Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про солідарне стягнення нарахованих 3% відсотків річних та інфляційних втрат за порушення грошового зобов`язання в розмірі 647,64 доларів США. Свої позовні вимоги мотивували тим, що 10 червня 2008 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] укладений кредитний договір № 10-МСБ/08 відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у сумі 500,00 доларів США. З метою забезпечення виконання умов кредитного договору 10 червня 2008 року ПАТ АБ «Укргазбанк» уклав з [PERSON] договір поруки №10/1 та [PERSON] договір поруки №10/2. Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 19.08.2010 в цивільній справі №2-1825/10 стягнуто з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь банку 4493,85 доларів США заборгованості за кредитом та 3480,27 грн пені. З дня винесення рішення до 10.12.20140 заборгованість погашено частково в розмірі 916,51 доларів США, що відображено та підтверджується випискою по особовому рахунку [NUMBER] …..5516.840 за період з 10.06.2008 по 10.12.2023. Позивач звертає увагу на те, що рішення суду про стягнення з відповідача заборгованості набрало законної сили, однак, до цього часу не виконане в повному обсязі, сума заборгованості не сплачена, у зв`язку з чим ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі Вінницької обласної дирекції АБ «Укргазбанк» відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України було здійснено нарахування 3% річних від простроченої суми за період з 12.03.2017 по 23.02.2022 у розмірі 647,64 доларів США. За таких обставин позивач просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судовий збір. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04.03.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите спрощене позовне провадження у справі з викликом сторін, в частині позовних вимог пред`явлених до [PERSON] відмовлено у відкритті провадження у зв`язку із смертю останньої. Правом подання відзиву на позовну заяву відповідачі не скористалися. 28.05.2024 відповідач [PERSON] подала до суду заяву про застосування строку позовної давності (вх. №47009), згідно якої остання просила застосувати позовну давність щодо позовних вимог з 12.03.2017 по 06.12.2020 та відмовити у задоволені позову. Обґрунтовуючи заяву тим, що заборгованість у сумі 4493,85 доларів США стягнуто у 2010 році рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці по справі №2-1825/10, виконавчий лист по якому знаходився на виконанні у виконавчій службі, залишок заборгованості повністю сплачено 07.12.2023 разом із виконавчим збором та витратами. Відповідач [PERSON] зазначає, що посилання позивача на продовження строку, передбаченого ст. 257 ЦПК України, не період дії карантину є помилковим, оскільки згідно наведеного позивачем розрахунку строк нарахування 3% річних пройшов ще до введення в дію закону №540-ІХ від 30.03.2020 (тобто до 02.04.2020). Також відповідач вказує, що згідно п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Посилаючись на правову позицію Великої Палати Верхвного Суду викладену постанову від 18.11.2019 у справі №127/15672/16-ц вказує, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушення, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежуються останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Відтак, на думку відповідача, строк позовної давності почав свій перебіг з 07 грудня 2020 року та закінчився 07 грудня 2023 року (дата погашення боргу у повному обсязі), таким чином позивач, звертаючись до суду із позовною заявою 23.01.2024, пропустив строк позовної давності у частині стягнення 3% річних за період з 12.03.2017 по 06.12.2020. 28.06.2024\~представник позивача\~ [PERSON] \~подала до\~суду заперечення\~проти заяви\~про застосування\~наслідків спливу\~позовної давності\~(вх.\~№57391)\~Вказуючи,\~що борг\~за кредитним\~договором,\~який стягнуто\~рішенням суду\~у 2010\~році,\~станом на\~23.02.2022\~не був\~погашений,\~що і\~визнається відповідачем,\~остаточне погашення\~відбулося лише\~07.12.2023.\~Таким чином,\~право на\~стягнення 3%\~річних виникло\~у банку\~в 2010\~році з\~дня ухвалення\~рішення суду.\~Позивач вказує,\~що постановою\~КМУ «Про\~запобігання поширенню\~на території\~України гострої\~респіраторної хвороби\~COVID-19,\~спричиненої коронавірусом\~SARS-CoV-2» №\~211від 11.03.2020, із змінами, на всій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року. При цьому, згідно ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» №540-IX від 30.03.2020, який набув чинності 02.04.2020, на строк дії такого карантину продовжено строки, зокрема, визначені статтею 257 ЦК України. Тобто, з березня 2020 року строки позовної давності продовженні. З 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року зазначений карантин відмінено на всій території України постановою КМУ №651 від 27.06.2023. Таким чином, право на позов у банку виникло 12.03.2017, оскільки останнім днем звернення до суду з позовом у межах строку позовної давності було 12.03.2020, враховуючи продовження строку позовної давності на строк дії карантину, відтак позивач зазначає, що вимоги про стягнення 3% річних за період з 12.03.2017 по 23.02.2022 заявлені у межах строку позовної давності. У судове засідання представник позивача не з`явився, 18.09.2024 до суду надійшла заява (вх. №80971) згідно якої представник позивача [PERSON] просила справу розглядати без участі представника банку, позов підтримала у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Представник відповідача [PERSON] адвокат Ткач Ю.А., який діє на підставі ордера на надання правничої допомоги серії АВ №1141023 від 08.07.2024, просив відмовити у задоволення позовних вимог, враховуючи заяву відповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності. Зазначив, що позивач звернувся до суду 23.01.2024, тобто після фактичного виконання рішення суду. Крім того, відповідач не погоджується з періодом за який позивачем проведено нарахування 3% річних, з огляду на те, що карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, скасовано на всій території України з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року. Вважає, що позивач, звернувшись з позовом про стягнення 3% річних за період з 12.03.2017 по 23.02.2022 у січні 2024 року, тобто після закінчення строку дії карантину, пропустив строк позовної давності. Так, з урахуванням звернення до суду з позовом 23.01.2024 та дії положень п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, на думку представника відповідача правильним періодом за який можна проводити розрахунок 3% річних є період з 23.01.2021 по 23.02.2022. Відповідач [PERSON] \~у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце судового засідання повідомлялась в порядку, визначеному чинним законодавством, шляхом направлення судових повісток про виклик до суду на адресу реєстрації, про причини неявки суд не повідомив, відзиву не надав. Вислухавши пояснення представника відповідача [PERSON] , дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Вінниця від 19.08.2010 (справа №2-1825/10) стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариствак акціонергного банку «Укргазбанк» кошти в сумі 4493,85 доларів США та 3480, 27 грн, з яких: 1656,00 доларів США частина кредиту, що залишилася до погашенняя, 2177,94 доларів США прострочений кредит, 659,91 доларів США відсотки за користування кредитом, 2853,60 грн пеня по кредиту, 626,67 грн пеня по процентах; а також стягнуто судовий збір у сумі 394,15 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн. Рішення суду набрало законної сили 18.10.2011 згідно ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 18.10.2010 (а.с. 6-7). 10 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством Акціонерний банк «Укргазбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк», та [PERSON] укладений Кредитний договір №10-МСБ/08. Відповідно до пункту 1.1 Кредитного договору банк надав позичальнику кредит у сумі 5000 доларів США на строк з 10 червня 2008 року по 09 червня 2010 року і сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 24% річних. Виконання зобов`язань за кредитним договором забезпечено порукою [PERSON] (договір поруки №10/1) та [PERSON] (договір поруки №10/2). Відповідно до умов договору поруки поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед банком за порушення виконання зобов`язань по кредитному договору та відповідає за повернення заборгованості за кредитним договором в тому ж об`ємі, що і позичальник - за сплату кредиту, процентів за користування кредитом, неустойки за невиконання або неналежне виконання зобов`язань - в повному об`ємі (пункти 1.2, 1.3). Вказані вище обставини встановлені рішенням Ленінського районного суду м. Вінниця від 19.08.2010 у справі №2-1825/10 та в силу положень ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають. Відповідно до виписки/особовий рахунок за період 10.06.2008 по 10.12.2023 здійснювалося часткове погашення заборгованості за кредитним договором 10-МСБ/08 від 10.06.2008 (а.с. 8). 15.12.2023 головним державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби в місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бондар Н.С. при примусовому виконанні виконавчого листа номер №2-18- 25-2010, виданого 17.11.2010 Ленінським районним судом м. Вінниці, про стягнення коштів у сумі 4493,85 доларів США та 3600,27 грн встановлено, що виконавчий документ виконаний фактично в повному обсязі та винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №6281232 (а.с. 85). Згідно квитанції №6126-2380-8438-8274 від 07.12.2023 (АТ «А-Банк») [PERSON] на користь Першого відділу ДВС в місті Вінниці ЦМУ МЮ (м. Київ) сплачено грошові кошти по ВП №6281232 у сумі 127343,15 грн, з яких: 115652,60 грн борг, 11559,55 грн виконавчий збір,1331 грн витрати (а.с. 84). Позивач, звертаючись до суду, вказує, що рішення у період 12.03.2017 по 23.02.2022 відповідачами не було виконане у зв`язку з чим позивач здійснив розрахунок розміру 3% річних за цей період відповідно до ст. 625 ЦК України, що становить 647,64 доларів США. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд враховує, що предметом позову в цій справі є стягнення на підставі ст. 625 ЦК України 3 % річних за прострочення відповідачем виконання зобов`язання, яке виникло на підставі рішення суду. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до п. 1 ч. 2 та ч. 5 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а також у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Вищенаведене відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній 16 травня 2018 року в справі № 686/21962/15-ц. Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України в постанові №6-2168цс-15 від 30 березня 2016 року, за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14?10цс18), від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Як встановлено, рішенням Ленінського районного суду м. Вінниця від 19.08.2010 (справа №2-1825/10) стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариствак акціонергного банку «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором №10-МСБ/08 від 10.06.2008 у сумі 4493,85 доларів США. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі №916/190/18 (провадження №12-302гс18). З ухваленням рішення про стягнення боргу зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося, тому кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання, підтвердженого судовим рішенням, до моменту його повного виконання і обмежується строком загальної позовної давності перед подачею такого позову. Аналогічні висновки містяться і в постановах Верховного Суду від 19.01.2022 року у справі № 204/3530/17 (провадження № 61-10592св20), від 17.02.2021 року у справі № 303/7132/18 (провадження № 61-8487св20). Так, у разі порушення боржником строку виконання судового рішення про стягнення на користь стягувача-кредитора коштів, положення статті 625 ЦК України встановлюють ефективний компенсаторний механізм захисту від такого порушення, дозволяючи кредитору стягнути 3% річних від вчасно несплаченої за чинним рішенням суду суми за період прострочення виконання цього рішення. За таких обставин, враховуючи невиконання грошового зобов`язання, розмір якого визначено рішенням суду, суд дійшов висновку про наявність підстав для солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання згідно наведеного позивачем розрахунку за період з 12.03.2017 по 23.02.2022 у розмірі 647,64 долари США. Наведений позивачем розрахунок проведено вірно з урахуванням розміру невиконаного зобов`язання, що відповідачами не заперечується, а також періоду прострочення виконання. Вказана сума встановлена судом та ніким не оспорюється. Водночас відповідачем [PERSON] заявлено про застосування строків позовної давності. Так, щодо строку позовної давності суд зазначає наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Для подачі позовної заяви про стягнення 3% річних застосовується загальна позовна давність. Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 року по справі № 127/15672/16-ц (провадження №14-254цс19). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до частин першої, п`ятої статті 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого: "12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину." Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19», із подальшими змінами, на усій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року №392, враховуючи зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 року № 500. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. У постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі 679/1136/21 зазначено, що: «У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)». Крім того, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-IX від 15.03.2022, який набрав чинності 17.03.2022, розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії"(у редакції чинній на момент подання позовної заяви). Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного станув Україні» (із змінами), в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який в подальшому продовжено та триває на даний час. Інститут позовної давності має на меті, зокрема, гарантувати правову визначеність, забезпечення захисту порушених прав, притягнення до відповідальності. Також він стимулює уповноважену особу до активних дій щодо реалізації належного їй права під загрозою його втрати, запобігає несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу. Рівність і недискримінація є одними із основних принципів реалізації прав людини. Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та у період ведення воєнного стану, цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, суд дійшов висновку, що у даній справі підлягають застосуванню пункти 12, 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України щодо продовження строків позовної давності. Таким чином, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України, надіславши позов засобами поштового зв`язку 25.01.2024, тоді як його право на звернення стягнення обмежується строком загальної позовної давності тривалістю у три роки (до моменту повного виконання грошового зобов`язання - 07.12.2023), тобто - 07.12.2020, при цьому вказаний строк, з огляду на застосування пунктів 12, 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України підлягає продовженню у межах трьох років до введення на всій території України карантину у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Отже, з огляду на продовження строку позовної давності на строк дії карантину та на період ведення воєнного стану, суд вважає, що строк позовної давності позивачем не пропущений, тому відсутні підстави для застосування строку позовної давності до спірних правовідносин, про що заявлено відповідачем [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, належним чином оцінивши подані сторонами докази, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги є законними, повністю підтверджуються зібраними у справі доказами, відповідачі свої договірні зобов`язання належним чином не виконували, існує порушення виконання зобов`язань, тому порушене право позивача підлягає захисту шляхом солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача 3% річних за період з 12.03.2017 по 23.02.2022 у розмірі 647,64 долларів США,, відтак позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі. Крім того, згідно положень ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір по 1514,00 грн з кожного.

Outcome: approved