Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-23 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом, у якому просила стягнути зі [PERSON] на її користь аліменти на неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 (однієї третини) з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення цього позову та проводити до досягнення дітьми повноліття, а також витрати на професійну правничу допомогу. Судовий збір стягнути з відповідача. Свої вимоги мотивує тим, що вона з 11.11.2006 по 14.10.2022 перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. За час шлюбу в них народилися [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Діти проживають з нею. Натомість відповідач проживає окремо та, як їй відомо, несе військову службу. Від участі у вихованні синів він самоусунувся, не піклується про їхній стан здоров`я, фізичний та духовний розвиток, не бере участі в їх утриманні, у зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Представник відповідача - адвокат Кажук В.Б. до початку розгляду справи по суті подав відзив на позовну заяву, в якому від імені свого довірителя просив задовольнити позов щодо стягнення аліментів, однак у задоволенні вимог про стягнення витрат на правничу допомому відмовити. Свою позицію мотивував тим, що, дійсно, сторони перебували з 11.11.2006 до 14.10.2022 в зареєстрованому шлюбі. За час спільного проживання в них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які на даний час проживають з матір`ю. Від виконання свого батьківського обов`язку відповідач не відмовляється, навпаки, перебуваючи в лавах ЗСУ, та, незважаючи на те, що сини фактично проживають з батьками його колишньої дружини, добровільно допомагає їм фінансово. При цьому, під час проживання близько року дітей з батьком (коли в 2021 році [PERSON] поїхала за кордон), останній не стягував з позивачки аліменти на них, хоча їх матерільно усім забезпечував. Заперечення проти позовних вимог стосуються тільки стягнення витрат на професійну правничу допомогу, оскільки понесення таких недоведено: з позову неможливо визначити розмір витрат, які має намір понести позивачка, та до позову не долучено попередній розрахунок витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги. Представниця позивачки - адвокатка Креховецька Н.М. подала відповідь на відзив, у якій зазначила, що твердження сторони відповідача, про які зазначено у відзиві на позов, є голослівними. Зі слів її довірительки, відповідач часто зловживає спиртними напоями, тому позивачка не змогла б залишати, у тому числі й у 2021 році, з ним своїх дітей, оскільки це могло б становити небезпеку для їхнього життя та здоров`я. Більше того на той час вони ще перебували в зареєстрованому шлюбі і цей період не стосується предмету спору. При цьому зазначила, що позивачка за час спільного проживання з відповідачем несла значні витрати на утримання та будівництво будинку, в якому станом на сьогодні проживає останній. Щодо того, що позивачка на даний час працює за кордоном, то це зумовлено необхідністю самостійно утримувати дітей, оскільки відповідач не надає їм жодної матеріальної допомоги. Щодо підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу, то відповідні докази будуть подані у встановленому порядку протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. При цьому зазначила, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які планувала понести позивачка, наведено у позовній заяві. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, вказавши, що відповідач добровільно кошти на утримання дітей не надає, чим не виконує свій батьківський обов`язок щодо їх утримання. Представниця позивачки в судовому засіданні підтримала позицію своєї довірительки, просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Також вказала, що нею будуть подані докази на підтвердження понесення [PERSON] витрат за надання їй професійної правничої допомоги протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення суду. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, останній у відзиві на позов просив проводити розгляд справи за їхньої відсутності, в якому також зазначив, що відповідач позовні вимоги щодо стягнення аліментів визнає повністю. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 23 липня 2024 року відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 08 серпня 2024 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому просив проводити розгляд справи за їх відсутності та зазначив, що відповідач визнає позовні вимоги щодо стягнення з нього аліментів. Протокольною ухвалою суду від 08.08.2024 прийнято визнання позову відповідачем в частині стягнення аліментів та за клопотанням представниці відповідачки в судовому засіданні оголошено перерву. 12 серпня 2024 року представниця позивачки подала відповідь на відзив на позовну заяву. З 12 серпня 2024 року по 23 вересня 2024 року головуюча суддя перебувала в щорічній основній відпустці. 24 вересня 2024 року представниця позивачки повідомила про намір подати докази про понесення витрат за надання професійної правничої допомоги протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення суду. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: як встановлено під час розгляду справи, сторони з 11.11.2006 по 14.10.2022 перебували в зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу в них народилися [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 30.11.2007 та серії [NUMBER] від 22.01.2016 (а.