Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-19 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] (зареєстрований за адресою [ADDRESS] ) в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований 23 червня 2011 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 1138. Обґрунтовує позов тим, що з 23.06.2011 перебуває у шлюбі з відповідачем, від якого у них народилися діти [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [INFO] .. Зазначає, що спільне життя не склалось, між ними втрачено почуття любові та взаєморозуміння. Протягом останнього часу стосунки суттєво погіршились, сторони не підтримують подружніх стосунків та не ведуть спільне господарство. Вважає, що шлюб існує формально, примирення між ними неможливе, а подальше перебування в такому шлюбі суперечить її інтересам. Ухвалою від 30.07.2024 провадження відкрито і призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. 31.07.2024 від відповідача [PERSON] до суду поступив відзив на позовну заяву в якому останній просить надати строк на примирення терміном на 6 місяців, оскільки з позивачкою не проживає разом лише один місяць. На даний час позивачка проживає разом із дітьми у його квартирі. Зважаючи на те, що їхні діти неповнолітні, тим більше дівчатка, вони потребують особливо батьківського піклування і не лише матері, як зазначено в позові, а й батька категорично не згоден із позицією позивача про те, що усі обов?язки по вихованню дітей вона несе самостійно. Фактично позивачка має намір усунути його від належних йому прав виховувати і обов?язків по утриманню дітей. Вважає, що діти повинні виховуватися в повній сім?ї із двома батьками і тим самим можна забезпечити їм гармонійне життя. 09.08.2024\~позивач [PERSON] \~подала відповідь\~на відзив\~ в\~якому зазначила,\~що \~категорично заперечує\~щодо надання\~строку на\~примирення з\~відповідачем,\~оскільки непорозуміння\~між ними\~відбуваються постійно,\~починаючи з\~2019\~року.\~В 2019\~році з\~його сторони,\~перебуваючи зі\~нею в\~шлюбі,\~в нього\~була інша\~жінка.\~Вони якийсь\~період не\~вели спільного\~подружнього життя\~в 2019\~році,\~спробували зберегти\~сім?ю.\~Однак з\~цього нічого\~не вийшло.\~В 2024\~відвідували разом\~психолога,\~після двох\~сеансів відповідач\~відмовився від\~таких відвідувань Після того, як вона повідомила на початку липня 2024 року про намір розлучитись, відповідач, щоб зберегти сім?ю, не знаходить іншого виходу як здійснювати над нею фізичне та постійне психологічне насилля та примушує до збереження сім?ї. Такі дії негативно впливають не тільки на мій психологічний та фізичний стан, а й на стан дітей. Позивач та її представник у судовому засіданні просять розірвати шлюб, оскільки, спільного господарства з відповідачем не ведуть, як сім`я вони перестала існувати з квітня 2024 року. Між ними втрачено почуття любові та взаєморозуміння. Позов підтримують та просять такий задоволити. Відповідач у судове засідання не з?явився, 20.09.2024 подав клопотання про розгляд справи у його відсутності. Заслухавши вступне слово позивача та його представника, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно з п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 23 червня 2011 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 1138, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , який виданий 19.06.2024. Від даного шлюбу у сторін народилися діти [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Як регламентовано ст.111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Позиція щодо застосування норм права при розірванні шлюбу та наданні строку для примирення викладена у постановах Верховного Суду від 10 червня 2020 року у справі № 643/5316/18, від 20 липня 2020 року у справі № 349/1031/17, від 08 березня 2023 року у справі № 127/169/63/22-ц. У даних постановах встановлено, що закріплена у ст.111 СК України норма права є диспозитивною, тому суд вживає заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства, а за обставинами справи існує реальна можливість примирення сторін. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком. Сторона позивача у запереченні на можливість примирення вказує, що наявні вагомі підстави, що спричиняють конфлікт між сторонами та роблять неможливим спільне проживання подружжя. Шлюб має добровільний характер, а примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У даній справі суд враховує, що позов про розірвання шлюбу засобами поштового зв`язку подано 15 липня 2024 року, від якого позивач досі не відмовився. Відомості про здійснення відповідачем заходів для примирення у суду відсутні, як і не указано конкретних, які має намір застосувати для збереження сім`ї. Сам факт перебування у шлюбі майже 13 років та наявність двох дітей, як зазначає відповідач, не виступають достатнім правовим підґрунтям для надання строку на примирення подружжя. Наведені обставини свідчать, що вільної згоди на союз між сторонами немає, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, суперечать інтересам позивача, який категоричний у своєму рішенні щодо неможливості примирення та збереженні шлюбу, а шлюб існує формально. Доводи відповідача, викладені у клопотанні про призначення подружжю строку для примирення, зводяться до непогодженням із вимогами про розірвання шлюбу. Беручи до уваги бажання й право одного з подружжя розірвати шлюб, не може бути незаконно порушене, неможливо одного з подружжя насильно, без його волі, змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах.Підстав сумніватися у волевиявленні позивача немає. Надання строку для примирення за встановлених обставин є недоцільним, у зв`язку із чим у відповідному клопотанні сторони відповідача слід відмовити. Підсумовуючи викладене у своїй сукупності, суд дійшов переконання щодо розірвання шлюбу, задоволивши таким чином вимоги позивача. Судом встановлено, що причина розладу подружніх відносин між сторонами є справжньою, глибинною, подружжя припинило спільне проживання протягом тривалого часу, який оцінюється тривалим, шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть, що свідчить про тривалість і стійкість конфлікту між ними та остаточний розпад сім`ї. Суд виходить з того, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористалась даним правом та звернулась до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб. За таких обставин суд вважає доведеними доводи позивача про відсутність згоди на примирення, та вважає, що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення. Отже, суд дійшов висновку, що шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. Крім цього, згідно ст.141 ЦПК України, на відповідача слід покласти сплачені позивачем при подачі позову до суду документально підтверджені судові витрати в розмірі 1211,20 гривень. На підставі ст. 112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved