Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-22 00:00:00

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитсервіс» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 14.01.2022 між ТОВ «Кредитсервіс» та [PERSON] був укладений електронний Кредитний договір № 220114-005. Кредитний договір № 220114-005 від 14.01.2022 було підписано [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Відповідно до умов договору відповідач отримав кредит у розмірі 32\~000,00 грн.; строк кредитування 730 днів; одноразова комісія за видачу кредиту від початкової суми кредиту 5,9%; плата за користування кредитом в середньому за місяць від початкової суми кредиту 6,9%; орієнтовна реальна річна процентна ставка 241,79%. Через неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором утворилась заборгованість - 78\~152,84 грн. У зв`язку з чим позивач просить задовольнити позов, стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості та судові витрати. Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 липня 2024 року позовну заяву передано за підсудністю до Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області. Ухвалою суду від 14 серпня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд якої ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 23 вересня 2024 року розгляд справи ухвалено проводити в заочному порядку. В судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, на вимогах наполягає. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином в порядку, встановленому статтею 128 ЦПК України, не повідомив причини неявки, відзиву не подав. Ураховуючи вимоги частин першої та третьої статті 223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов таких висновків. Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Як встановлено судом, 14.01.2022 між ТОВ «Кредитсервіс» та [PERSON] був укладений електронний Кредитний договір №220114-005, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 32\~000,00 грн.; строк кредитування 730 днів; одноразова комісія за видачу кредиту від початкової суми кредиту 5,9%; плата за користування кредитом в середньому за місяць від початкової суми кредиту 6,9%; орієнтовна реальна річна процентна ставка 241,79% (а.с. 19-31 копія договору з додатками). Договір підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором D30979 14.01.2022 о 13:23:05 (а.с. 33 - довідка). Позивач здійснив видачу кредитних коштів за Кредитний договір № 220114-005 від 14.01.2022 шляхом перерахування кредитних коштів на банківський (картковий) рахунок відповідача (а.с. 38 платіжна інструкція кредитового переказу коштів). Відповідач взяті\~на себе\~зобов`язань\~щодо повернення\~кредиту та\~сплати відсотків, комісії\~ за його\~користування не\~виконує,\~у наслідок\~чого станом на 10.01.2024 виникла\~ заборгованість у\~сумі 78\~152,84 грн., яка складається з: 18\~542,47 грн. простроченої заборгованості за сумою кредиту; 46\~267,80 грн. простроченої заборгованості за процентами; 13\~022,81 грн. строкової заборгованості за сумою кредиту; 319,76 грн. строкової заборгованості за процентами (а.с. 39-40 - розрахунок). 20 березня 2024 року позивачем була направлена досудова вимога [PERSON] щодо строкового стягнення заборгованості за Кредитним договором № 220114-005 від 14.01.2022, яка відповідачем не була виконана (а.с. 36-37). Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтями 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до частини 1 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно із абзацом 2 частини 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Частина 5 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію"). Отже, на підтвердження існування договірних відносин позивачем у справі було надано Кредитний договір № 220114-005 від 14.01.2022, вказаний\~договір підписаний відповідачем [PERSON] за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором D30979. Жодних доказів щодо сплати грошових коштів за кредитним договором, та які б спростовували зазначений розрахунок заборгованості, відповідач суду не надав. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Згідно зі статтею 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оскільки належним чином повідомлений про дату слухання справи відповідач відзиву на позов та доказів на його підтвердження, суду не надав, ураховуючи, що цивільне судочинство згідно частин першої-третьої статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін також на сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, беручи до уваги, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у матеріалах справи, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Кредитсервіс»\~до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним\~договором слід задовольнити, стягнувши з відповідача на користь позивача загальну суму заборгованості у сумі 78\~152,84 грн. Відповідно до частини першої статті 141\~ЦПК\~України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 2\~422,40 грн., сплачений ним при подачі позову, тому оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, суд з врахуванням положень статті 141\~ЦПК\~України вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати. Щодо вимоги про стягнення правової допомоги. Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за частиною 3 статі 133 ЦПК належать витрати на професійну правову допомогу, які за змістом статті 137 ЦПК несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Приписами статті 141 ЦПК України визначено: розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Суд звертає увагу, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини 4 статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, тому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повинен надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач має заперечення. Частиною 3 статті 141 ЦПК України закріплено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі №755/9215/15-ц. Як вбачається з матеріалів справи, понесені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 7\~000,00 грн. підтверджуються: договором № 25-01/2023 від 25 січня 2023 року про надання правової допомоги Адвокатським Об`єднанням «Правовий Діалог» (а.с. 42-44); актом приймання-передачі справ на надання правової допомоги від 01.12.2023 (а.с.49; актом № 3 приймання-передачі наданої правової допомоги від 04.01.2024 за Договором про надання правової допомоги № 25-01/2023 від 25.01.2023 (а.с. 50); платіжною інструкцією № 1567 від 05.01.2024 щодо сплати АО «Правовий Діалог» коштів за надання правової допомоги згідно договору № 25-01/2023 від 25.01.2023 (а.с. 41). Отже, з огляду на зазначені норми права, правову позицію Великої Палати Верховного Суду та встановлені обставин справи, суд дійшов переконання, що вимоги про відшкодування витрат позивача на правничу допомогу підлягають задоволенню, оскільки вони пов`язані з розглядом справи, розмір яких є обґрунтованим за відсутності клопотання відповідача про зменшення їх розміру, а також при цьому були дотримані критерії розумності їх вартості.

Outcome: approved