с. 10, 11), де їх батьками записані [PERSON] та [PERSON] . На підставі рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 14.10.2022 шлюб між сторонами розірвано. Під час розгляду справи серед іншого було встановлено, що син [PERSON] , 2007 року народження, на час розгляду справи досяг 14 років, тому питання про визначення його місця проживання не вирішувалося в силу вимог ч. 3 ст. 160 СК України, а спору щодо місця проживання сина [PERSON] , [INFO] , у сторін не було, тому його залишено на проживанні з матір`ю (а.с. 12-13). Як вказала позивачка, вона з дітьми на даний час проживає окремо від відповідача. За її твердженнями, батько участі в утриманні дітей не бере. Натомість останній не заперечує проти виконання свого батьківського обов`язку щодо утримання синів, визнавши позовні вимог в цій частині повністю. Між сторонами виник спір щодо виконання батьком свого обов`язку по утриманню неповнолітніх дітей. Оцінка суду: вислухавши пояснення\~сторони позивачки,\~прийнявши визнання\~позову відповідачем,\~дослідивши та\~оцінивши в\~судовому засіданні\~письмові докази\~в їх\~сукупності,\~встановивши таким\~чином фактичні\~обставини справи,\~суд вважає,\~що позовні вимоги про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із ч. 1, 2 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У ч. 1 ст. 182 СК України зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обов`язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення права дитини на рівень життя, необхідний для її гармонійного розвитку, є спільним обов`язком батьків, тобто матері та батька. Суд вважає встановленою обставиною те, що спільні діти сторін проживають разом з матір`ю, позивачкою по справі, що визнав у відзиві на позов відповідач. Тобто [PERSON] та [PERSON] проживають окремо від батька, який, за твердженнями сторони позивачки, участь в їх утриманні не приймає, тому позивачка просить стягувати з нього аліменти в розмірі 1/3 частки від заробітку відповідача, які забезпечать регулярне щомісячне утримання дітей. У свою чергу до початку розгляду справи по суті від імені [PERSON] надійшов відзив на позов, у якому він позовні вимоги в частині заявленого до стягнення розміру аліментів визнав повністю, чим підтвердив своє бажання брати участь в утриманні дітей. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до переконання, що зі [PERSON] на користь [PERSON] на синів [PERSON] та [PERSON] слід стягнути аліменти в розмірі 1/3 частки з усіх видів його доходу щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд бере до уваги обставини, зазначені в ч. 1 ст. 182 СК України, відсутність інших документально підтверджених утриманців у відповідача, визнання ним позовних вимог щодо стягнення аліментів. При цьому суд вважає, що аліменти у вказаному розмірі є гарантованими, справедливими, розумними та необхідними для забезпечення гармонійного розвитку дітей. Задовольняючи позов, суд звертає увагу, що, відповідно до ч. 2 ст. 183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. За змістом ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відтак, стягнення аліментів на дітей, слід розпочати від дня пред`явлення позову, а саме з 19 липня 2024 року, як це визначено ч. 1 ст. 191 СК України, і проводити в такому розмірі (1/3 частина від заробітку (доходу) відповідача) до досягнення найстаршою дитиною повноліття, тобто до [INFO] , коли старший син сторін досягне повноліття, що відповідатиме положенням ст. 183 СК України. В подальшому аліменти на молодшу дитину - [PERSON] вираховувати, виходячи з тієї частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття, якщо не буде заявлено позов про інший розмір. Відповідно до вимог ст. 430 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Розподіл судових витрат між сторонами: питання судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України, при цьому враховує положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України, згідно з якими у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Тому, зважаючи на те, що позивачка була звільнена від сплати судового збору при поданні даного позову до суду, відповідач позовні вимоги щодо стягнення аліментів визнав до початку розгляду справи по суті, тому з останнього слід стягнути на користь держави 605,60 гривень витрат по оплаті судового збору, тобто 50 відсотків від встановленого законом розміру. Іншу частину судового збору компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. При вирішенні питання про понесення [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу, то суд враховує те, що її представницею заявлено про намір відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду подати докази про розмір понесених судових витрат. Тому суд надає можливість останнім подати докази щодо розміру понесених витрат, які одночасно слід направити відповідачу, за дотримання чого надалі буде визначено дату судового засідання для вирішення питання про судові витрати, понесені позивачкою. На підставі викладеного, ст. 3, 27 Конвенції про права дитини, ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", ст. 180, 181, 182, 183, 191 СК України, ст. 141, 142, 206, 430 ЦПК України,

Outcome: approved