Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вищевказаним позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилався на те, що 24.02.2017 року між ним і відповідачкою було укладено шлюб, який розірвано рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 21.04.2012 року справа. У вказаному рішенні суду встановлено, що з серпня 2020 року сторони разом не проживають, оскільки у них різні погляди на сімейне життя та обов`язки, відсутнє взаєморозуміння. Від спільного проживання мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з батьком. Спору щодо визначення місця проживання дитини на момент розлучення не було. Відповідачка по справі у судове засідання не з`явилася, проте подала до суду заяву, в якій позовні вимоги визнала, проти задоволення позову не заперечувала, а отже і проти тих обставин, що їх спільна дитина надалі буде проживати з батьком також не заперечувала. До розірвання шлюбу, коли подружжя вже не проживало разом і малолітній син сторін був зареєстрований і проживав разом з батьком, 25.02.2021 року на підставі зави про видачу судового наказу про стягнення в порядку наказного провадження аліментів на дитину суддею Сокирянського районного суду Чернівецької області було видано судовий наказ про стягнення в порядку наказного провадження із [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частки усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 15.02.2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ВП [NUMBER], станом на 05.03.2024 року відповідачка має заборгованість зі сплати аліментів на утримання малолітньої дитини у сумі 119101,88 грн. Вважає, що даний факт доводить те, що матір дитини злісно ухиляється від сплати аліментів та не бере участі в утриманні дитини. Крім цього вказував на те, що по даному факту відносно відповідачки було внесено відомості в Єдиний реєстр досудових розслідувань та розпочато кримінальне провадження №12023263140000182 від 12.10.2023 року за ч.1 ст.164 КК України. Малолітній син [PERSON] з серпня 2020 року проживає разом з ним у будинку по [ADDRESS] , який належить його матері [PERSON] та знаходиться на одноособовому вихованні і утриманні батька. Рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 29.11.2023 року визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом із батьком. Під час розгляду даної справи відповідачка надала свої пояснення в яких вказала, що протягом усього часу після розірвання шлюбу, коли дитина залишилася проживати з батьком, вона не мала можливості забрати дитину до себе і виховувати його, оскільки спочатку втратила документи і довгий час їх відновлювала, потім придбала будинок і займалася його відновленням щоб створити належні умови для проживання. Таким чином, відповідачка підтвердила, що свідомо через особисті проблеми протягом тривалого часу не брала участі у вихованні дитини. З огляду на вищевикладене, вважає, що підтверджені обставини, що відповідачка без поважних причин свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, передбаченими ст.150 СК України, за власною ініціативою самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини, без поважних причин залишивши її без материнської уваги та турботи, матеріального забезпечення, виховання, при цьому наявна відсутність перешкод у спілкуванні з дитиною, а отже поведінка відповідачки відносно дитини є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками. З наведених обставин, вважає, що наявні підстави, передбачені п.2 ч.1 ст.164 СК України для позбавлення відповідачки батьківських прав щодо їх спільної дитини, що сприятиме захисту якнайкращих інтересів дитини. Просив позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та з наведених у позові підстав просили їх задовольнити в повному об?ємі. Відповідачка [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про час, дату та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явилася і про причини своєї неявки суду не повідомила. 13.05.2024 року відповідачка [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, у якому посилалася на те, що вона є матір?ю [PERSON] , [INFO] . Батьком сина є її колишній чоловік [PERSON] , з яким у шлюбі перебувала з 24.02.2017 року по 2021 рік, шлюб розірвано у судовому порядку з ініціативи чоловіка. На даний час син [PERSON] проживає з батьком, оскільки за рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 29.11.2023 року місце його проживання визначено з батьком. Однак, за вказаною цивільною справою саме вона зверталася з первісним позовом про визначення місця проживання дитини, оскільки бажала та бажає на даний час, щоб син проживав з нею. Натомість, наразі вона не має повноцінної можливості спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, оскільки батько [PERSON] створює перешкоди у спілкуванні з дитиною, не дозволяє бачитись та проводити разом час. Вважає, що посилання позивача про те, що у справі про розірвання шлюбу вона не заперечувала проти задоволення позовних вимог (саме розірвання шлюбу), не означає визнання і погодження того, що їх спільна дитини буде проживати з батьком, а отже, позивач навмисне перекручує дійсні обставини. Щодо несплати аліментів зазначала, що позивач отримав судовий наказ без її повідомлення, за можливості вона допомагає синові, але, на жаль, на даний момент вона тимчасово не працює, тому була утворена заборгованість за аліментами. За появи будь-яких можливостей вона буде намагатися сплатити заборгованість та всіляко допомагати синові. Крім цього, зазначала про те, що сина [PERSON] вона дуже любить, бажає брати участь у його вихованні та спілкуватися з ним, до своїх батьківських обов`язків ставиться відповідально, при цьому зазначила, що батьківські обов`язки не охоплюють лише матеріальне забезпечення, як вважає позивач, що створює споживче ставлення у дитини, батьківські обов`язки - сукупність вимог до виховання дитини, які вона намагається виконувати, це спілкування з дитиною, прищеплення загальнолюдських цінностей та норм моралі, норм та правил поведінки тощо. Також зазначила, що на її думку, позивач у спосіб подання даного позову намагається уникнути заходів мобілізації, оскільки позбавлення батьківських прав формально свідчитиме про самостійність виховання й утримання дитини, що є підставою для відстрочки за положеннями ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Посилаючись на вищевикладені обставини, а також на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, просила відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] . Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні, посилаючись на висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки, не заперечувала щодо задоволення позовних вимог. Заслухавши доводи учасників судового розгляду та дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обгрунтованими та підлягають задоволенню з огляду на наступне. Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п.1, 2, 3 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 24.02.2017 року уклали шлюб, який було розірвано рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 21.04.2021 року (справа №722/191/21) (а.с.15). 15.12.2021 року [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] , у зв?язку з чим після державної реєстрації шлюбу змінила своє прізвище на [PERSON] (а.с.66). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 17.05.2017 року Сокирянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області за актовим записом №104 (а.с.14). Згідно судового наказу, виданого 25.02.2021 року Сокирянським районним судом Чернівецької області, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 15.02.2021 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.16). Рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 29.11.2023 року (справа №722/1683/23) місце проживання малолітньої дитини сторін - [PERSON] , [INFO] , визначено разом із батьком [PERSON] (а.с.20-26). Відповідно до ст.165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п.2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно п.16 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як встановлено із довідок про зареєстрованих у житловому приміщені (будинку) осіб, виданих 21.09.2023 року Михалківським старостинським округом Дністровського району Чернівецької області за №№440 та 441, [PERSON] , зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним за вказаною адресою зареєстрований та проживає його малолітній син - [PERSON] , [INFO] , який перебуває на його утриманні (а.с.27-28). Згідно довідки-характеристики, виданої 20.10.2023 року Михалківським старостинським округом Дністровського району Чернівецької області, [PERSON] за час проживання в селі зарекомендував себе з позитивної сторони. В сім?ї та побуті веде себе гідно, врівноважений, спокійний, доброзичливий у стосунках з людьми. Ніяких порушень громадського порядку, зловживання алкогольними напоями за ним не помічено. Скарг на нього від сусідів, інших односельчан до старостинського округу не надходило (а.с.29). Як вбачається із характеристики, виданої 21.09.2023 року Опорним закладом «Михалківський ліцей», [PERSON] виховується з батьком. З 24.08.2020 року мати участі у вихованні дитини не бере (а.с.30). Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ВП [NUMBER], станом на 05.08.2024 року [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON] , 2017 року народження, в розмірі 135755,63 грн. (а.с.141). Крім цього, як було встановлено рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 29.11.2023 року у справі №722/1683/23, син сторін [PERSON] тривалий час проживає лише з батьком, який створив для нього всі необхідні умови проживання. При цьому, вказаним рішенням встановлено, що перешкод відповідачці у спілкуванні та вихованні сина позивач не чинив. Відповідно до висновку виконавчого комітету Сокирянської міської ради, як органу опіки та піклування, від 24.06.2024 року №136, з метою соціального захисту малолітнього [PERSON] , [INFO] та його права на повноцінний розвиток, створення належних умов для психологічної адаптації, виховання та розумового розвитку, виконавчий комітет Сокирянської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до її малолітнього сина [PERSON] (а.с.115-117). У відповідності до ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, предметом доказування по даній справі є належність виконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків по відношенню до її малолітньої дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для по: гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. У відповідності до ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Як вбачається з роз`яснень, які містять в п. 18 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Дослідивши наявні в матеріалах докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до її малолітнього сина, оскільки, на переконання суду, належними і допустимими доказами доведено, що вона ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не цікавиться матеріальним, моральним та духовним життям свого сина, не цікавиться його навчанням та розвитком, що у сукупності суперечить інтересам дитини. Доводи відповідачки на підтвердження своїх заперечень щодо заявлених позовних вимог суд не бере до уваги при вирішення даного спору по суті, оскільки вони спростовуються наведеними вище дослідженими судом доказами та суперечать поведінці відповідачки, яка хоча і не визнала позовні вимоги, однак на протязі всього судового розгляду даної справи не надала суду жодних доказів на підтвердження позитивних змін у її відношенні до виконання батьківських обов?язків по відношенню до свого малолітнього сина. Крім цього, суд вважає необгрунтованими доводи відповідачки з приводу того, що позивач, звертаючись до суду з даним позовом, намагається уникнути заходів мобілізації, оскільки як вбачається із довідок [INFO] від 07.07.2024 року та від 26.08.2024 року, станом на час розгляду даної справи в суді у позивача [PERSON] уже наявне та надане йому право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації (а.с.140). Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позовні вимоги було задоволено в повному об?ємі, суд вважає, що з відповідачки підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в розмірі 1211,20 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved