Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-16 00:00:00

11.06.2024 року представник ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» звернувся в суд із позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з останнього на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» заборгованість за кредитним\~договором № 100518455 від 16.07.2021 в розмірі 33850,00 грн., вирішити питання судових витрат.\~ В обґрунтування\~позовних вимог\~зазначив,\~що 16.07.2021\~ [PERSON] \~з власного\~волевиявлення в\~особистому кабінеті\~на офіційному\~веб-сайті\~ТзОВ «Мілоан»\~подав заявку\~на отримання\~кредиту № 100518455. Таким чином, відповідач уклав договір про споживчий кредит № 100518455 від 16.07.2021 з ТОВ «Мілоан» та на підставі платіжного доручення йому були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 10000 грн. Однак, [PERSON] не виконав належним чином договірні зобов`язання. Вказує, що 29.10.2021 згідно умов договору відступлення прав вимоги № 11Т, ТОВ «Мілоан» відступлено право вимоги за кредитним Договором № 100518455 від 16.07.2021 на користь ТзОВ «Діджи Фінанс». Згідно договору відступлення права вимоги сума боргу перед новим кредитором ТзОВ «Діджи Фінанс» становить 33850,00 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 10000,00 грн.; заборгованість за відсотками становить 22850,00 грн; заборгованість за комісійними винагородами становить 1000,00 грн. Оскільки позивач набув право вимоги до боржника та належним чином повідомив його про заборгованість за кредитним договором № 100518455 від 16.07.2021, проте відповідач не виконав договірні зобов`язання, просив стягнути з нього заборгованість за кредитним договором № 100518455 від 16.07.2021 в загальному розмірі 33850,00 грн, 2422,40 грн судового збору та 6000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою від 19.06.2024 у справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено судовий розгляд. Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому таку заперечив, вважає необгрунтованою та безпідставною, оскільки жодних договорів із ТзОВ «Мілоан» він не укладав. Зазначає, що позивачем нараховано борг по кредиту у розмірі 33850,00 грн на незрозумілій підставі. Проценти за користування кредитом нараховувались поза межами строку кредитування. В матеріалах справи відсутній документ, який би вказував на факт укладання кредитного договору ним із вказаною установою. Крім цього, його не повідомляли про укладення договору факторингу. З матеріалів справи не вдається встановити дійсної суми боргу, суму котру він реально отримав та на який рахунок була здійснена виплата цих коштів. Тому просить в задоволенні позову відмовити. Представник позивача подав відповідь на відзив. Вважає, що відзив на позовну заяву є безпідставним та необгрунтованим. Зазначає, що позивачем обґрунтовано розмір заборгованості за вказаним Договором, тому позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а відповідач намагається уникнути виконання взятих на себе зобов`язань. Звертає увагу, що позивач не здійснював жодних додаткових нарахувань і не застосовував жодних штрафних санкцій до боржника. Відтак, лише просить суд стягнути із відповідача ту заборгованість за кредитним договором, яка була нарахована первісним кредитором. У судове засідання учасники не з`явилися. Представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Представник відповідача подав заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутності та відсутності відповідача. Представник третьої особи, належним чином повідомлений, у судове засідання не з`явився, заяв, клопотань не подавав. У відповідності положень ст. 247, ч. 5 ст. 279 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Розгляд справи призначався на 13.09.2024, судове рішення складено 17.09.2024. Дослідивши докази і письмові пояснення, що викладені у заявах по суті справи, суд прийшов до такого висновку. Судом встановлено, що 16.07.2021 відповідач в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТзОВ «Мілоан» подав заявку на отримання кредиту № 100518455 від 16.07.2021. 16.07.2021 ТОВ «Мілоан» було направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор. Даний ідентифікатор введено відповідачем, тим самим ним було підтверджено прийняття умов договору про споживчий кредит № 100518455 від 16.07.2021, який також знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті. Паспортом споживчого кредиту, який є додатком №2 до договору про споживчий кредит № 100518455 від 16.07.2021, що підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором, встановлено суму кредиту 10000 грн., строк кредитування 30 днів, мету отримання кредиту: на задоволення потреб позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Спосіб надання: переказ на Картковий рахунок. Забезпечення не застосовується. Власний платіж споживача: не передбачається (а.с. 42-43). Як вбачається із копії платіжного доручення №29966188 від 16.07.2021, ТОВ «Мілоан» були перераховані [PERSON] грошові кошти в розмірі 10000 грн (а.с.31). 29 жовтня 2021 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «Мілоан» укладено договір факторингу № 11Т, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором № 100518455 від 16.07.2021, укладеного між ТзОВ «Мілоан» та [PERSON] перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс» (а.с.79-84). Згідно копії витягу з додатку до договору факторингу № 11Т від 29.09.2021 року, залишок боргу на момент відступлення права вимоги за кредитним договором № 100518455 від 16.07.2021, укладеного між ТзОВ «Мілоан» та [PERSON] становить 33850,00 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 10000,00 грн.; заборгованість за відсотками становить 22850,00 грн; заборгованість за комісією становить 1000,00 грн (а.с.18). 27.09.2023 позивачем направлено відповідачу досудову вимогу щодо сплати заборгованості (а.