Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-16 00:00:00

Позивачі [PERSON] і [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якому, уточнивши позовні вимоги, просять встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] , з урахуванням варіанту №1 запропонованого у висновку експерта №ОС-492 від 22.04.2024 року, в такому порядку: - виділити [PERSON] та [PERSON] у користування житлову кімнату «4» площею 14,6 кв.м. з балконом площею 1,2 кв.м.; - виділити [PERSON] у користування житлову кімнату «5» площею 15,6 кв.м., житлову кімнату «6» площею 17,7 кв.м.; - залишити в загальному користуванні [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] коридор «1» площею 7,9 кв.м., коридор «2» площею 6,3 кв.м., туалет «3» площею 2,1 кв.м., кухню «7» площею 10,5 кв.м. з балконом площею 1,2 кв.м., санвузол «8» площею 3,9 кв.м., комору «9» площею 1,5 кв.м., а також стягнути судові витрати. Позов обґрунтований тим, що у жовтні 2017 року [PERSON] та [PERSON] , зверталися до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про визнання права власності на квартиру та земельні ділянки в порядку спадкування за законом. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14.06.2018 року у справі №127/21552/17 частково задоволені вимоги позивачів до [PERSON] , а також зустрічні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Суд визнав за [PERSON] право власності в порядку спадкування на 1/6 частки квартири за [ADDRESS] , яка належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 30.06.2015 року реєстраційною службою Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, індексний номер 39817311. Визнано за [PERSON] право власності в спадкування на 1/6 частки квартири за [ADDRESS] , яка належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 30.06.2015 реєстраційною службою Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, індексний номер 39817311. Визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування на 1/3 частки квартири за [ADDRESS] , яка належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 30.06.2015 реєстраційною службою Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, індексний номер 39817311. Право власності на 1/6 частки квартири кожному на праві спільної часткової власності зареєстровані за [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, квартира [ADDRESS] на праві часткової власності належить: [PERSON] - 2/3 частки квартири, [PERSON] і [PERSON] - 1/3 частки квартири (1/6 +1/6). Проте, у позивачів з відповідачкою виникають конфлікти щодо порядку користування квартирою, а добровільно відповідач дійти згоди щодо врегулювання цього питання не бажає, тому позивачі змушенні звернутися до суду для встановлення порядку користування спільною квартирою, яка розташована на 3 поверсі 9-ти поверхового будинку та має 3-и ізольовані кімнати (14,6 кв. м; 15,6 кв. м; 17,7 кв. м ). Загальна площа квартири - 82,5 кв. м, житлова - 47,9 кв. м. Ухвалою судді Вінницького міського суду Вінницької області 15.09.2023 року у справі відкрито загальне позовне провадження, надано відповідачу строк для надання до суду відзиву на позов. Відповідач [PERSON] відзив на позов не надала. 03.11.2023 року до суду від КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» на виконання ухвали суду від 26.10.2023 року надійшла інвентаризаційна справа на об`єкт нерухомого майна квартиру [ADDRESS] (а.с. 52). Ухвалою суду від 05.12.2023 року призначено в справі будівельно-технічну експертизу. 23.04.2024 року до суду надійшов висновок експерта №ОС-492 від 22.04.2024 року про результати проведення судової будівельно-технічної експертизи в цивільній справі №127/27490/19 (а.с. 90-100). 20.05.2024 року представником позивачів до суду подано уточнення позовних вимог з урахуванням проведеної судової будівельно-технічної експертизи №ОС-492 від 22.04.2024 року. Ухвалою від 21.05.2024 року уточнення позовних вимог з урахуванням проведеної судової будівельно-технічної експертизи №ОС-492 від 22.04.2024 року прийнято до провадження. Ухвалою від 12.06.2024 року підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивачів - адвокат Яворський С.С. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] , з урахуванням варіанту №1 запропонованого у висновку експерта №ОС-492 від 22.04.2024 року, в такому порядку: - виділити [PERSON] та [PERSON] у користування житлову кімнату «4» площею 14,6 кв.м. з балконом площею 1,2 кв.м.; - виділити [PERSON] у користування житлову кімнату «5» площею 15,6 кв.м., житлову кімнату «6» площею 17,7 кв.м.; - залишити в загальному користуванні [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] коридор «1» площею 7,9 кв.м., коридор «2» площею 6,3 кв.м., туалет «3» площею 2,1 кв.м., кухню «7» площею 10,5 кв.м. з балконом площею 1,2 кв.м., санвузол «8» площею 3,9 кв.м., комору «9» площею 1,5 кв.м., а також стягнути судові витрати. Представник відповідача адвокат Шиманський В.М. у судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог та просив суд відмовити у його задоволенні, оскільки варіант встановлення порядку користування, який вибрали позивачі із проведеної судової будівельно-технічної експертизи, проводився без натурного дослідження, щоб можна було встановити наявність перепланувань. В судовому засідання було допитано експерта [PERSON] , який на запитання представника відповідача надав ґрунтовні пояснення та відповіді щодо проведеної судової будівельно-технічної експертизи ним та зазначив, що огляд об`єкта - це ідентифікація об`єкта в натурі. При цьому, наявність у квартирі будь-яких перепланувань не впливає на визначення варіантів встановлення порядку користування, оскільки варіанти надаються з урахуванням інвентаризаційної справи та технічної документації на житлове приміщення (квартиру) і також визначаються з урахуванням встановлених часток співвласників квартири. Крім того, натурне обстеження об`єкту дослідження не можливо було провести, оскільки, при неодноразових спробах провести таке обстеження, до квартири [ADDRESS] був відсутній доступ (відсутність відповідача у квартирі і не бажання впускати експерта в квартиру). Тому експерт запевнив, що проведена ним експертиза повністю відповідає наданій йому документації і Методичним рекомендаціям та законодавству України щодо її проведення. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, експерта, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Стаття 41 Конституції України гарантує, що кожен громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, яка набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Крім цього, відповідно до ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно зі ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ст. 379, 383 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. У ст. 391 ЦК України зазначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14.06.2018 року у справі № 127/21552/17 частково задоволені вимоги позивачів до [PERSON] , а також зустрічні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Суд визнав за [PERSON] право власності в порядку спадкування на 1/6 частки квартири за [ADDRESS] , яка належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 30.06.2015 року реєстраційною службою Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, індексний номер 39817311. Визнано за [PERSON] право власності в спадкування на 1/6 частки квартири за [ADDRESS] , яка належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 30.06.2015 реєстраційною службою Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, індексний номер 39817311. Визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування на 1/3 частки квартири за [ADDRESS] , яка належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 30.06.2015 року реєстраційною службою Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, індексний номер 39817311. Право власності на 1/6 частки квартири кожному на праві спільної часткової власності зареєстровані за [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, квартира [ADDRESS] на праві часткової власності належить: [PERSON] - 2/3 частки квартири, [PERSON] і [PERSON] - 1/3 частки квартири (1/6 +1/6). Проте, у позивачів виникають конфлікти щодо порядку користування квартирою, а добровільно відповідач дійти згоди щодо врегулювання цього питання не бажає, тому позивачі змушенні звернутися до суду для встановлення порядку користування спільною квартирою, яка розташована на 3 поверсі 9-ти поверхового будинку та має 3-и ізольовані кімнати (14,6 кв. м; 15,6 кв. м; 17,7 кв. м ). Загальна площа квартири - 82,5 кв. м, житлова - 47,9 кв. м. Як встановлено ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Незавершення процедури оформлення відповідачем своїх спадкових прав щодо спадкового майна, на переконання суду не може бути підставою для відмови позивачам у захисті їх порушеного права. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] належить - 2/3 частки квартири, [PERSON] і [PERSON] належить - 1/3 частки квартири (1/6 +1/6). З матеріалів інвентаризаційної справи вбачається, що спірна квартира має загальну площу 82,5 кв.м., житлову 47,9 кв.м. Квартира має три ізольовані житлові кімнати - кімнату 4 площею 14,6 кв.м., кімнату 5 площею 15,6 кв.м., кімнату 6 площею 17,7 кв.м, коридор 1 площею 7,9 кв.м., коридор 2 площею 6,3 кв.м., туалет 3 площею 2,1 кв.м., кухню 7 площею 10,5 кв.м., санвузол 8 площею 3,9 кв.м., комора 9 площею 1,5 кв.м, балкон площею 1,2 кв.м., балкон площею 1,2 кв.м. Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вимог чинного законодавства, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог. При цьому, суд виходить з того, що відповідно до положень ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень прав власника, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача порушується його право власності чи законного володіння (п. 