Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-18 00:00:00

20.02.2024 року ТОВ «ФК «Гефест» звернулося до суду з позовом до відповідачів про солідарне стягнення в розмірі 3% річних 1946,58 (одна тисяча дев`ятсот сорок шість доларів США) та 171 649,35 грн. інфляційних витрат за невиконання грошового зобов`язання за заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова, у справі № 2-880/2011 від 30.06.2011 року, та судового збору в сумі 3682,78 гривень. Свої вимоги мотивує тим, що 30.07.2008 між [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено Кредитний договір №М-097-08-ФО-21, на підставі якого [PERSON] надано кредит у розмірі 10 000,00 дол. США, строком до 30.07.2010 під 21% річних. 30.07.2008 року між Банком та [PERSON] , [PERSON] з метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором №М-097-08-ФО-21 від 30.07.2008 року укладено договори поруки № М-097/1-08-П-21 та № М-097/2-08-П-21. 30.06.2011 заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова у справі № 2-880/2011 задоволено позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] заборгованість за Кредитним договором в сумі 13 092,00 долари США та 259 942, 92 грн. 17.12.2020 ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова замінено стягувача у виконавчому провадженні по справі №2033/2-880/11 відносно відповідача з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на його правонаступника - ТОВ «ФК «Гефест». Станом на дату подачі позову, вищезазначене рішення не виконано, внаслідок чого позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22.02.2024 року вищевказану цивільну справу прийнято до провадження, відкрито провадження по справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про місце, час та дату судового розгляду повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили, відзиву на позов та заяви про розгляд справи у їх відсутність суду не надали. Представник відповідача [PERSON] адвокат Поліщук О.А. в судове засідання не з`явився, про місце, час та дату судового розгляду повідомлявся належним чином, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, також подав до суду відзив на позовну заяву. У відзиві просив відмовити ТОВ ФК «Гефест» у задоволенні позовних вимог до [PERSON] . Заперечуючи проти позову, представник відповідача у відзиві на позовну заяву вказував на те, що згідно рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30 червня 2011 року у справі № 2-880/2011 сума заборгованості відповідачів становить 13 092,00 дол. США та 259 942,92 грн., однак позивач у позові заявляє вимогу про стягнення індексу інфляції, а також 3% річних з суми, що є неправомірним. Зазначив, що позивач не надав жодного доказу на підтвердження того, що рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30 червня 2011 року у справі № 2-880/2011 не виконано. Вважає, що оскільки ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ТОВ «ФК «Гефест», маючи статус кредиторів, не реалізували своїх прав на звернення у встановлені законом строки до примусового виконання рішення суду щодо стягнення заборгованості, а відтак втратили своє право вимоги на примусове виконання боржниками своїх зобов`язань за кредитними договорами та рішенням суду. Вказував, що зобов`язання відповідачів є задавненими, в зв`язку з чим набули характеру натурального зобов`язання та позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 30.06.2011 заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова у справі № 2-880/2011 задоволено позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] заборгованість за Кредитним договором в сумі 13 092,00 долари США та 259 942, 92 грн. Наведені обставини свідчать про те, що між сторонами наявні грошові зобов`язання. З огляду на те, що відповідачі порушили грошове зобов`язання у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України. 17.12.2020 ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова замінено стягувача у виконавчому провадженні по справі №2033/2-880/11 відносно відповідача з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на його правонаступника - ТОВ «ФК «Гефест». Станом на дату подачі позову, тобто на 20.02.2024, вищезазначене рішення не виконано. Відповідно до ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Згідно з ст.129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Таким чином законодавство України передбачає обов`язок боржника (відповідача) добровільно і своєчасно виконати рішення суду. В свою чергу, положеннями ч.2 ст.18 ЦПК України передбачено, що невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України у разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом вказаної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3%- річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30 березня 2016 року у справі №6-2168цс15 та Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц, від 19 червня 2019 року у справі №646/14523/15-ц. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, як наслідок, право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передують подачі такого позову. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів Укр спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гаран зв?язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 № 5 до Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, внесен наступного змісту «12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVI строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Ко продовжуються на строк дії такого карантину». Постановою Кабинету Міністрів «Про запобігання поширенню на України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020р. № 211 зі змінами, карантин на території України введено з 12.03.2020р. до 30.06.2023р. До строків, що продовжуються на строк дії карантину, належать строки позовної давності - ст.257 ЦК України. Таким чином нарахування фінансових санкцій - 3% річних (згідно ст.625 ЦКУкраїни), до початку введення карантину здійснювалось в межах строку позовної давності - 3 роки тобто з 12.03.2017р. і повинно було закінчитись 12.03.2020р., але з продовженням строку позовної давності через введення карантину, нарахування тривало до 23.02.2022р. до введення воєнного стану, що відповідає вимогам закону. Правовий аналіз положень статей 526,599,611,625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу за увесь час прострочення. Отже, чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання 3% річних та інфляційних витрат передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України. Суд критично оцінює доводи представника відповідача [PERSON] адвоката Поліщука О.А., вказані у відзиві на позовну заяву та вважає їх необгрунтованими з огляду на наступне. Посилання представника відповідача на те, що\~позивач не надав жодного доказу на підтвердження того, що рішення\~Фрунзенського районного суду м. Харкова у справі № 2-880/2011 від 30.06.2011 року не виконано, не може бути прийнято судом, оскільки обов`язок довести факт погашення боржниками заборгованості, покладено саме на боржників, а не на кредитора, що підтверджується висновками Верховного Суду зробленими у постанові від 08 червня 2022 року в справі №913/618/21. Частиною другою ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положенням ст. 611 цього Кодексу, визначено правові наслідки порушення зобов`язання. Так, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Грошові зобов`язання відповідачів виникли за рішенням суду на підставі кредитного договору, отже, позов про стягнення з відповідачів 3% річних та інфляційних втрат, згідно ст. 625 ЦК України, підлягає задоволенню. \~ \~ \~ \~Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що наявні правові підстави для стягнення з відповідачів на користь позивача інфляційних витрат та 3% річних, оскільки наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, які не виконані боржниками в повному обсязі, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржників від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідачів на користь позивача судові сплачений при зверненні до суду судовий збір. На підставі ст. 625 ЦК України,

Outcome: approved