Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-15 00:00:00

Позивач [PERSON] \~в інтересах\~якого діє\~адвокат Ярмусь\~В.Д. звернувся в суд з позовом до відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третіх осіб: Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва Артема Анатолійовича про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 22.02.2019 постановою старшого державного виконавця ВП №58364088 Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого напису №1599 від 29.03.2017 виданого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А. про стягнення з [PERSON] в користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованості в сумі 369 466 грн. 43 коп. Разом з тим, позивач вважає, що виконавчий напис №1599 від 29.03.2017 виданий приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А. є таким, що не підлягає до виконання з огляду на наступне. Так, з посиланням на ЗУ «Про нотаріат» та п.п. 1.3, 2.1, 3.2, 3.5, Порядку вчинення нотаріальних дій зазначає, що приватним нотаріусом при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису не дотримано вимоги безспірності заборгованості, яка є обов`язковою умовою для вчинення нотаріусом виконавчого напису. Окрім цього, приватним нотаріусом при вчиненні спірного виконавчого напису не було взято до уваги, що відсутня письмова вимоги відповідача про усунення порушень та належне вручення такої письмової вимоги. Також, нотаріусом не взято до уваги, що спір між позивачем та відповідачем вже вирішено і стягнуто заборгованість за кредитом, процентам та пені, що підтверджується рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 22.03.2013 у цивільній справі справа №1915/15383/2012, а виконавчий лист знаходиться на примусовому виконанні в Державній виконавчій службі. Більше того, відсутні - первинні бухгалтерські документи, щодо видачі кредиту та здійснення його погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо) та нотаріально посвідчений договір кредиту. Крім того, звертає увагу, що із заявою про вчинення виконавчого напису відповідач звернувся до приватного нотаріуса 29.03.2017, проте строк дії договору закінчився 11.09.2013, відтак на думку позивача відповідач пропустив 3-х річний строк із зверненням за захистом порушених прав, а тому приватний нотаріус повинен був відмовити у вчинені виконавчого напису в зв`язку з наявністю спору. На підстав наведеного просить визнати виконавчий напис нотаріуса №1599 від 29.03.2017 виданий приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А. про стягнення з [PERSON] в користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» за кредитним договором №ТЕAWAU00276117 від 12.09.2006 та розрахунку заборгованості за договором станом на 14.11.2016, грошових коштів в сумі 13 222,85 Євро, що за курсом 27,94 відповідно до службового розпорядження НБУ від 14.11.2016 складає 369 446 грн 43 коп., в тому числі: 6286,04 Євро заборгованість за тілом кредиту; 2,18 Євро заборгованість за відсотками; 6934,63 Євро заборгованість з пені, таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.06.2024 відкрито провадження у вищевказаній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 04.09.2024 судом зареєстровано відзив на позовну заяву поданий представником відповідача АТ КБ «Приватбанк» через систему «Електронний суд», в якому представник вказує, що через неналежне виконання взятих на себе зобов`язань та утвореною заборгованістю було порушено права та законні інтереси Банку, що змусило останнього звернутися до нотаріуса за захистом своїх правом шляхом вчинення виконавчого напису. При цьому рішення про те, що сума у виконавчому написі не відповідає дійсності відсутнє. Отже сума є дійсною та безспірною. Звертає увагу, що наявність спору в суді за позовом кредитора до боржника про стягнення суми заборгованості за кредитним договором не спростовує висновок про безспірність заборгованості цього боржника та жодним чином не свідчить про неправомірність вчинення виконавчого напису. Також, вказує, що позивач у встановленому законом порядку не спростував належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення; не надав доказів часткового чи повного погашення заборгованості. Крім того зауважує, що строки передбачені ст. 88 ЗУ «Про нотаріат», за своєю природою, не є позовною давність, вчинення виконавчого напису, є позасудовим способом захисту цивільних прав. Водночас, ст. 256 ЦК України стосується звернення до суду, а ні в якому разі не строком звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Водночас, не зважаючи на те, що строк позовної давності невірно використовувати у даному випадку, Банком все одно норма цієї статті не порушено, оскільки для початку перебігу строку має бути дата припинення дії договору. Але договір не був припинений у зв`язку з п.9.6 Умов та правил надання банківських послуг, які діяли на момент підписання договору. У цьому пункті чітко зазначено, що договір є дійсним до моменту належного виконання сторонами зобов`язань. Зобов`язання позивачем на сьогоднішній день не виконано. Більш того особа зловживає своїм правом на звернення до суду за для ухилення від виконання договірних обов`язків. Зазначає, що у договорі на основі якого був вчинений виконавчий напис нотаріусом, строк дії не передбачено, тобто він укладений на невизначений час. Виходячи з цього, можна зробити висновок, що сторони мають здійснити свої права та обов`язки у будь який час. Представник вказує, що позивач у встановленому законом порядку не спростував належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості перед Банком за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення; не надав доказів часткового чи повного погашення заборгованості. При цьому, інформація про звернення Банку до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки не є свідченням недотримання умови щодо безспірності заборгованості у цій справі, оскільки позивач визнає наявність заборгованості на суму, вказану у виконавчому написі нотаріуса. На підстав вищевикладеного, просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 06.09.2024 судом зареєстровано відповідь на відзив подану представником позивача [PERSON] адвокатом Ярмусь В.Д. через систему «Електронний суд», у якій викладено обставини, які ідентичні тим, що зазначені у позовній заяві. Протокольною ухвалою суду від 31.07.2024 постановленою у судовому засіданні без видалення до нарадчої кімнати та занесеною до протоколу судового засіданні закрито підготовче провадження у даній справі та постановлено здійснювати розгляд справи по суті. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Ярмусь В.Д. у судове засідання не з`явились, однак адвокат Ярмусь В.Д. подав заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. У судове засідання представник відповідача АТ КБ\~«Приватбанк» не з`явився, хоча про день та час слухання справи неодноразово повідомлявся належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа до електронного кабінету АТ КБ\~«Приватбанк». Про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не подавав. Третя особа приватний нотаріус Чернігівського міського\~нотаріального округу\~Завалієв А.А. у судове засідання не з`явився, хоча про день та час слухання справи неодноразово повідомлявся належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа до його електронного кабінету. Про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не подавав. Представник третьої особи Тернопільського міського\~відділу державної\~виконавчої служби\~Західного міжрегіонального\~управління Міністерства\~юстиції у судове засідання не з`явився, хоча про день та час слухання справи неодноразово повідомлявся належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа до електронного кабінету Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не подавав. У зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: Статтею 3 Конституції України передбачається,\~що людина,\~її життя\~і здоров`я,\~честь і\~гідність,\~недоторканність і\~безпека визнаються\~в Україні\~найвищою соціальною\~цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Відповідно до ст.\~4\~ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 29.03.2017 приватним нотаріусом Чернігівського міського\~нотаріального округу\~Завалієвим Артемом\~Анатолійовичем вчинено виконавчий напис за номером в реєстрі 1599 про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», який є правонаступником Закритого акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» невиплачених в строк відповідно до умов кредитного договору №TEAWAU00276117 від 12.09.2006 та розрахунку заборгованості за договором станом на 14.11.2016, грошових коштів у сумі 13\~222,85 Євро, що за курсом 27,94 відповідно до службового розпорядження НБУ від 14.11.2016 складає 369\~446 грн 43 коп., з урахуванням: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6\~286,04 Євро; заборгованості за відсотками у розмірі 2,18 Євро; заборгованості з пені у розмірі 6\~934,63 Євро. Стягнення здійснено за період з 12.09.2006 по 14.11.2016. Як вбачається з заяви № 201901020088 від 04.02.2019, ПАТ КБ «Приватбанк» 12.02.2019 звернувся до Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області із заявою про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису вчиненого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем 29.03.2017 та зареєстрованого в реєстрі за № 1599. 22.02.2019 старшим державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Шопою Т.Б. відкрито виконавче провадження №58365088, з примусового виконання виконавчого напису №1599 виданого 29.03.2017 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу в розмірі 369\~446,43 грн. Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»). Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 (далі Порядок вчинення нотаріальних дій). Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Підпунктом 3.2\~пункту 3\~Глави 16\~розділу II\~Порядку вчинення\~нотаріальних дій\~нотаріусами України визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку). При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України Про нотаріат та Порядку вчинення нотаріальних дій. Отже, відповідно до змісту наведених вище норм законодавства вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Тобто відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: перший - підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап - вчинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). При цьому, недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду від 27.08.2020 у справі № 554/6777/17. Відповідно до норм ст. 88 Закону України «Про нотаріат», безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Так, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені відповідно до вимог ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність. Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріуси здійснюють виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі. Отже, однією з основних умов вчинення виконавчих написів є наявність документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника. Ознакою безспірності є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутність будь-яких суперечностей у поданих документах. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно, у разі вчинення виконавчого напису за відсутності доказів, які б підтверджувати факт безспірної заборгованості, такий виконавчий напис має визнаватись таким, що не підлягає виконанню. При цьому, слід зазначити, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Аналогічний висновок щодо застосування норм права висловлений у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 207/1587/16. Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість позову повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. З матеріалів справи вбачається, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. з метою задоволення вимог АТ КБ «ПриватБанк» на підставі кредитного договору №TEAWAU00276117 від 12.09.2006. Водночас судом встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22.03.2013 у справі № 1915/15383/2012, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , задоволено та стягнуто з [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) в користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №\~TEAWAU00276117 від 12.09.2006 в розмірі 9422,31 євро , що згідно офіційного курсу Національного банку України еквівалентно 92432,86 гривень та понесені судові витрати в розмірі 924,33 гривень судового збору. Як вбачається із змісту вказаного рішення суду, заборгованість у розмірі 9422,31 Євро, включає у себе: 6208,62 євро - заборгованість за кредитом; 2,08 євро - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 3211,61 євро - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за кредитним договором. На виконання вказаного рішення від 22.03.2013, Тернопільським міськрайонним судом 23.07.2013 видано Виконавчий лист № 1915/15383/2012, на підставі якого головним державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції Вальорна Л.В. 06.09.2013 відкрито виконавче провадження, з примусового виконання Виконавчого листа № 1915/15383/2012 виданого Тернопільським міськрайонний судом 23.07.2013. Як встановлено судом заборгованість, яка є предметом виконавчого напису позивач не визнає та заперечує її, відтак, вказана у виконавчому написі заборгованість [PERSON] перед АТ КБ «Приват Банк» є спірною, оскільки не визнається позивачем. Суд зауважує, що при наявності судового рішення про стягнення заборгованості в рахунок погашення боргу за кредитним договором №\~TEAWAU00276117 від 12.09.2006, банком нараховано, за яким здійснюється примусове виконання, виконавчим написом повторно стягнуто з позивача заборгованість за тілом кредиту у розмірі 6\~286,04 Євро; заборгованості за відсотками у розмірі 2,18 Євро; заборгованості з пені у розмірі 6\~934,63 Євро. Стягнення здійснено за період з 12.09.2006 по 14.11.2016. Крім того, в матеріалах справи відсутні відомості про те, що відповідно до вимог п. 1-1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172, стягувачем для вчинення оскаржуваного виконавчого напису подавались нотаріусу засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання з визначеною грошовою вимогою, яка підлягає виконанню, та необхідність її погашення, що була надіслана боржнику, та оригінали документів, що підтверджують її надіслання. Вказане підтверджує той факт, що зазначена заборгованість є спірною, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконалася належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушила норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Суд зауважує, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору щодо її розміру, строку, за який вона нарахована тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не тільки кредитора, а й самого боржника, або ж стовідсотково підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі. Отже, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Окрім цього, в матеріалах справи відсутні докази того, що приватному нотаріусу при подачі заяви про вчинення виконавчого напису стягувачем не було надано детальний розрахунок заборгованості зі строками її погашення та первинного бухгалтерського документа, який би підтвердив видачу боржнику спірної суми боргу (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), у зв`язку з чим, у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед товариством, яка зазначена у написі, є безспірним. Крім того, суд звертає увагу на те, що на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів після розділу Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами доповнено новим розділом Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин . Разом із цим, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № К/800/6492/17 залишено без змін постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017, якою, в свою черг, визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині пункту 2 змін, яким Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів доповнено розділом Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин . Пленум Вищого адміністративного суду України у п. 10.2 Постанови від 20.05.2013 №7 «Про судове рішення в адміністративній справі» роз`яснив, що визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Суд визначає, що рішення суб`єкта владних повноважень є нечинним, тобто втрачає чинність з певного моменту лише на майбутнє, якщо на підставі цього рішення виникли правовідносини, які доцільно зберегти. Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10.12.2014, втратила чинність (у частині) 22.02.2017 з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14. Отже, на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса 29.03.2017, постанова Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 втратила законну силу внаслідок визнання її судовим рішенням не чинною та незаконною, тобто нотаріус мав право вчиняти виконавчий напис лише про стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами. Водночас, матеріали справи не містять відомостей про нотаріальне посвідчення кредитного договору № TEAWAU00276117 від 12.09.2006, укладеного між позивачем та Акціонерним товариством Комерційний банк «Приват банк» на підставі якого було вчинено виконавчий напис, що також свідчить про його вчинення за відсутності передбачених для цього підстав. Доказів протилежного відповідач чи треті особи суду не надали. Таким чином, судом встановлено, що вчинення нотаріусом спірного виконавчого напису відбулося на підставі звернення АТ КБ «Приватбанк» до приватного нотаріуса з недотриманням вимог щодо переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, а саме за відсутності нотаріально посвідченого кредитного договору. Згідно із ст. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Отже, нотаріус при вчиненні оспорюваних виконавчих написів не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчими написами, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Аналогічний висновок щодо застосування норм права висловлений у постанові Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 645/1979/15-ц. За вказаних обставин, суд приходиться до висновку про недотримання приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. вимог законодавства України під час вчинення оспорюваного виконавчого напису, а тому позовні вимоги є підставними, порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання виконавчого напису, вчиненого 29.03.2017\~приватним нотаріусом\~Чернігівського міського\~нотаріального округу\~Завалієвим Артемом\~Анатолійовичем,\~зареєстрований в\~реєстрі за\~№1599,\~щодо стягнення\~з [PERSON] \~в користь\~ПАТ КБ\~«ПриватБанк» невиплачених\~за кредитним\~договором №ТЕAWAU00276117\~від 12.09.2006\~та розрахунку\~заборгованості за\~договором станом\~на 14.11.2016,\~грошових коштів\~в сумі\~13\~222,85\~Євро,\~що за\~курсом 27,94\~відповідно до\~службового розпорядження\~НБУ від\~14.11.2016\~складає 369\~446\~грн.\~43\~коп.,\~в тому\~числі:\~-\~6286,04\~Євро заборгованість\~за тілом\~кредиту;\~-\~2,18\~Євро заборгованість\~за відсотками;\~-\~6934,63\~Євро заборгованість\~з пені, таким, що не підлягає виконанню. В силу вимог ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач, звільнений від сплати судового збору при звернені з даним позовом до суду, з АТ КБ\~«Приватбанк» в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 968, 96 грн.

Outcome: approved