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»). Відповідно до п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо сторонам виділити ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Аналіз наведених вище норм свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. Судом встановлено, що у позивачів з відповідачем виникають конфлікти щодо порядку користування квартирою, а добровільно відповідач дійти згоди щодо врегулювання цього питання не бажає. У даному випадку судом встановлено, що сторони на законних підставах набули право спільної часткової власності на спірну квартири, але на теперішній час не досягли згоди щодо порядку користування приміщеннями спірної квартири. Відповідачем чиняться перешкоди позивачам у реалізації права володіння та користування належною їм на праві спільної часткової власності з відповідачем квартирою. В той же час, факт звернення позивача з даним позовом до суду та докази, надані позивачами на підтвердження цього факту, достовірно свідчать про наявність у позивачів перешкод в користуванні своєю власністю, які, на переконання суду, чиняться з боку відповідача. Таким чином, факт чинення відповідачем перешкод позивачам у володінні та користуванні відповідною часткою спірної квартири є перед судом доведеним. Враховуючи відсутність взаємної згоди сторін на здійснення права спільної часткової власності, неможливість у добровільному порядку встановити порядок володіння і користування спільним майном, а також право сторін на судовий захист, з метою усунення спорів та конфліктів між співвласниками, суд вважає необхідним встановити порядок користування спірною квартирою, задовольнивши позовні вимоги позивачів. При визначенні конкретного порядку користування суд виходить з часток співвласників у спірній квартирі, а саме [PERSON] належить - 2/3 частки квартири, [PERSON] і [PERSON] належить - 1/3 частки квартири (1/6 +1/6). На ідеальну частку у праві спільної власності на спірну квартиру сторонам припадає по 82,5 кв.м. загальної площі та по 47,9 кв.м. житлової площі, а також 34,6 кв.м. площі підсобних приміщень. Кімнати, які б відповідали розміру ідеальних часток кожного співвласника, в квартирі відсутні. Разом з тим, суд вважає, що у випадку встановлення порядку спільного користування квартирою застосування критерію необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення із забезпеченням відповідності ідеальних часток реальним не є обов`язковим. Суд може виділити в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно, і відхилення в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність в даному випадку є допустимим. Таке рішення суду не змінює розмір часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15. Як вже зазначалось вище, спірна квартира має три ізольовані житлові кімнати - кімнату 4 площею 14,6 кв.м., кімнату 5 площею 15,6 кв.м., кімнату 6 площею 17,7 кв.м., які за своєю площею відходять від розміру ідеальних часток у праві власності кожного співвласника. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №ОС-492 від 22.04.2024 року з технічної точки зору можливо визначити порядок користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] між співвласниками [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] визначено 2 варіанти користування квартирою, викладених у Додатках 1 та 2 до Висновку. В ході розгляду справи позивачі уточнивши позовні вимоги, просять встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] , з урахуванням варіанту №1 запропонованого у висновку експерта №ОС-492 від 22.04.2024 року, в такому порядку: - виділити [PERSON] та [PERSON] у користування житлову кімнату «4» площею 14,6 кв.м. з балконом площею 1,2 кв.м.; - виділити [PERSON] у користування житлову кімнату «5» площею 15,6 кв.м., житлову кімнату «6» площею 17,7 кв.м.; - залишити в загальному користуванні [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] коридор «1» площею 7,9 кв.м., коридор «2» площею 6,3 кв.м., туалет «3» площею 2,1 кв.м., кухню «7» площею 10,5 кв.м. з балконом площею 1,2 кв.м., санвузол «8» площею 3,9 кв.м., комору «9» площею 1,5 кв.м., а також стягнути судові витрати. Приймаючи до уваги висновок судової будівельно-технічної експертизи, враховуючи принцип диспозитивності цивільного процесу (ст. 13 ЦПК України), а також те, що позивачі просять виділити їм у користування житлову кімнату, яка є меншою за їх частку у спільній частковій власності, суд вважає необхідним встановити порядок користування спірною квартирою, який запропонований позивачами. Суд вважає, що з урахуванням наведеного вище, саме такий порядок користування спільним майном буде відповідати інтересам співвласників, не порушуватиме їх прав. При цьому, такий порядок користування не перешкоджає сторонам в подальшому вирішувати будь-які питання щодо реалізації ними права спільної часткової власності. На підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає обґрунтованою вимогу представника позивачів про стягнення з відповідача на їх користь понесених судових витрат зі сплати судового збору в сумі 2147 грн. 20 коп. в рівних частках кожному з них (по 1073,60 грн.) та витрат на проведення експертного дослідження в загальному розмірі 6022,30 гривень - в рівних частках кожному з них (по 3011,15 грн.), оскільки суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі.

Outcome: approved