Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-09 00:00:00

І. Стислий виклад позиції заявника. 1. 09 вересня 2024 року заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України. 2. Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що заявник, [PERSON] , народився [INFO] в м. Ланівці Тернопільської області. Батьками заявника є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 19 грудня 1984 року відділом ЗАГС Лановецького райвиконкому Тернопільської області. Вказує, що його батько з 2010 року був зареєстрований та періодично проживав за адресою: [ADDRESS] . [INFO] помер батько заявника - [PERSON] . Вказаний факт підтверджується довідкою про причини смерті №2875 від 09.08.2024 р. та свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого повторно 16 серпня 2024 року Приморським відділом РАЦС Маріупольського міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки, про що зроблено актовий запис №287. Документ, що підтверджує факт смерті батька заявника виданий незаконним органом реєстрації, який знаходиться на території непідконтрольній державній владі України. Разом з тим, заявник не може отримати свідоцтво про смерть батька [PERSON] , який помер [INFO] , згідно чинного законодавства України, оскільки факт смерті мав місце на території, яка є непідконтрольною державній владі України, на якій неможливо отримати медичний документ встановленого зразка, який може бути прийнятий відділом РАЦС для здійснення реєстрації смерті. Зазначає, що встановлення факту смерті батька має для нього юридичне значення, оскільки необхідне для реєстрації його смерті в органах державної реєстрації актів цивільного стану відповідно до законодавства України та подальшого оформлення спадкових прав. За вказаних обставин заявник змушений встановлювати факт смерті батька в судовому порядку. На підставі викладеного, просив заявлені вимоги задовольнити. В судове засідання заявник [PERSON] не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Заявлені вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. Представник заінтересованої особи Шумського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Кременецькому районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явився, представив суду заяву про розгляд справи без участі представника відділу. ІІ. Процесуальні дії у справі. 3. Ухвалою Шумського районного суду Тернопільської області від 09 вересня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та призначено судове засідання на 10 вересня 2024 року. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. 4. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 19 грудня 1984 року відділом ЗАГС Лановецького райвиконкому Тернопільської області вбачається, що заявник [PERSON] народився [INFO] в селищі Ланівці Лановецького району Тернопільської області та в графі батьки вказано - [PERSON] та [PERSON] , а/з № 154. 5. Судом встановлено, що [INFO] в м. Маріуполь Жовтневого району помер батько заявника - [PERSON] , що підтверджується копією довідки про причини смерті №2875 від 09.08.2024 р. та копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого повторно 16 серпня 2024 року Приморським відділом РАЦС Маріупольського міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки, актовий запис №287. Вищезгадані документи видані на непідконтрольній Україні території, а саме, органом, який створений та діє у порядку не передбаченому законом, є недійсними і не створюють правових наслідків. ІV. Оцінка Суду. 6. В силу п. 5 ч. 2 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. 7. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 1 ст. 293 ЦПК України). 8. Згідно п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. 9. Відповідно до положень ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. 10. Місто Маріуполь Донецької області, згідно із чинним Переліком територій України від 22.12.2022 року №309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» станом на момент подання цієї заяви до суду, належить до територій, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. 11. Місто Маріуполь Донецької області визнано тимчасово окупованою територією, на якій поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина відповідно до ст. ст. 3, 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». 12. Даючи оцінку допустимості у даній цивільній справі таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується вимогами міжнародно-правових актів і принципів, адже відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України, а також положеннями частини другої статті 19 Конституції України, якою визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 13. За ч.ч. 3, 4 ст. 49 Цивільного кодексу України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. 14. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті в певний час або про оголошення її померлою. 15. Пунктом 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2, передбачено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті, є, зокрема, лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545, а також рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення особи померлою. 16. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Правовий статус тимчасово окупованої території, а також правовий режим на тимчасово окупованій території визначаються цим Законом, іншими законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, принципами та нормами міжнародного права. Тимчасова окупація Російською Федерацією територій України, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, незалежно від її тривалості, є незаконною і не створює для Російської Федерації жодних територіальних прав. 17. Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. 18. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. 19. Зі змісту ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території», вбачається, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Тобто Україна не визнає такі акти, але як виключення враховує документи, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території для державної реєстрації акту цивільного стану і таке врахування не є визнанням окупаційної влади. Такий підхід відповідає практиці ЄСПЛ, Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії від 21 червня 1971 року, а також судовій практиці України. 20. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті, зокрема щодо реєстрації смерті, з метою захисту прав і свобод громадян України на тимчасово окупованих територіях, ніяким чином не легітимізує таку владу. Розгляд державними органами таких документів не означає автоматичного визнання окупаційної влади. У той же час держава має вживати заходів щодо ефективного захисту прав громадян на своїй території, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої держави. 21. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вказав у постанові від 16 листопада 2022 року № 759/1443/22, що документи, видані органами та установами (зокрема, закладами реєстрації актів цивільного стану), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку, зокрема, під час розгляду справ у порядку ст. 315 ЦПК України. 22. Також Верховний Суд у постанові від 22 квітня 2020 року у справі № 200/14136/17 вказав, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. 23. Встановлення факту смерті [PERSON] має для заявника юридичне значення, оскільки необхідне для реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану України факту його смерті та подальшого прийняття спадщини. 24. На підтвердження факту смерті заявником подано копії лікарського свідоцтва про смерть № 2875 від 09 серпня 2024 року та свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 16 серпня 2024 року, видані органами, які розташовані на окупованій території України, створені та діють у порядку, не передбаченому законом, згідно яких [PERSON] помер [INFO] в м. Маріуполь Донецької області. Державна реєстрація смерті громадянина [PERSON] , не була проведена на території України, оскільки документи які є у заявника, видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Оскільки реєстрація органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті [PERSON] неможлива, тому суд вважає за необхідне встановити такий факт, задовольнивши вимоги заявника, які є доведеними та обґрунтованими. 25. Відповідно до вимог п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України. 26. Відповідно до правил ст. 317, п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту смерті допустити до негайного виконання. V. Розподіл судових витрат між сторонами. 27. Відповідно до п. 21 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються заявники - у справах за заявами про встановлення фактів, що мають юридичне значення, поданих у зв`язку із збройною агресією, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно. З цих підстав,

Outcome: approved