Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-17 00:00:00

До Сколівського районного суду Львівської області 09 травня 2023 року в порядку цивільного судочинства звернувся позивач [PERSON] до відповідачів [PERSON] та [PERSON] з позовною заявою про визнання договору недійсним, в якому просить визнати недійсним договір купівлі продажу від 26 жовтня 2021 року № 4645/2021/2876292 автомобіля «VOLKSWAGEN PASSAT», вінкод [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER] сином [PERSON] своєму батькові [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 17 червня 2021 року близько 14 години 30 хвилин [PERSON] , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, будучи власником та керуючи автомобілем «VOLKSVAGEN PASSAT», д.н.з. [NUMBER] , порушив вимоги ПДР та допустив зіткнення з автомобілем «MERCEDES-DENZ C 200», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням позивача, який внаслідок вказаного отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, а автомобіль - технічні пошкодження, тобто [PERSON] було завдано майнової та моральної шкоди. За вказаним фактом внесено відомості до ЄРДР та розпочато досудове розслідування. Як зазначає позивач, усвідомлюючи те, що [PERSON] нестиме, в тому числі, цивільно-правову відповідальність за завдану позивачеві шкоду, спочатку вирішили укласти договір про відшкодування моральної та мійнової шкоди, на підтвердження чого посилається на проект такого договору із власноручно написаними [PERSON] умовами з його сторони. Але зрештою, розуміючи, що на майно буде накладено арешт та зрештою його буде реалізовано, відповідачі вирішили приховати таке майно шляхом його перереєстрації з [PERSON] на [PERSON] , у зв`язку з чим між відповідачами 26 жовтня 2021 року було укладено договір купівлі-продажу № 4645/2021/2876292. З метою ще більшого приховування майна на прохання відповідачів на даний автомобіль було видано інші державні номерні знаки. Згідно рапорту ст. о/у СКП ВП № 3 Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області В.Кепеняка, станом на 22 грудня 2022 року автомобілем користується [PERSON] , що, на думку заявника, також підтверджує намір відповідачів приховати майно. Тобто, договір, на думку позивача, має ознаки фіктивності. 27 грудня 2022 року [PERSON] оголошено підозру в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, а 29 грудня 2022 року кримінальне провадження скеровано в суд. На підставі викладеного просить визнати недійсним договір купівлі продажу від 26 жовтня 2021 року № 4645/2021/2876292 автомобіля «VOLKSWAGEN PASSAT», вінкод [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER] сином [PERSON] своєму батькові [PERSON] , а також стягнути з відповідачів судові витрати. Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Курницької В.Я. від 11 травня 2023 року прийнято вказану вище позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи. призначено за правилами загального позовного провадження, з визначенням дати підготовчого засідання. У відзиві на позовну заяву відповідачі проти доводів такої заперечили. Зокрема, зазначили, що [INFO] в м. Сколе по вул. К.Святослава мало місце ДТП, в результаті якої, внаслідок зіткнення, було пошкоджено ТЗ «VOLKSWAGEN PASSAT», д.н.з., [NUMBER] , що належав [PERSON] та «MERCEDES-BENZ C 200», д.н.з. [NUMBER] , що належав [PERSON] . Також за цим фактом 26 червня 2021 року слідчим ВП № 3 Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області було відкрито кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст.286 КК України, в ході якого [PERSON] було за цим фактом допитано як свідка. При цьому жодних процесуальних рішень, щодо ТЗ «VOLKSWAGEN PASSAT», д.н.з. [NUMBER] слідчим не приймалось, мало того 30 жовтня 2021 року кримінальне провадження за цим фактом слідчим закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення. Оскільки внаслідок ДТП ТЗ «VOLKSWAGEN PASSAT», д.н.з. [NUMBER] , отримав значні механічні пошкодження передньої частини автомобіля і за відсутністю у відповідача-2 коштів на його відновлення, ремонтні роботи, щодо його відновлення були виконані за кошти відповідача-1. Після того, цілком логічною і справедливо, як зазначають відповідачі, транспортний засіб «VOLKSWAGEN PASSAT», д.н.з. [NUMBER] 26 жовтня 2021 року за договором купівлі-продажу був відчужений відповідачем-2 відповідачу-1 за 212 850 гривень. Відтак, як наголошують відповідачі, позивачем суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження їх обізнаності про існування будь-якого боргу перед позивачем, що свідчить про недоведеність того факту, що при укладенні оспорюваного правочинну боржник діяв умисно, зокрема з метою уникнення виконання рішення суду та сплати боргу за рахунок відчуженого майна. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області Курницької В.Я. від 29 серпня 2024 року закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання договору недійсним та призначити її до судового розгляду по суті на 21 листопада 2023 року. Судове засідання відкладалось на 13 лютого 2024 року. В судовому засіданні 13 лютого 2024 року було оголошено перерву до 26 лютого 2024 року. Судове засідання 26 лютого 2024 року знято з розгляду у зв`язку із оголошенням на території Львівської області повітряної тривоги із визначенням дати засідання - 02 травня 2024 року. Судове засідання було відкладено на 18 червня 2024 року з підстав, викладених в ухвалі Сколівського районного суду Львівської області від 02 травня 2024 року. Судове засідання 18 червня 2024 року знято з розгляду у зв`язку із перебуванням судді на лікарняному із визначенням дати засідання - 18 вересня 2024 року. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали вимоги позовної заяви, просили таку задовольнити. Представник відповідачів проти задоволення позову заперечив, просив у задоволенні позову відмовити. З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання договору недійснимзадоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Виходячи із наведених вище процесуальних норм, практики та роз`яснень, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Як встановлено судом та не заперечується сторонами, 17 червня 2021 року близько 14 години 30 хвилин в м. Сколе Львівської області по вул. Кн. Святослава, мало місце ДТП, в результаті автомобілі «MERCEDES-DENZ C 200», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням позивача та «VOLKSVAGEN PASSAT», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який був власником вказаного автомобіля, отримали технічні пошкодження. За цим фактом 26 червня 2021 року внесено відомості до ЄРДР за № 12021141300000090 за ч. 1 ст. 286 КК України (витяг з ЄРДР міститься в матеріалах справи). Доказів накладення в межах даного кримінального провадження арешту на автомобіль VOLKSVAGEN PASSAT», д.н.з. [NUMBER] , позивачем не надано. Документально підтверджений матеріалами справи факт укладення між [PERSON] (продавець)та [PERSON] (покупець) [INFO] договору купівлі-продажу № 4645/2021/2876292, згідно з яким продавець зобов`язався передати у власність покупцеві транспортний засіб марки «VOLKSVAGEN PASSAT», д.н.з. [NUMBER] . Право власності на транспортний засіб переходить до пркупці з моменту підписання договору. Ціна транспортного засобу за домовленістю сторін складає 220 850, 00 гривень. Копія договору міститься в матеріалах справи. Крім того, як встановлено судом, постановою слідчого ВП № 3 Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області Савчина Р.І. від 20 листопада 2021 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12021141300000090 від 26 червня 2021 року закрито у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення. Відповідно до статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частина 5 статті 203 ЦК України). Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з частинами 1, 2 статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним суд повинен встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно, а його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (у даному випадку - заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги боргу). Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Спеціальними нормами в окремих сферах передбачено, що правочини про відчуження, обтяження активів або прийняття зобов`язань особою, вчинені особою з метою уникнення виконання іншого майнового зобов`язання цієї особи або з метою унеможливити задоволення вимоги стягувача за рахунок майна, є за певних умов нікчемними (частина третя статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб") або можуть бути визнані недійсними (частина перша статті 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", частина четверта статті 9 Закону України "Про виконавче провадження"). У юридичній науці такі правочини відомі як фраудаторні правочини (правочини, що вчинені боржником на шкоду інтересам кредиторів). Загальної норми, яка б безпосередньо встановлювала нікчемність або можливість бути визнаними недійсними договорів, які мають такий юридичний дефект, цивільне законодавство не містить. У той же час однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно із частинами 2, 3 статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення про стягнення коштів, а тому у разі, якщо сторони, які укладають договір, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, то правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), з одночасним посиланням на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05 липня 2018 у справі № 922/2878/17 зазначено, що «цивільно-правовий договір (в тому числі й договір купівлі-продажу) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення про стягнення боргу, що набрало законної сили. Укладення боржником, проти якого розпочате судове провадження про стягнення боргу, договору купівлі-продажу, і в першу чергу, з тривалою відстрочкою платежу, може свідчити про його недобросовісність та зловживання правами стосовно кредитора, оскільки такий договір купівлі-продажу може порушити майнові інтереси кредитора і бути направлений саме на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які можуть хоч і не порушувати конкретних імперативних норм, але бути недобросовісними та зводитися до зловживання правом». Суд погоджується і посиланнями відповідачів, викладеними у відзиві на позовну заяву щодо того, що як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину. Аналогічна позиція викладена у постанові КЦС ВС від 10 травня 2023 № 715/310/22. