Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-09 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований Дачненською сільською радою Біляївського району Одеської області, актовий запис № 02, а також стягнути з нього на свою користь аліменти на утримання неповнолітніх синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн на двох, тобто по 2500 грн на кожного, щомісячно з моменту звернення до суду із даним позовом і до досягнення дітьми повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що сімейне життя між нею та відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства та виховання дітей. Вони не проживають, як одна сім`я, близько півроку та спільне господарство не ведуть. Почуття любові та взаємоповаги один до одного повністю втратилося, так само як і намір продовжувати шлюб чи зберегти сім`ю, спільне життя стало нестерпним. За таких обставинах позивачка вважає, що її шлюб з відповідачем носить формальний характер і підлягає розірванню. Від шлюбу вони мають двох синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні. Старший син здобуває спеціальну професійну освіту у Одеському професійному ліцеї будівництві і архітектури, менший - навчається у Дачненському ліцеї № 1 Дачненської сільської ради. Отже є потреба у додаткових фінансових витратах. Вона працює, матеріально забезпечує себе та дітей. Відповідач з лютого 2022 року звільнений, працював в митному терміналі, на теперішній час має нерегулярний заробіток, з сім`єю не проживає. Станом на теперішній час вона не знає точну адресу місця проживання відповідача. Протягом останніх півроку відповідач участі у вихованні дітей не приймає, іноді надсилає дітям кошти, матеріально сім`ю не забезпечує, надавати фінансову допомогу на постійній основі на утримання дітей добровільно не згоден. Станом на сьогодні відповідач не сплачує на утримання дітей нічого, у зв`язку з чим вона змушена звернутись з даним позовом до суду. Позивачка в судове засідання не з`явилась, але разом з позовною заявою подала до суду заяву, в якій вказала, що позов підтримує у повному обсязі, наполягає на його задоволенні та просить розгляд справи здійснювати без її участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся про день слухання справи належним чином, але судова повістка повернулась на адресу суду з відміткою Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою», відзив на позов не подав, а тому суд, приймаючи до уваги заяву позивачки, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до статті 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини третьої статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною першою статті 110 СК України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , сторони перебувають у шлюбі з 13.01.2007 року (а.с. 24). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , про що свідчать копії свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с. 25, 27). Враховуючи те, що сторони півроку подружні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, неявку відповідача суд розцінює, як небажання зберегти сім`ю, а тому суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, у зв`язку з чим він підлягає розірванню. Позивачка у позовній заяві стверджує, що діти проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні, відповідач матеріальну допомогу на утримання синів надавав нерегулярно, станом на сьогоднішній день взагалі не надає. Статтею 141 Сімейного кодексу України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а частиною третьої статті 181 вказаного Кодексу передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом частин першої та другої статті 184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до частини другої статті 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно положень частини першої статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Однак, жодного доказу із переліченого, позивачкою не надано. Відсутність доказів про джерело доходу відповідача, про його місце роботи та заробітну плату, про матеріальне становище відповідача, зокрема про наявність у нього нерухомого чи рухомого майна, грошових коштів, про його витрати унеможливлює суд вирішити питання про стягнення аліментів по 2500 грн на кожну дитину. Крім того, матеріали справи не містять інформації про наявність чи відсутність на утриманні відповідача інших осіб (наприклад батьків, дітей від іншого шлюбу тощо), що також позбавляє суд доцільно, раціонально та ефективно вирішити питання про спроможність відповідача сплачувати аліменти у заявленому позивачкою розмірі. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Водночас, позивачкою не надано суду доказів на підтвердження того, що відповідач має можливість та спроможний сплачувати аліменти на утримання дітей у заявленому нею до стягнення розмірі. Станом на час розгляду справи старшому сину сторін Максиму виповнилось 17 років, а молодшому Даніілу - 10 років. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» встановлений прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень. Приймаючи до уваги мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений статтею 182 Сімейного кодексу України, враховуючи те, що батьки зобов`язані утримувати своїх дітей та забезпечувати їм належний рівень життя, суд вважає, що обґрунтованим буде визначити суму аліментів на утримання дітей у розмірі по 2000 грн щомісячно на кожну дитину, що буде об`єктивним, необхідним, достатнім та справедливим розміром стягнення аліментів, зважаючи на обов`язок обох батьків утримувати своїх дітей. Разом з тим, суд роз`яснює позивачці положення статті 192 Сімейного кодексу України про те, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тобто, у разі, якщо матеріальне становище відповідача суттєво покращиться і в нього будуть всі можливості надавати дітям допомогу у більшому розмірі, позивачка на підставі відповідних доказів, може звернутися до суду про збільшення розміру аліментів, визначених судовим рішенням. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211 грн 20 к за позовну вимогу про розірвання шлюбу і на користь держави судовий збір у розмірі 1211 грн 20 к. за позовну вимогу про стягнення аліментів.

Outcome: partial