Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-22 00:00:00

ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначає, що 30.12.2021 [PERSON] із ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» уклав договір про надання споживчого кредиту № 788290, на підставі якого відповідачу були перераховані кредитні кошти у сумі 30000 грн. 03.08.2023 р. згідно умов Договору факторингу №0308-23, ТОВ "СЛОН КРЕДИТ" відступлено право вимоги за Кредитним Договором № 788290 від 30.12.2021р. на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», а відповідно ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуто право вимоги до Відповідача. Згідно Договору факторингу сума боргу перед новим кредитором (ТОВ ДІДЖИ ФІНАНС») є обґрунтованою та документально підтвердженою та становить 67138.91 гри., із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 29530.75 грн.; заборгованість за відсотками становить 37608.16грн. Відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання, в частині виконання договірних відносин, у зв`язку із чим позивач просив стягнути суму заборгованості за кредитом, 67138,91 грн, витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу у сумі 6000 грн. Ухвалою суду від 29.08.2024 було відкрито провадження по справі. Ухвалою суду від 23.09.2024 постановлено справу слухати заочно. Позивач просить суд розглядати справу без участі їх представника, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, у разі неявки відповідача в судове засідання не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи (п.3 ч. 8 ст 128 ЦПК України), заяв про розгляд справи у його відсутності суду не надавав. Ураховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Зважаючи на відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі даних та доказів, при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. ст. 223, 280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 30.12.2021 [PERSON] подав до із ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» заяву-анкету про надання кредиту, і цього ж дня уклав договір про надання споживчого кредиту № 788290. Загальна сума кредиту складає 37500,00 грн (п. 1.3 договору), строк кредиту 730 днів з кінцевим терміном повернення 30.12.2023 (п. 1.4) Тип процентної ставки - фіксована, за перший день користування кредитом 25% в день, за всі наступні дні користування до кінця строку надання кредиту 85% річних. Кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування у розмірі 30000 грн на користь споживача, 7500 грн на користь товариства з метою виконання зобов`язань з оплати процентів за перший день користування кредитом. (п. 2.1 договору) Договір підписано особистим підписом [PERSON] . Відповідно до додатку № 1 до договору, платежі за кредитом повинні здійснюватися щомісячно, починаючи з 30.01.2022 по 30.11.2023. 03.08.2023 р. згідно умов Договору факторингу № 0308-23, ТОВ "СЛОН КРЕДИТ" відступило право вимоги за Кредитним Договором № 788290 від 30.12.2021р. на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», а відповідно ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуто право вимоги до відповідача у сумі 67138.91 гри., із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 29530.75 грн.; заборгованість за відсотками становить 37608.16грн. У зв`язку із невиконанням кредитних зобов`язань відповідачем, позивач звернувся до суду з позовом про примусове стягнення коштів. Вирішуючи спір, судом враховано таке. Відповідно до ч. 1ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно положень статей 3,627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1ст. 1047 ЦК України, у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми. Відповідно до ч. 1ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Розглядаючи даний спір судом встановлено, що між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та відповідачем, було укладено зазначений кредитний договір. Кредитний договір підписаний відповідачем. Доказів погашення кредитної заборгованості відповідачем надано не було. Отже з відповідача, з урахуванням позовних вимог належить стягнути 29530,75 грн тіла кредиту. Судом перевірено також правильність нарахування процентів, з розрахунку 85% річних за період з 30.01.2022 по 30.12.2023, що за весь період (23 місяці) становить 162,84% від заборгованості за тілом кредиту. Суд дійшов висновку, що вказана сума заборгованості також обрахована позивачем правильно. За таких обставин, на підставі вище викладеного, враховуючи ненадання відповідачем відзиву на позов, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. У силу приписів ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням задоволення позовних вимог сума сплаченого при поданні позовної заяви судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України). Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує обставини, визначені у ч.3 ст.141 ЦПК України, зокрема обґрунтованість витрат та пропорційність до предмета спору з урахуванням ціни позову; поведінку сторони під час розгляду справи; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано акт підтвердження факту надання правовничої допомоги від 27.06.2024 за договором № 42649746. Суд звертає увагу на те, що із вказаного акту не вбачається, що правова допомога надавалася саме по справі [PERSON] . Судом також проаналізовано детальний опис робіт від 27.06.2024 до договору № 42649746, виконаних АБ «АНАСТАСІЇ МІНЬКОВСЬКОЇ» на загальну суму 6000, 00 грн. Із вказаного акту також не вбачається, що роботи були пов`язані із підготовкою документів до суду саме по справі [PERSON] . За змістом додаткової угоди від 27.06.2024 до договору № 42649746 від 11.12.2023, хоча і вбачається домовленість про надання послуг адвокатським бюро по справі Пивовар М. С., але факту надання таких послуг належними доказами підтверджено не було. За таких обставин, суд дійшов висновку відмовити у стягненні з відповідача на користь позивача витрат по правовій допомозі.

Outcome: partial