Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-08 00:00:00

21.08.2024 року [PERSON] звернулась до Київського районного суду м. Одеси із заявою, заінтересована особа [PERSON] , в якій просить суд видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , [INFO] , проживаючої за адресою: [ADDRESS] і встановити такі заходи тимчасового обмеження прав та покласти на неї такі обов`язки: - заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; - заборонити [PERSON] вести листування, телефонні перемовини з [PERSON] або контактувати з нею особисто чи через третіх осіб; - заборонити [PERSON] наближатися на визначену відстань до місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , навчання, роботи та інших місць частого відвідування. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від року вказану цивільну справу передано судді Бескровному Я.В. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 05.09.2024 року прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною заявою. Відповідно до ст.350-5 ЦПК України - справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду. Вказану цивільну справу було призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 09.09.2024 року. До судового засідання з`явилася заявник, яка заяву про видачу обмежувального припису підтримала у повному обсязі та просила її задовольнити. Заявник у судовому засіданні пояснила, що ії дочка [PERSON] , яка проживає з нею, принижує заявницю, знущається з неї, а іноді вдається до фізичного насильства, штовхає її, б`є, її поведінка непередбачувана, тому продовження співжиття з відповідачем викликає постійне психологічне та фізичне насильство над заявницею. У квітні 2024 притягалася до адміністративної відповідальності за ст.173-2ч.1 КУпАП, однак позитивних висновків не зробила. Все це змушує заявницю звернутись до суду з заявою про видачу обмежувального припису. Заінтересована особа [PERSON] до судового засідання не з`явилася, належним чином повідомлялася, причини неявки суду невідомі. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного. Судом встановлено, що заявниця має дочку [PERSON] , яка проживає з нею за адресою [ADDRESS] . Вказана квартира належить заявниці на праві приватної власності. Постановою Київського районного суду м.Одеси від 09.04.2024 року (справа № 947/7314/24), переглянутою Одеським апеляційним судом постановою від 13.05.2024 року, та залишеною в силі, [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2\~КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, в сумі 170 гривень; стягнено з [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 605 гривень 60 копійок, за те, що 14.02.2024 року, приблизно о 17:00 годині, [PERSON] , перебуваючи за адресою: [ADDRESS] , вчинила домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї матері [PERSON] , а саме: штовхала її, погрожувала та виражалася в її бік нецензурною лайкою. Постановою Київського районного суду м.Одеси від 06.09.2024 у справі № 947/26223/24 матеріал про притягнення [PERSON] , [INFO] , передано начальнику Одеського РУП №1 ГУНП в Одеській області для вирішення питання про відкриття кримінального провадження. Згідно вказаної постанови 20.08.2024 року о 21:00 годині, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , вчинила домашнє насильство психологічного та фізичного характеру повторно, протягом року, відносно своєї матері, [PERSON] , а саме: ображала та вдарила, чим могла бути заподіяна шкода психічному та фізичному здоров`ю, чим вчинила правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП. Також в матеріалах справи містяться: заява [PERSON] від 20.08.2024 року, у якій вона просить притягнути до відповідальності її доньку, [PERSON] , яка 20.08.2024 року вчинила скандал, у ході якого вчинила з нею бійку та словесно ображала; пояснення [PERSON] , у яких вона пояснила, що 20.08.2024 року її донька, [PERSON] , вчинила з нею бійку, у ході якої вкусила її за ліву руку та вдарила рукою в обличчя; пояснення від [PERSON] від 21.08.2024 року у яких вона відмовилась від надання письмових пояснень; копія постанови від 09.04.2024 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.173-2 КУпАП та накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу. Заявниця зазначає, що станом на теперішній час [PERSON] продовжує вчиняє сварки, принижує та ображає її, б`є, створює нестерпні умови проживання, тому вона вимушена була переїхати проживати до свого брата. Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Відповідно до п. 3 ст. 1 ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Згідно з п. 14 вказаної статті, психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Згідно з положеннями п. 2, 7 ч. 2 ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб, зокрема: колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Положеннями ст.21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на: дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 та п. 1 ч. 1 ст. 26 цього Закону, до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника, із заявою про видачу якого може звернутися постраждала особа. Положеннями ст. 26 Закону передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб та ін. Відповідно до ч. 3-4 ст. 26 цього Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Відповідно до ч.2 ст.350-6 ЦПК України у разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» або Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців. Згідно із ст. 350-7 ЦПК України, за заявою осіб, визначених статтею 350-2 цього Кодексу, обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду згідно з частиною другою статті 350-6 цього Кодексу. Згідно з ч.4\~ст.263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 09 березня 2023 року у справі №711/3693/22 зазначено, що: «…обмежувальний припис є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію, направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки особи з огляду на наявність передбачених законом ризиків. Вимога, що ґрунтується на застосуванні обмежувального припису залежно від результатів оцінки ризиків, міститься в частині третій статті 26 Закону. Закон не вимагає надавати обґрунтування та перелік факторів, розглянутих у рамках оцінки ризиків, проте стандартом верховенства права є вмотивоване рішення суду. Метою використання інструментів оцінки ризиків є оцінювання летальності та серйозності домашнього насильства з метою запобігання подальшому насильству й керування ризиками…». У постанові Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №127/9600/22 вказано, що: «…обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у\~КУпАП\~та\~КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях…». У постанові Верховного Суду від 01 червня 2022 року у справі №161/16344/20 зазначено про те, що систематичність визначається виходячи з кількісного показника порушення правил співжиття протягом необмеженого проміжку часу. При цьому суттєвим є саме факт повторного вчинення одного й того самого правопорушення, що свідчить про те, що застосовані заходи впливу є безрезультатними. Враховуючи наведене і те, що наявні обґрунтовані ризики вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо заявника, котра потребує захисту у порядку, передбаченому\~Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є підстави для видачі обмежувального припису стосовно [PERSON] на достатній на переконання суду трьох місяців строк із покладенням на нього обов`язків, які пропонуються заявником, за виключенням заборонити [PERSON] наближатися на визначену відстань до місця навчання, роботи та інших місць частого відвідування, оскільки доказів роботи чи навчання, атакож місць частого відвідування заявницею суду не надано. В силу ч. 3\~ст. 350-5 ЦПК України\~судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Враховуючи вищевказане та на підставі Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст.ст.5, 12, 76-83, 259, 263-265, 293, 350 -1 - 350 -8, 354 ЦПК України, суд -

Outcome: partial