Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-11 00:00:00

позивач ТОВ «Росвен Інвест Україна» звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить стягнути заборгованість за договором про надання коштів у позику №2835614 від 19.01.2022 у розмірі 22\~251,16 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 19.01.2022 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір про надання коштів у позику №2835614, підписаний у порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію», за умовами якого відповідач отримав кредит на умовах строковості, зворотності, платності та зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом. ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання за вказаним договором виконало, надавши відповідачу кредитні кошти, тоді як [PERSON] взяті на себе зобов`язання виконував з істотним порушенням умов договору. 23.05.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» укладено договір факторингу №01.02-25/23, відповідно до якого ТОВ «Росвен Інвест Україна» набуло права вимоги до відповідача за договором про надання коштів у позику №2835614 від 19.01.2022 у розмірі 22\~251,16 грн., з яких: 4\~899,99 грн. заборгованість за тілом кредиту, 17\~351,17 грн. за відсотками, 0,00 грн. пеня. Таким чином, відповідач має непогашену заборгованість перед ТОВ «Росвен Інвест Україна», яка підлягає стягненню в судовому порядку. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 06.02.2024 матеріали справи передано на розгляд Сихівського районного суду м. Львова за підсудністю. Відповідно до автоматизованого протоколу розподілу судової справи між суддями від 08.04.2024 матеріали справи передано на розгляд судді Сабарі Л.В. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 10.04.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Копію ухвали надіслано учасникам справи, відповідачу також копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів (за зареєстрованим місцем проживання, відомості про яке отримано в порядку, визначеному ст. 187 ЦПК України). Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Розгляд справи проводиться без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, як це передбачено ч. 13 ст. 7 ЦПК України. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. З`ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити, виходячи з наступного. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 16 ЦК України та ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до положень ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 13 Закону «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»). Як передбачено п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). При дослідженні доказів, судом встановлено наступне. 19.01.2022 між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем [PERSON] укладено договір №2835614 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, підписаний у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію» з використанням електронного підпису, створеного за допомогою одноразового персонального ідентифікатора С869. Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Договір про надання споживчого кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Саме така позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 , від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 22 листопада 2021 року у справі № 234/7719/20, від 17 січня 2022 року у справі № 234/7723/20. За умовами\~договору №2835614\~про надання\~коштів на\~умовах споживчого\~кредиту від\~19.01.2022,\~товариство ТОВ\~«Лінеура Україна»\~зобов`язується надати\~клієнту грошові\~кошти у\~розмірі на\~умовах строковості,\~зворотності,\~платності,\~а клієнт\~(відповідач)\~зобов`язується повернути\~кредит,\~сплатити проценти\~за користування\~кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Крім того, відповідно до договору та паспорту споживчого кредиту, з яким також ознайомлений відповідач, підписаний останнім за допомогою одноразового персонального ідентифікатора С869, сторони погодили основні умовами кредитування з урахуванням побажань споживача, а саме: сума кредиту 4\~900,00 грн., строк кредитування 360 днів, стандартна процентна ставка 1,99% в день, знижена процентна ставка 0,8% в день. ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання за кредитним договором виконало, надавши позичальнику грошові кошти, в порядку та на умовах, визначених цим договором, шляхом перерахування на платіжну картку [NUMBER] , що підтверджується відомостями кредитодавця. 23.05.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» укладено договір факторингу №01.02-25/23, за умовами якого, включно з реєстром боржників №1 від 23.05.2023, позивач ТОВ «Росвен Інвест Україна» набуло права вимоги до [PERSON] за договором №2835614 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 19.01.2022 на суму заборгованості 22\~251,16 грн., з яких: 4\~899,99 грн. заборгованість за тілом кредиту, 17\~351,17 грн. за відсотками, 0,00 грн. пеня, що підтверджується розрахунком заборгованості. Будь-яких доказів на спростовання факту укладення кредитного договору та отримання відповідачем кредитних коштів на умовах, що передбачені кредитним договором, останнім не надано, так само як не спростовано розміру заборгованості за кредитним договором, зазначеного позивачем, а також не надано доказів належного виконання своїх зобов`язань за кредитним договором. Зважаючи на наведене, суд приймає до уваги наданий позивачем розрахунок як належний доказ розміру наявності заборгованості. Таким чином, з урахуванням презумпції правомірності правочину, беручи до уваги те, що відповідач допустив порушення умов кредитного договору, в добровільному порядку ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань, не погашає заборгованість, будь-яких доказів повернення коштів чи спростування розрахунку позивача не надав, таким чином суд прийшов до висновку, що вимоги позивача про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором про надання коштів у позику №2835614 від 19.01.2022 у розмірі 22\~251,16 грн. є підставними, обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує положення ст. 141 ЦПК України, враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, відтак суд приходить до висновку про те, що сума сплаченого судового збору у розмірі 2\~684,00 грн. покладається на позивача. На підставі ст. ст. 512, 514, 525, 526, 610, 626, 628, 639, 1054, 1077, 1078 ЦК України,

Outcome: approved