Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-22 00:00:00

13.02.2024 року позивачі [PERSON] та [PERSON] через свого представника адвоката Приображенську Т.Б., яка діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АХ №1172340 від 13.02.2024 року, звернулися до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу за двома розписками еквівалентну 35000 доларів США 1315650 гривень. Також просила стягнути з відповідача на користь позивачів судові витрати. В обґрунтування позовних вимог представник позивачів зазначила, що 01.07.2013 року між [PERSON] та [PERSON] виникло зобов`язання із позики коштів, на виконання якого 01.07.2013 року [PERSON] передала у позику відповідачу грошові кошти у сумі 20000,00 доларів США, на підтвердження чого [PERSON] власноруч склав та підписав розписку, згідно якої відповідач зобов`язався повернути грошові кошти на вимогу позивача. Крім того, 25.12.2018 року між [PERSON] та [PERSON] виникло зобов`язання із позики грошових коштів, на виконання якого 25.12.2018 року [PERSON] передав у позику відповідачу грошові кошти у сумі 15000,00 доларів США, на підтвердження чого [PERSON] власноруч склав та підписав розписку, згідно якої відповідач зобов`язався повернути грошові кошти на вимогу позивача. Позивачі декілька разів зверталися за телефоном до боржника [PERSON] з вимогою про повернути борг, але останній повертати борг не бажає. Після чого, позивачі звернулися до [PERSON] з письмовими вимогами про повернення боргу. 18.01.2024 року [PERSON] та [PERSON] були направленні письмові вимоги до [PERSON] щодо повернення грошових коштів, натомість відповідач зобов`язання, до сьогодні грошові кошти не повернув. Представник зазначає, що позивачі [PERSON] та [PERSON] - є матір`ю та сином, мають спільний бюджет, проживають разом однією сім`єю, кошти позичалися [PERSON] з їхнього загального спільного бюджету. Станом на час звернення до суду з цим позовом, за офіційним курсом НБУ еквівалент 1 долару США складає 37,5937 грн., тобто 1\~315\~650 грн. (еквівалент 20000,00 доларів США 751800 грн. + 15000,00 доларів США 563 850 грн.) яку позивачі просять стягнути з відповідача на свою користь в якості відшкодування суми боргу. Ухвалою суду від 16.02.2024 року відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 03.07.2024 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. У судове засідання представник позивачів - адвокат Приображенську Т.Б. не з`явилася, 20.09.2024 року до канцелярії суду надала заяву, якою просила суд розглядати справу за її відсутності та відсутності позивачів, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , [PERSON] загальну суму боргу в розмірі 1 315 650 грн., судові витрати у розмірі 24 156,50 грн., що складаються з судового збору-13 156,50 грн, та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 11000 грн., проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідно ч. 3 ст.\~211\~ЦПК\~України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування). Причини неявки відповідач суду не повідомляв, будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідач в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк не подав до суду відзив на позовну заяву, у зв`язку із чим суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Враховуючи неявку належним чином повідомленого відповідача в судове засідання, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою представника позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Згідно зі ст.\~1\~ЦПК\~України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. ст.\~3,\~4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 3\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 01.07.2013 року [PERSON] взяв в борг у [PERSON] 20000 доларів США, які зобов`язався повернути на вимогу [PERSON] вказаний факт підтверджується власноручно написаною [PERSON] розпискою від 01.07.2013 року (а.с. 70). Також, 25.12.2018 року [PERSON] взяв в борг у [PERSON] 15000 доларів США, які зобов`язався повернути на вимогу [PERSON] вказаний факт підтверджується власноручно написаною [PERSON] розпискою від 25.12.2018 року (а.с. 71). Загальна сума боргу за двома розписками становить 35000 доларів США. 18.01.2024 року [PERSON] та [PERSON] звернулися з вимогами повернути борг в загальному розмірі 35000 доларів США в десятиденний строк, що не суперечить положенням ч. 2 ст. 530 ЦК України, однак станом на день звернення до суду з позовом грошові кошти позивачам не були повернуті. Згідно ч.1\~ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1\~ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк(термін)його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно\~ст.1046ЦК України,за договоромпозики однасторона (позикодавець)передає увласність другійстороні (позичальникові)грошові коштиабо іншіречі,визначені родовимиознаками,а позичальникзобов`язуєтьсяповернути позикодавцевітаку жсуму грошовихкоштів (сумупозики)або такуж кількістьречей тогож родута такоїж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.2\~ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Частиною 1\~ст.1049 ЦК України, встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені законом. Відповідно до\~ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Наявні у матеріалах справи розписки є борговими, позаяк у них чітко зазначено про одержання [PERSON] позики від [PERSON] та [PERSON] та обов`язок повернути такі кошти в зазначений строк. Відомостей про повернення відповідачем позивачу боргу матеріали справи не містять. Будь-яких доказів на спростування наданого позивачами розрахунку заборгованості відповідачем суду не надано, як і не надано доказів щодо належного виконання ним умов договорів позики. Згідно\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести чи спростувати, ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач не надав суду будь-яких належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог позивачів. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу за договором позики від 01.07.2013 року в розмірі 20000 доларів США. Також, підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] сума боргу за договором позики від 25.12.2013 року в розмірі 15000 доларів США. Статтею 99\~Конституції\~України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192\~Цивільного\~кодексу\~України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 524\~Цивільного\~кодексу\~України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533\~Цивільного\~кодексу\~України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049\~ЦК\~України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (частина друга\~статі 524 ЦК України). Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (частина друга\~статті 533 ЦК України). Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань, зокрема позики, виражених через іноземну валюту, не суперечить законодавству України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму передбачене законом чи договором суму грошових коштів в іноземній валюті, яку він отримав у позику (частина перша статті 1046, частина перша\~статті 1049 ЦК України;( постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16). Відповідно до п.14\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", у разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. У відповідності до офіційного сайту Національного банку України станом на 23 вересня 2024 року (день винесення рішення суду) офіційний курс долара США до гривні становить 41,3481 гривень за 1 долар США. Таким чином, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню сума боргу у національній валюті за договорами позики від 01.07.2013 року у розмірі еквівалентному 20000 доларам США за курсом НБУ станом на день ухвалення судового рішення: 20000 доларів США х 41,3481 грн. = 826962 грн. 00 коп. Крім того, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню сума боргу у національній валюті за договорами позики від 25.12.2013 року у розмірі еквівалентному 20000 доларам США за курсом НБУ станом на день ухвалення судового рішення: 15000 доларів США х 41,3481 грн. = 620221 грн. 50 коп. Щодо вимоги про стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Згідно з положеннями статті 59\~Конституції\~України кожен має право на професійну правничу допомогу. Відповідно до статті 19\~Закону\~України\~«Про адвокатуру\~та\~адвокатську\~діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом,а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Пунктом 3.2\~Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009\~(у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України(справа про право на правову допомогу)передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати,які мають розумний розмір. Чинне цивільне-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до статті 137\~ЦПК\~України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі, гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини шостої статті 137\~ЦПК\~України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У частині третій статті 141\~ЦПК\~України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1)їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Відповідно до частини п`ятої статті 137\~ЦПК\~України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Матеріали справи не містять клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а підстави для самостійного вирішення судом питання про зменшення цих витрат з урахуванням наведених обставин відсутні. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 04 червня 2019 року в справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18); від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19); від 08 червня 2021 року в справі № 550/936/18 (провадження № 14-26цс21); від 07 липня 2021 року в справі №910/12876/19 (провадження № 12-94гс20), від 01.12.2021 року в справі № 607/14338/19-ц (провадження № 61-19073св20). Позивачі у позовній заяві просять стягнути з відповідача судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у сумі 11000 грн.00 коп. З матеріалів справи вбачається, що між позивачами - [PERSON] , [PERSON] та адвокатом Приображенською Т.Б. укладено договір про надання правової допомоги від 05.02.2024 року, акт виконаних робіт №1 від 12.02.2024 року за договором №б/н про надання правової допомоги від 05.02.2024 року. Відповідно до договору про надання правової допомоги від 05.02.2024 року та акту виконаних робіт №1 від 12.02.2024 року за договором про надання правової допомоги від 05.02.2024 року, укладених між Позивачами та адвокатом вартість наданих послуг становить 11 000 грн., які сплачено [PERSON] згідно квитанції прибуткового касового ордеру №б/н від 05.02.2024 року. Так як матеріали справи не містять клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а підстави для самостійного вирішення судом питання про зменшення цих витрат з урахуванням наведених обставин відсутні, суд вважає, що витрати за надання професійної правничої (правової) допомоги в розмірі 11000,00 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача [PERSON] . Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст.141 ЦПК України. Згідно квитанції №4420-8355-3940-8203 від 15.12.2023 року та квитанції №3227-5211-8597-8494 від 12.20.2024 року, [PERSON] під час звернення до суду з зазначеним позовом сплачено судовий збір в загальному розмірі 13158,75 грн., таким чином, з [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] , судовий збір, у зазначеному розмірі.

Outcome: approved