Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-15 00:00:00

Військова частина [NUMBER] звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме просить встановити факт смерті військовослужбовця Військової частина [NUMBER] [PERSON] , що мав місце 30 квітня 2023 року під час виконання обов`язків військової служби в районі міста Часів Яр Донецької області. На обґрунтування заяви зазначає, що солдат [PERSON] з 25 лютого 2023 року зарахований в списки особового складу Військової частини [NUMBER] . Солдат [PERSON] з 17 квітня 2023 року відряджений до Військової частини [NUMBER] , з метою проведення бойового злагодження. З 18 квітня 2023 року відряджений до окремого розпорядження до села Веролюбівка Донецької області. 30 квітня 2023 року під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Часів Яр Бахмутського району Донецької області стрілець зведеної механічної роти 184 Навчального центру солдат [PERSON] зник безвісти. Встановлення факту смерті необхідно для державної реєстрації смерті на території України та одержання свідоцтва про смерть державного зразка. Встановлення факту смерті [PERSON] для Військової частини [NUMBER] має юридичне значення, оскільки [PERSON] є військовослужбовцем Військової частини [NUMBER] та обліковується як безвісти зниклий відповідно до вимог наказу Міністерства оборони України № 280 від 15 вересня 2022 року «Про затвердження Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 листопада 2022 року за № 1407/38743. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 10 травня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами окремого провадження та призначено судове засідання. Представник Військової частини [NUMBER] в судове засідання не прибув, про розгляд справи повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа. Також представник військової частини про причини неявки не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи без участі не подавав. Представник заінтересованої особи Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не прибув, про розгляд справи повідомлений належним чином, причин неявки не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не подав. Представник заінтересованої особи [PERSON] адвокат Суязова Г.В. подала письмові пояснення щодо заяви військової частини, в яких просила відмовити Військовій частині [NUMBER] у задоволенні заяви про встановлення факту смерті [PERSON] . На обґрунтування пояснень зазначає, що військовою частино не надано жодних доказів, які б підтверджували факт смерті [PERSON] , натомість суду надано докази, які свідчать про те, що [PERSON] зник безвісти у зв`язку із воєнними діями, що є підставою для оголошення його померлим. Зважаючи на викладене вище, суд вважає за можливе розглянути заяву за відсутності учасників справи. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи. Частиною 4 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. У ч. 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 09 вересня 2024 року, є дата складення повного судового рішення 16 вересня 2024 року. Оцінивши доводи заяви, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви, зважаючи на таке. Відповідно до ч. 1 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору. Положеннями частин третьої-четвертої статті 49 Цивільного кодексу України визначено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За частиною першою статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Водночас, пункт 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940, деталізує положення статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та встановлює, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о) установленої форми; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о) установленої форми; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Чинний Цивільний процесуальний кодекс України містить чотири процедури, наслідком якої є ухвалення судового рішення, на підставі якого органами Державної реєстрації актів цивільного стану може бути видано свідоцтво про смерть, зокрема: - встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 Цивільного процесуального кодексу України); - встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (пункт 9 частини першої статті 315 Цивільного процесуального кодексу України); - встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (стаття 317 Цивільного процесуального кодексу України); - визнання фізичної особи померлою (статті 305-309 Цивільного процесуального кодексу України). Вказані процедури є відмінними між собою та мають певні особливості. Щодо встановлення факту смерті на підставі пункту 8 частини першої статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд зазначає таке. Пунктом 8 частини статті 315 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. У заяві про встановлення факту повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт (частини перша-друга статті 318 ЦПК України). Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. При цьому слід мати на увазі, що встановлення зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті та від оголошення особи померлою. Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 10 червня 2021 року у справі № 591/1461/19. Отже, встановлення факту смерті фізичної особи на підставі пункту 8 частини першої статті 315 Цивільного процесуального кодексу України можливе лише тоді, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, за яких настала смерть, і факт неможливості реєстрації органом державної факту смерті. Щодо встановлення факту смерті на підставі статті 317 Цивільного процесуального кодексу України Статтею 317 Цивільного процесуального кодексу України визначено особливості встановлення в окремому факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України. Так, вказаною статтею передбачено, що заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника (абзац 2 частини першої статті 317 Цивільного процесуального кодексу України). Справи про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, розглядаються невідкладно з дня надходження відповідної заяви до суду (частина друга статті 317 Цивільного процесуального кодексу України). У заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів (частини перша - друга статті 318 Цивільного процесуального кодексу України). При цьому, положення статті 317 Цивільного процесуального кодексу України не вимагають від осіб, які звертаються із заявою до суду про встановлення відповідного факту, подання до суду письмової відмови органу реєстрації актів цивільного стану у здійсненні реєстрації таких фактів (постанова Верховного Суду від 27.09.2021 року у справі № 756/8168/21). Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо особливостей провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи в умовах воєнного чи надзвичайного стану та на тимчасово окупованих територіях» розширено перелік територій, щодо яких поширюється дія статті 317 Цивільного процесуального кодексу України. На сьогодні до них належать території, на яких введено воєнний чи надзвичайний стан, або тимчасово окуповані території України, визначені такими відповідно до законодавства. Враховуючи, що Указом Президента України воєнний стан введено на всій території України з 05год.30хв. 24 лютого 2022 року, спрощений порядок розгляду судом справ про встановлення юридичних фактів смерті та народження за статтею 317 ЦПК України розширюється на встановлення таких юридичних фактів, що відбулись на всій території України (як мінімум до закінчення воєнного стану). Здебільшого такий спосіб стосується зони воєнних дій та тимчасово окупованих територій, оскільки на таких територіях не функціонують відповідні органи, які можуть зафіксувати факт смерті. Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, зокрема, можуть бути: письмові докази; речові докази, зокрема звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; пояснення свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі в обставинах, що загрожували їй смертю. Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 29 березня 2023 року у справі № 753/8033/22, від 26 квітня 2023 року у справі № 337/3725/22. Щодо оголошення особи померлою (стаття 46 Цивільного кодексу України та статті 305-309 Цивільного процесуального кодексу України), суд зазначає таке. Відповідно до частини другої статті 46 Цивільного кодексу України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років після закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Згідно з частиною третьою статті 46 Цивільного кодексу України фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті. Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України (частина четверта статті 46 Цивільного кодексу України). Відповідно до змісту статті 305 Цивільного процесуального кодексу України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна. Згідно з частиною першою статті 306 Цивільного процесуального кодексу України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою: обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Отже, оголошення фізичної особи померлою - це ствердження судовим рішенням припущення про смерть цієї особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті. Підставою для оголошення особи померлою є не факти (докази), які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи. Верховний Суд у постанові від 28 лютого 2024 року у справі № 506/358/22 зазначив, що виходячи зі змісту положень статей 43, 46 Цивільного кодексу України, статей 305, 306 Цивільного процесуального кодексу України, за наявності припущень про факт смерті фізичної особи, у тому числі у зв`язку з воєнними діями, без достовірних доказів, які свідчать про цей факт, правильним буде звернення до суду із заявою про оголошення судом особи померлою (частина друга статті 46 Цивільного кодексу України), а не із заявою про встановлення факту смерті цієї фізичної особи (пункт 8 частини першої статті 315 Цивільного процесуального кодексу України). Зі змісту заяви вбачається, що заявник Військова частина [NUMBER] фактично просить суд встановити факт смерті військовослужбовця [PERSON] у певний час - 30 квітня 2023 під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Часів Яр Бахмутського району Донецької області. Як на фактичні підстави звернення до суду заявник посилається на те, що військовослужбовець [PERSON] зник безвісті під час бойових дій в районі населеного пункту Часів Яр Бахмутського району Донецької області, а саме в період виконання бойового завдання під час ворожого обстрілу, що на переконання заявника підтверджується: доповіддю командира Військової частини [NUMBER] № 1870/3 від 05 травня 2023 року по факту зникнення безвісти старшого стрільця зведеної механізованої роти 184 навчального центру солдата [PERSON] , витягом із наказу ТВО командира Військової частини [NUMBER] [PERSON] про результати службового розслідування по факту зникнення безвісті солдата [PERSON] № 44-ОД від 01 червня 2023 року, сповіщенням Військової частини [NUMBER] № 6 про зникнення безвісті солдата [PERSON] під час виконання бойового завдання. Як на правові підстави звернення до суду із заявою, Військова частина [NUMBER] посилається на положення статті 317 Цивільного процесуального кодексу України, яка регулює особливості окремого провадження у справі із встановленням юридичного факту, зокрема, смерті особи, на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України. Вищевказані письмові докази у своїй сукупності, на думку суду, достовірно не свідчать про смерть військовослужбовця [PERSON] , а лише дають підстави для обґрунтованого припущення смерті за обставин, що підтверджені цими доказами, які можуть свідчити про смерть останнього. З огляду на це, підстав для задоволення заяви Військової частини [NUMBER] про встановлення факту смерті військовослужбовця [PERSON] у певний час - [INFO] в районі населеного пункту Часів Яр Бахмутського району Донецької області, під час бойових дій, за статтею 317 Цивільного процесуального кодексу України, немає. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що з зважаючи на встановлені у цій справі обставини та наявність у заявника вірогідного припущення про смерть військовослужбовця [PERSON] , заявник не позбавлений можливості звернутися до суду із заявою про оголошення судом військовослужбовця [PERSON] померлим на підставі частини другої статті 46 Цивільного кодексу України. Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 28 лютого 2024 року у справі № 506/358/22, від 13 березня 2024 року у справі № 204/7924/23, від 22 травня 2024 року у справі № 337/2489/23, від 06 червня 2024 року у справі № 188/56/24. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що заява Військової частини [NUMBER] про встановлення факту, що має юридичне значення, задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed