Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-08 00:00:00

25 червня 2024 року [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з вказаним позовом, в якому просила зобов`язати Миргородський відділ державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України зняти арешт з нерухомого майна 4/25 частини житлового будинку з надвірними побудовами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , який було накладено в межах виконавчого провадження Миргородським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми) від 27.05.2020 на підставі виконавчого провадження № 60515799. В обгрунтування позовної заяви вказувала, що 10 листопада 2010 року між [PERSON] та її рідною сестрою [PERSON] було укладено договір дарування 4/25 частини житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла. Вона є спадкоємцем після смерті сестри та прийняла спадщину, в тому числі і вищезазначений будинок, однак вона дізналася, що на нього накладений арешт на підставі постанови про арешт майна боржника виданої 27.05.2020 Миргородським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Північно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Полтавської області. Наявність даної заборони перешкоджає їй в оформленні свого права власності в порядку спадкування за законом на вказаний житловий будинок. Ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26.06.2024 відкрито провадження у даній справі та призначено перше судове засідання (а.с.19). Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав викладених у позові. Представник відповідача Миргородського відділу державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просив проводити розгляд справи у його відсутність (а.с. 24). Заслухавши позивача та її представника, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що згідно нотаріально посвідченого договору дарування частини житлового будинку від 10.11.2010 [PERSON] на праві власності належало 4/25 частини житлового будинку з надвірними побудовами , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12). Право власності на частину будинку зареєстровано 11.11.2010, що підтверджується витягом про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно від 11.11.2010 та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.05.2024 (а.с. 13,15). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.10). Спадкоємцем померлої [PERSON] відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі є сестра [PERSON] (а.с. 8,9,14). Згідно з Інформацією з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна виявлено обтяження у виді арешту нерухомого майна, що належить [PERSON] , номер запису про обтяження 36643236 від 27.05.2020, відповідно до постанови Миргородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 27.05.2020 про арешт майна боржника, ВП 60515799 (а.с. 16). Відповідно до повідомлення Миргородського відділу державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 20.05.2024 на виконанні відділу перебувало виконавче провадження № 60515799 з примусового виконання виконавчого листа № 1 - кп/541/71 /2018 виданого 15.05.2018 \~ \~ \~ \~Миргородським міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] на користь держави 395,48 грн. витрат на залучення експерта. 06.11.2019 державним виконавцем відділу повторно відкрито виконавче провадження № 60515799 та 27.05.2020 з метою забезпечення виконання рішення винесено постанову про арешт всього майна боржника [PERSON] . Вищевказана постанова 27.05.2020 внесена до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. 31.12.2020 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану згідно п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутність майна у боржника, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними). Арешт нерухомого майна згідно постанови державного виконавця № 60515799 від 27.05.2020 реєстраційний номер обтяження 36643236 відносно боржника [PERSON] станом на 20.05.2024 не знято (а.с.17). Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Положеннями ч. 1,2 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Згідно з ч.1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За приписами ст. ст. 13, 76, 80, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст. 89 ЦПК України). Відповідно до п. 9 ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 27 Закону країни «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: удового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості. Державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі: судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, що набрало законної сили. Частина 2 ст. 56 Закону України Про виконавче провадження передбачає, що арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Відповідно до ч. 4 ст. 59 ЗУ Про виконавче провадження підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. Частиною 5 ст. 59 ЗУ Про виконавче провадження встановлено ,що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. З аналізу ст. 59 ЗУ Про виконавче провадження вбачається, що арешт з майна може бути знятий виконавцем в рамках існуючого виконавчого провадження, або на виконання рішення суду шляхом відкриття нового виконавчого провадження Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач у встановленому законом порядку має намір оформити право власності в порядку спадкування після померлої [PERSON] , однак накладена заборона на майно порушує її права, як власника, тому вона має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування, володіння та розпоряджання своїм майном, що врегульовано ст. 391 ЦК України. Іншого способу зняти наявну заборону немає. Отже, позов підлягає задоволенню у повному обсязі. В зв`язку з тим, що позивач просила не стягувати з відповідача на її користь судових витрат, суд,

Outcome: approved