с.22-23). Так, приписами пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Нормою частини 1 статті 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з приписами частин 1-3 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Відповідно до положень частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За змістом норми статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Так, положеннями статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до приписів частин 3-4 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно з вимогами частин 6-7 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (частина 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 23 березня 2020 року по справі № 404/502/18, відповідно до якого: будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. \~ \~ \~ \~Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Отже, кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Тому, виходячи з вищенаведеного, твердження відповідача, що він не укладав договору кредитування та не отримував грошових коштів є безпідставним. Згідно з положеннями статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина 1 статті 598 ЦК України). Нормою статті 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Згідно з положеннями частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частина 1, 2 статті 1054 ЦК України). ТОВ «Мілоан» умови договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит на суму 10000, 00 грн., що стверджується платіжним дорученням №29966188 від 16.07.2021, де у графі призначення платежу зазначено «Кошти згідно договору 100518455» та спростовує твердження відповідача про неотримання ним кредитних коштів та неможливістю встановити суми, отриманої [PERSON] . Відповідач в свою чергу не виконав умови зазначеного договору. Згідно із Додатком №1 кошти в сумі 16250,00 грн., з яких 10000,00 грн - тіло кредиту, 5250,00 грн. проценти за користування кредитом, 1000,00 грн комісія за надання кредиту, мали бути повернуті 15.08.2021. Відповідно до умов пунктів 1.3, 1.4., 1.5.1 договору, кредит надається строком на 30 днів з 16.07.2021. Комісія за надання кредиту: 1000,00 грн, яка нараховується за ставкою 10.00 відсотків від суми кредиту одноразово. Термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 15.08.2021 року. Оскільки відповідач не повернув кредитних коштів,\~тому слід стягнути з останнього на користь позивача заборгованість за тілом кредиту у розмірі 10000,00 грн, комісію за надання кредиту у розмірі 1000,00 грн, що нараховується одноразово, які не було повернуто у строки, визначені кредитним договором. Частиною першою\~статті 1048 ЦК України\~визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до п. 1.5.2 кредитного договору передбачено проценти за користування кредитом: 5250,00 грн. які нараховуються за ставкою 1,75 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Отже, загальний розмір заборгованості за відсотками за 30 днів договору становить 5250,00 грн. При цьому, як вбачається з договору, сторони погодили, що кредит надається строком на 30 днів з 16.07.21 до 15.08.2021. Отже, за таких умов договору, які були погоджені сторонами, кредитор має право нараховувати відсотки за договором лише 30 днів, починаючи з дня укладення договору. Даним договором не передбачено нараховування відсотків після закінчення терміну дії договору, який складає 30 днів. Таким чином, оскільки договором визначено проценти за користування кредитом в розмірі 5250,00 грн (п. 1.5.2), тому суд приходить до висновку, що саме ця сума процентів за користування кредитом підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Як передбачено п. 2.3.1.2. договору позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту).Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на яких продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною у п.1.6 Договору. Зазначені обставини свідчать про те, що умовами кредитного договору сторони передбачили порядок продовження строку кредиту, умови і строк нарахування процентів за користування кредитом. Проте, наведені умови кредитного договору є суперечливими, так як пунктами 1.3, 1.4 цього кредитного договору чітко визначено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит та проценти за користування кредитом 15.08.2021. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. Тобто, право ТОВ «Мілоан» нараховувати відсотки за користування кредитом припинилося зі спливом строку дії договору після 15.08.2021, тому, починаючи із зазначеної дати, товариство не мало права нараховувати проценти за користування кредитом. Відповідно до вимог ч. 4\~ст. 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у справі № 444/9519/12 від 28.03.2018, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України\~право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Також, Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що в охоронних правовідносинах права та інтереси кредитора забезпечені ч. 2\~ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочки виконання грошового зобов`язання. Отже, період правомірного користування коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування супроводжується нарахуванням процентів у порядку та розмірі, що визначені у кредитному договору, а у разі прострочки позичальником виконання зобов`язань зі своєчасного повернення кредиту права кредитора захищаються шляхом нарахування процентів річних, передбачених ч. 2\~ст. 625 ЦК України. Враховуючи вищезазначене, відповідно до п. 1.4 кредитного договору термін повернення кредиту визначено 15.08.2021, тому правові підстави для стягнення заборгованості по відсоткам з 16.08.2021 відповідно до п. 1.6, 2.3.1.2 договору відсутні. Суд звертає\~увагу,\~що позивачем відповідно до частини третьої статті\~12, частини першої статті\~81 ЦПК України\~не надано суду доказів, що строк кредитування за договором № 100518455 від 16.07.2021 був пролонгований кредитодавцем відповідно до п. 2.3.1.2 договору. Отже, продовження нарахування процентів за ставкою згідно із п. 1.6 Договору після закінчення строку кредитного договору є неправомірним. При цьому, вимог про стягнення відсотків у відповідності до статті 625 ЦК України позивачем не заявлено. Також, позивач просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн. Згідно із ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. ч. 1, 2, 3\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.\~ На підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу,\~\~було надано до суду додаткову угоду № 003757005712 до договору №42649746 про надання правової допомоги від 10.05.2024, акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом від 10.05.2024, детальним описом робіт, виконаних адвокатом по справі, а саме підготовкою та складанням позовної заяви.\~ Виходячи з принципу обґрунтованості та пропорційності\~\~розміру судових витрат до предмета спору, співмірності розміру судових витрат\~\~зі\~\~складністю справи та наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на надання відповідних послуг, обсягом наданих послуг, значенням справи для сторони, результатом розгляду справи, суд дійшов висновку про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн. Враховуючи часткове задоволення позову,

Outcome: partial