Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-12 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовною заявою до суду, в якій просила суд стягнути з відповідача матеріальні витрати за придбані туфлі «SHARMAN» у розмірі 1290 грн.; компенсацію за завдану моральну шкоду у розмірі 15000 грн., також просила суд покласти на відповідача понесені нею судові витрати. Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 19.05.2023 року придбано в магазині «Взуття», що знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Перемоги 27 корпус «А» босоніжки бренду «SHARMAN», вартість яких становила 1290 грн. Взуття придбано спеціально для святкування завершення навчальних курсів від компанії «Стар Лайф», однак використати їх за своїми планами позивач не змогла, кріплення босоніжок порвалось, що унеможливило подальше їх використання. 24.05.2023 року позивачка звернулася до магазину з вимогою повернути їй кошти за товар неналежної якості, однак працівники магазину відмовили у виконанні такої вимогу, посилаючись на те, що для цього відсутні підстави. Їй запропонували здійснити ремонт взуття, на що позивачка погодилася. В неї забрали босоніжки для проведення ремонту та повернули після 14 днів. Однак ремонт не надав належного результату, так як виявився неякісним: деталі були заклеєні і це спричиняло дискомфорт при носінні. В зв`язку з цим, позивачка знову звернулася до магазину з заявою про повернення коштів, однак їй було відмовлено. Вважає, що діями продавців магазину, що виразилося в негативному спілкуванні, завдало їй моральної шкоди, яку оцінює в розмірі 15000 грн. Провадження у справі відкрито 01.03.2024, відповідно до положень ст.ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з Ухвалою суду від 01.03.2024 року, справу було призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник відповідача направив до суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечував та зокрема зазначав, що підстав для повернення коштів не було. Факт існування істотного недоліку товару не доведено. Фурнітура взуття зламана при використанні. В свою чергу вимога позивача щодо стягнення моральної шкоди є також необгрунтованою, оскільки відмова повернути кошти за продане взуття повністю відповідає положенням Закону України «Про захист прав споживачів». В судовому засідання позивач підтримала заявлені вимоги, просила задовольнити. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову, зважаючи на дотримання ФОП [PERSON] вимог чинного законодавства України. Встановлено, та не оспорюється сторонами, що [PERSON] придбала 19.05.2024 року в магазині «Взуття», що знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Перемоги 27 корпус «А» босоніжки бренду «SHARMAN», вартість яких становила 1290 грн. Як вбачається з фіскального чеку №3000994468 від 19.05.2024 року та чеку терміналу «Приватбанк», даний магазин є місцем здійснення підприємницької діяльності Фізичної особи - підприємця ОП [PERSON] . Позивачкою надані копія заяви від 24.05.2023 року, в якій вона просить зробити гарантійний ремонт фурнітури взутті, копія заяви від 13.06.2024 року, в якій вона вказує, що зроблений ремонт є неякісним та вона просить повернути їй кошти. Дані заяви не містять доказів їх отримання відповідачем, однак відповідач не надала заперечень щодо наявності таких звернень. Відповідно до положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.» Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону про захист прав споживачів у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач у порядку та в строки, встановлені законодавством, і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) заміни товару на такий же товар або на аналогічний з наявних у продавця (виробника). Термін «істотний недолік» визначений п. 12 ч. 1 ст. 1 Закону «Про захист прав споживачів» -істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором; Гарантійний строк зазначається в паспорті на продукцію чи будь-якому іншому документі, що додається до продукції (ч. 2 ст. 7 Закону «Про захист прав споживачів»). Але на сезонні товари (одяг, хутряні та інші вироби) гарантійний строк обчислюється з початку відповідного сезону, що встановлюється Кабінетом Міністрів України. (ч. 3 ст. 7 Закону України «Про захист прав споживачів») Перелік сезонних товарів, гарантійні терміни за якими обчислюються з початку відповідного сезону (Додаток №1 до Постанови КМ України №172 від 19.03.1994 року): Взуття: зимового асортименту - з 15 листопада по 15 березня; весняно-осіннього асортименту - з 15 березня по 15 травня та з 15 вересня по 15 листопада; літнього асортименту - з 15 травня по 15 вересня. Таким чином, позивач придбала у відповідача взуття літнього асортименту, гарантійний термін якого тривав з 15 травня 2023 року по 15 вересня 2023 року. В період гарантійного терміну, а саме на протязі перших п`яти днів використання взуття, зламалася декоративна застібка, що унеможливлює використання взуття за призначенням і, відповідно, вказує на те, що даний товар має істотній недолік. Відповідач прийняв даний товар у позивачки для здійснення гарантійного ремонту, що фактично вказує на визнання факту невідповідності товару належній якості. За таких обставин, відповідач мав би задовольнити вимогу позивачки - повернути кошти за неякісний товар, після її звернення з вимогою про повернення коштів. Зважаючи на викладене суд приходить до висновку про задоволення вимог [PERSON] щодо стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі вартості взуття - 1290 грн. 00 коп. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди необхідно зазначити наступне. Пункт 5 частини першої статті 4 Закону про захист прав споживачів передбачає, що споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Відповідно до пункту 19 частини першої статті 1 Закону про захист прав споживачів термін "продукція" у цьому Законі вживається в значенні - будь-який виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. За змістом частини другої статті 22 Закону про захист прав споживачів при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При визначенні розміру моральної шкоди у даному випадку суд враховує, що неправомірними діями відповідача позивач зазнала певних душевних страждань у зв`язку з тим, що протягом тривалого часу була позбавлена можливості використовувати товар належної якості для своїх потреб З огляду на природу інституту відшкодування моральної шкоди цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. Такий висновок зроблено Верховним Судом у складі суддів другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 19.12.2018 р. у справі № 640/14909/16-ц Отже з урахуванням тяжкість вимушених змін у життєвих відносинах позивача, часу та зусиль, що знадобились позивачеві для відновлення для відновлення попереднього стану, суд приходить до висновку , що на користь позивача з метою компенсацію моральної шкоди з відповідача необхідно стягнути суму у розмірі 1 000,00 грн. Відповідно до положень п.2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, суд в своєму рішенні має вирішити питання про розподіл судових витрат. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, як це вбачається з положень ч. 1 ст. 134 ЦПК України. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України. Виходячи зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Здійснення адвокатської діяльності в Україні регулюється Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», який чітко визначає форми, у яких особа, яка отримала право на здійснення адвокатської діяльності, може здійснювати адвокатську діяльність: індивідуально; адвокатське бюро; адвокатське об`єднання. Так, позивач просить стягнути на її користь понесені нею витрати по оплаті юридичних послуг у розмірі 18000 грн. На отримання професійної правничої допомоги позивачем подано договір про надання юридичних послуг № М-1147 від 14.07.2023, укладеного з ФОП [PERSON] в особі касира-адміністратора [PERSON] , діючого на підставі Довіреності № 493 від 27.04.2023, виданої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Задорожний О.С., акт про надання юридичних послуг, копії фіскальних чеків. Разом з тим, дані документи не дають суду підстави вважати, що здійснені [PERSON] витрати можуть бути покладені на відповідача в ромумінні вищенаведених норм процесуального права. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial