Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-19 00:00:00

У березні 2024 року представник позивачів адвокат Гунько Олександр Юрійович, представляючи інтереси позивачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , звернувся до Носівського районного суду Чернігівської області з позовною заявою про визнання права на спадкову земельну частку (пай). Позовні вимоги представник позивачів мотивував тим, що [INFO] в с. Мрин Носівського району Чернігівської області помер [PERSON] . На день смерті він проживав за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на право на земельну частку (пай), оскільки за життя [PERSON] був членом КСП «Україна» у с. Мрин Носівського району і був внесений до списку громадян-членів КСП, що додається до Державного акту ІІ-ЧН № 000092 на право колективної власності на землю, під № 267. Спадщину після смерті [PERSON] прийняли позивачі як спадкоємці першої черги за законом в порядку ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР. Позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частки кожному у праві на земельну частку (пай) розміром 7,04 умовних кадастрових гектарів із земель колишнього КСП «Україна» на території Мринської сільської ради, що належала померлому [PERSON] . Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, мотивована тим, що в матеріалах справи відсутні документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії, а саме: правовстановлюючий документ на земельну частку (пай). Тому представник позивачів просив судовим рішенням визнати за кожним з позивачів право на 1/3 частки земельної частки (паю) розміром 7,04 умовних кадастрових гектарів із земель, які перебували в колективній власності колишнього КСП «Україна» на території Мринської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, що належало [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою судді від 05 березня 2024 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 18 червня 2024 року залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області, у зв`язку із залученням третьої особи відкладено підготовче судове засідання до 15 серпня 2024 року. Ухвалою суду від 15 серпня 2024 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті на 20 вересня 2024 року. У судове засідання позивачі та представник позивачів не з`явилися, але до початку підготовчого судового засідання представник позивачів адвокат Гунько О.Ю. направив до суду заяву, у якій зазначив, що він підтримує позовні вимоги, просить їх задовольнити та розглянути справу за відсутності позивачів та представника позивачів. Представник відповідача Мринської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області в судове засідання не з`явилася, але до початку розгляду справи по суті направила до суду заяву, у якій просила справу розглянути без участі представника Мринської сільської ради за наявними в ній матеріалами, про результати розгляду справи повідомити Мринську сільську раду. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області в підготовче судове засідання не з`явився, про дату, час та місце підготовчого судового засідання третю особу було повідомлено належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа - судової повістки про виклик до суду, про причини неявки суд не повідомлено, жодних пояснень, заяв, клопотань до суду не подано. Суд проводить судове засідання за відсутності учасників справи та вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки не знаходить підстав, передбачених ст. 223 ЦПК України, для відкладення розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст. 12 ЦПК України. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст. ст. 77-78 ЦПК України. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року (561-12), Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 (720/95) «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР (1540-06). У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року (2768-14) сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до Указу Президента України від 8 серпня 1995 року за № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельний пай одержали всі особи, які входили до складу КСП на момент паювання землі і яких внесено до списку, що додається до Державного акта на право колективної власності на землю. Згідно із п. 2 вказаного Указу, членами КСП були, зокрема, такі особи: постійні працівники - члени КСП, пенсіонери, які раніше працювали в КСП і залишилися його членами. Крім того, право на земельний пай мають спадкоємці тих членів КСП, які мали таке право, але померли до моменту видачі документа про це право, а саме - земельного сертифіката (Указ Президента України від 10 листопада 1994 року № 666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва»). Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснив, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розд. X «Перехідні положення» ЗК (2768-14). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК (435-15), у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 (720/95) «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Статтею 3 Указу Президента України за № 666/94 від 10.11.1994 року «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути об`єктом успадкування. Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] був членом колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» с. Мрин Носівського району і був включений до списку громадян-членів КСП, що додається до державного акта серії ІІ-ЧН № 000092 на право колективної власності на землю, виданого КСП «Україна» по Мринській сільській раді Носівського району Чернігівської області від 14 листопада 1997 року, під № 267. Сертифікат на право на земельну частку (пай) на ім`я [PERSON] не виготовлявся, не реєструвався та не видавався, державний акт на ім`я [PERSON] не видавався. Вартість земельної частки (паю) по КСП «Україна» с. Мрин Носівського району станом на 01 січня 2023 року становить 151098,94 грн. Ці обставини підтверджуються копією державного акта на право колективної власності на землю серії ІІ-ЧН № 000092 (а. с. 15-16), копією відповідного списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства (а. с. 17-18), повідомленням Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області № 29-25-0.5-5347/2-23 від 24 жовтня 2023 року (а. с. 14). Отже, ураховуючи вищевикладені правові норми та обставини, суд робить висновок, що, незважаючи на те, що [PERSON] не отримав сертифікат на право на земельну частку (пай), він набув право на земельну частку (пай) у землях КСП «Україна», розташованих у с. Мрин, оскільки був членом КСП «Україна» та був внесений до списку громадян-членів КСП, що додається до державного акта на право колективної власності на землю серії ІІ-ЧН № 000092, зареєстрованого 14 листопада 1997 року. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 4). Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається із вищевказаного права на земельну частку (пай). Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Судом встановлено, що за життя [PERSON] заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 73-89). Згідно з ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), той з подружжя, який його пережив, і батьки (усиновителі) померлого. [PERSON] була дружиною померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] (а. с. 6). [PERSON] та [PERSON] були синами померлого [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а. с. 8, 13). Отже, вони троє є спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Абзацом 2 пункту 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Міністерством юстиції України від 18 червня 1994 року № 18/5, установлено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним. На день своєї смерті [PERSON] був зареєстрований по [ADDRESS] . Разом з ним були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується копією довідки Мринської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області № 50/03-08 від 20 лютого 2024 року (а. с. 5). Судом встановлено, що після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилася, що підтверджується повідомленням Державного нотаріального архіву Чернігівської області від 22 травня 2024 року № 1537/01-17 (а. с. 69) та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а. с. 71). Отже, судом установлено, що в силу ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР спадщину після смерті [PERSON] фактично прийняли його дружина [PERSON] та двоє синів [PERSON] й [PERSON] , вступивши в управління та володіння спадковим майном на підставі п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, оскільки проживали разом зі спадкодавцем на час його смерті, що підтверджується копією довідки Мринської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області № 50/03-08 від 20 лютого 2024 року (а. с. 5). Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Отже, позивачі як спадкоємці за законом першої черги у рівних частинах, тобто по 1/3 частки кожен, успадкували після смерті [PERSON] право на земельну частку (пай) із земель колишнього КСП «Україна» на території Мринської сільської ради Носівського району, яке належало [PERSON] на день смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. У судовому засіданні встановлено, що позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частки земельної частки (паю) площею 7,04 умовних кадастрових гектарів із земель колишнього КСП «Україна» на території Мринської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, що належало померлому [INFO] [PERSON] , у зв`язку з тим, що в матеріалах спадкової справи відсутні документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії, що підтверджується постановою державного нотаріуса Носівської державної нотаріальної контори Киреєвої Л.М. про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 470/02-31 від 8 травня 2024 року (а. с. 59). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» одним із документів, що посвідчують право на земельну частку (пай) є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд робить висновок, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved