі ст. ст.\~12,\~13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках,\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Обґрунтовуючи рішення, суд керується правовими висновками, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», і зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Предметом доказування у справі про стягнення неустойки за порушення аліментного зобов`язання зокрема, являються обставини, які свідчать про наявність заборгованості, наявність його вини в її утворенні та обставин, які впливають на визначення остаточного розміру стягнення. Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбаченаст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Виходячи з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання, відсутність вини в простроченні сплати аліментів повинен довести платник аліментів. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, судом встановлено, що позивачем надано докази наявності у відповідача заборгованості по аліментам та підстав стягнення пені за її несплату з вини відповідача. Відповідач скористався своїм правом на подання відзиву на позов. Проте, викладені відповідачем обставини, суд не приймає до уваги, оскільки вони не звільняють його від обов`язку сплати аліментів, а тому суд вважає, що підстав для відмови в позові відсутні. Проте, враховуючи, що в період з червня 2022 року по 01 лютого 2024 року відповідачем в значному розмірі здійснена сплата заборгованості по аліментах - зі 189769,76 грн. сума заборгованості зменшилась до 20850,51 грн., суд вважає за можливе застосувати положення ч.2 ст.196 СК України, згідно з якою розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача неустойки за прострочення сплати аліментів в розмірі 100 відсотків заборгованості, яка існувала на момент звернення позивача з позовом до суду, тобто в розмірі 20850,51 грн. Отже, оцінив кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, за сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Щодо розподілу судових витрат. \~ \~ \~ \~Оскільки позивач при подачі позову до суду звільнена від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial