Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-10 00:00:00

27 червня 2024 року позивач Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачки [PERSON] заборгованість за кредитним від 23.06.2018 року у розмірі 89902,21 грн. та судові витрати у розмірі 2422,40 грн. В обґрунтування вимог позивач вказує, що 23.06.2018 АТ "ПУМБ" та [PERSON] уклали кредитний договір №1001063106001, за яким банк видав відповідачці кредит в розмірі 49944,96 грн. Відповідачка умови кредитного договору не виконує та має заборгованість, що станом на 30.04.2024 становить 89902,21 грн., з яких: 40498,36 грн. - заборгованість за кредитом; 21881,31 грн. - заборгованість за процентами; 27522,54 грн. - заборгованість за комісією. Посилаючись на зазначене, позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Ухвалою Любарського районного суду Житомирської області від 02.07.2024 року відкрито провадження у справі, ухвалено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та визначено відповідачці строк для подання відзиву. Як вбачається з матеріалів справи, копія ухвали про відкриття провадження у справі разом із копією позовної заяви та доданими до неї документами, а також повідомлення про відкладення судових засідань, надсилалися відповідачці на адресу її реєстрації, однак поверталися на адресу суду з відміткою Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою». Відтак, з урахуванням правової позиції висловленої у постанові Верховного суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01.12.2023 року у справі №591/4832/22, суд вважає за можливе проводити розгляд справи. Відповідно до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження. Таким чином, у визначений судом строк відповідачка відзиву та заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін не надала, також не надала зустрічного позову в межах визначеного судом строку, а тому суд здійснює розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило. Відповідно до ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду, розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. У зв`язку із здійсненням судом розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, встановив наступне. Судом встановлено, що між Акціонерним товариством "Перший український міжнародний банк" та [PERSON] було укладено кредитний договір, шляхом підписання останнім 23.06.2018 року заяви №1001063106001 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за умовами якого позичальник отримав кредит в розмірі 49944,96 грн. (а.с.7 зворотній бік). У заяві №1001063106001 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 23.06.2018 року зазначено, що [PERSON] (клієнт) просив надати споживчий кредит на наступних умовах: розмір кредиту - 49944,96 грн.; строк кредитування - 24 місяці; розмір процентної ставки 12 % річних, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 2,90 %; видача кредиту шляхом банківського переказу. Крім цього, відповідачка ознайомилася з Паспортом споживчого кредиту, про що свідчить її власноручний підпис (а.с.8). Згідно платіжної інструкції №TR.29301611.32091.8810 від 23.06.2018 року [PERSON] перераховано кредитні кошти по договору №1001063106001 від 23.06.2018 року в розмірі 49944,96 грн. (а.с.19). Зазначене також підтверджується випискою по особовому рахунку відповідачки за період з 23.06.2018 року по 30.04.2024 року (а.с.21 зворот,23). Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за кредитним договором №1001063106001 перед АТ "ПУМБ" станом на 30.04.2024 становить 89902,21 грн., з яких: 40498,36 грн. - заборгованість за кредитом; 21881,31 грн. - заборгованість за процентами; 27522,54 грн. - заборгованість за комісією (а.с.19-21). 01.05.2024 [PERSON] направлено письмову вимогу (повідомлення) вих.КНО-44.2.2/196 про погашення кредитної заборгованості (а.с.16-17). Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями частини першої статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Згідно частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За правилами статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (частина перша, друга статті 640 ЦК України). Згідно частини першої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Відповідно до частини першої, другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Так, згідно положень статті 1046 цього Кодексу договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У матеріалах справи міститься платіжна інструкція №TR.29301611.32091.8810 від 23.06.2018 року, що підтверджує надання кредитних коштів [PERSON] по договору №1001063106001 від 23.06.2018 року, та відповідає способу надання споживчого кредиту, що був обраний ним при підписанні заяви. Таким чином, судом встановлено, що між сторонами укладено договір у письмовій формі, в якому зазначено розмір та умови надання кредиту, його повернення. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Разом з тим, з позовної заяви вбачається, що відповідачем не виконувалися належним чином умови укладеного між сторонами договору, у результаті чого у нього виникла вищевказана заборгованість перед позивачем. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). Правилами статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до частини першої статті 536 цього Кодексу за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Положеннями частини другої статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідачка не виконуючи умови договору шляхом не сплати обумовлених коштів у встановлений строк, порушила вимоги статті 530 ЦК України. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідачкою розрахунок заборгованості не спростований, доказів належного виконання зобов`язань за договором не надано. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом, процентами, є правомірними та підлягають задоволенню. Натомість щодо стягнення заборгованості по комісії за обслуговування кредиту суд вважає за необхідне зазначити наступне. Законом України «Про споживче кредитування» передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. При цьому, відповідно до частини 1статті 11 вказаного Закону після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Умови договору, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Так, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13 липня 2022 року (справа № 496/3134/19) відступила від висновків, викладених у постановах ВС від 1 квітня 2020 року в справі № 583/3343/19 та від 15 березня 2021 року в справі № 361/392/20, та прийшла до висновку, що боржник за договором споживчого кредитування може один раз на місяць безоплатно отримувати від банку інформацію про стан кредитної заборгованості. Тому банк не має права передбачати в умовах договору щомісячну плату за такі послуги. Велика Палата Верховного Суду констатувала, що Закон України «Про споживче кредитування`розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.\~\~ Проаналізувавши норми законодавства, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше ніж один раз на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1, 2 статті11, частини 5 статті12 Закону України «Про споживче кредитування». Врахувавши те, що в оспореному договорі встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, Велика Палата Верховного Суду вказала, що пункти договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено правомірності стягнення з відповідача передбаченої умовами договору комісії за обслуговування кредиту, оскільки з тексту позовної заяви взагалі не випливає і зміст вказаної послуги, і обґрунтованість встановлення плати за її надання відповідно доЗакону України «Про споживче кредитування». Отже суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні стягнення комісії в розмірі 27522,54 грн. з відповідачки на користь позивача. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме: в частині стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості за кредитним договором у розмірі 62379,67 грн., з яких: заборгованість за кредитом 40498,36 грн.; заборгованість за процентами 21881,31 грн. Відповідно до ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із ухваленням рішення суду про задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати понесені ним і документально підтверджені в розмірі 2422,40 грн. по сплаті судового збору.

Outcome: partial