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Беручи до уваги викладене, суд констатує, що позивачем не доведено жодними належними та допустимими доказами, що вказаним ознак фіктивності оспорюваного договору, як такого, що спрямований на уникнення сплати боргу або виконання судового рішення про стягнення коштів. Зокрема, суд наголошує, що станом на час укладення оспорюваного правочину будь-які зобов`язання відповідача-2 перед позивачем були відсутні. Більше того, на майно, яке було предметом оспорюваного договору купівлі-продажу, арешт в межах кримінального провадження № 12021141300000090 від 26 червня 2021 року не накладався. Крім того, постановою слідчого ВП № 3 Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області Савчина Р.І. від 20 листопада 2021 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12021141300000090 від 26 червня 2021 року закрито у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення. Таким чином, станом на час укладення опорюваного правочину судове провадження про стягнення боргу щодо [PERSON] було відсутнє, повідомлення про підозру в рамках кримінального провадження № 12021141300000090 від 26 червня 2021 року йому не вручалось, арешт на автомобіль марки «VOLKSVAGEN PASSAT», д.н.з. [NUMBER] , в рамках кримінального провадження не накладався. Крім того, суд звертає увагу на наявність в матеріалах справи доказів проведення станом на час укладення оспорюваного правочину ремонтних робіт автомобіля, який був предметом договору купівлі-продажу (фотодокази наявні в матеріалах справи). Щодо посилання позивача на проект договору про відшкодування моральної та мійнової шкоди, із власноручно написаними [PERSON] умовами з його сторони, то суд такий доказ вважає неналежним, оскільки такий не містить дати та підписів сторін. Більше того, вказаний договір так і не був укладений, ані в редакції, наданій позивачем, ані в редакції з урахуванням умов [PERSON] . Суд також зазначає, що зміст вказаного проекту суперечить не лише нормам чинного КПК України, а й містить положення, які, у випадку укладення такого, могли б бути оцінені на предмет наявності ознак відповідних складів злочинів. Погоджується суд і з твердженням відповідачів, викладеним у відзиві, щодо зазначення у вказаному проекті відомостей, що не відповідають дійсності, зокрема, щодо права власності на автомобіль марки «VOLKSVAGEN PASSAT», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] . Посилання позивача на те, що 27 грудня 2022 року [PERSON] оголошено підозру в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, а 29 грудня 2022 року кримінальне провадження скеровано в суд, так само як на факт арешту майна 26 грудня 2021 року (ухвала слідчого судді № 453/687/22), суд до уваги не бере, оскільки такі події мали місце після укладення відповідачами оспорюваного правочину і не можуть підтверджувати намір останніх приховати відповідне майно станом на час укладення такого. Суд також вважає за необхідне наголосити, що позивачем, крім іншого, не доведено відсутності у [PERSON] грошових кошів чи іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, у випадку виникнення у нього у майбутньому грошового зобов`язання перед [PERSON] щодо відшкодування на користь останнього майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП . З огляду на викладене, суд зазначає, що позивачем, всупереч ст.ст. 12, 81 ЦПК України, не доведено тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, а відтак, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання договору недійсним задоволенню не підлягають. Згідно положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як передбачено ч. 4 та 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно із ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін. Згідно із ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнта. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини справи. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04, п. 269). Відповідно до п. 48 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17 жовтня 2014 року, витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відповідно до Договорів про надання правової допомоги (адвокатських послуг), укладених 25 травня 2023 року адвокатом Кручок В.С. з кожним з відповідачів, за послуги, передбачені договором погоджено фіксовану винагороду в розмірі 5 000, 00 грн. які відповідачами оплачено 26 травня 2023 року (квитанції містяться в матеріалах справи). Таким чином, оскільки суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання договору недійсним, беручи до уваги вимоги співмірності витрат складності справи, часу, витраченому адвокатом, обсягу наданих останнім послуг, суд дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав для стягнення з позивача на користь кожного з відповідачів по 3 500, 00 грн. витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката.

Outcome: approved