Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-08 00:00:00

Короткий виклад позицій сторін Представник позивача- адвокат Бабенко Яна Вікторівна, в інтересах [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 2010 року. Рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 25 серпня 2022 рокупо справі №700/464/22 шлюб між ними розірвано. За час шлюбу за рахунок спільних коштів сторони придбали таке майно: 1. Квартира [ADDRESS] ; 2. Транспортний засіб - автомобіль марки «CHEVROLET AVEO», 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , який був зареєстрований на праві власності за [PERSON] ; 3. Транспортний засіб - автомобіль марки «CHEVROLET LACETTI», 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , який був зареєстрований на праві власності за [PERSON] . 4. Транспортний засіб - автомобіль марки "FORD C-MAX", 2012 року випуску, номер кузова [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , який був зареєстрований на праві власності за [PERSON] . 5. Транспортний засіб - автомобіль марки "MERCEDES-BENZ VITO116 CDI", 2013 року випуску, номер кузова [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , який був зареєстрований на праві власності за [PERSON] . Питання щодо поділу частини майна подружжя, а саме квартири [ADDRESS] та транспортного засобу - автомобіля марки «CHEVROLET AVEO», 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , між сторонами було вирішено. 23.11.2018 року між ПрАТ "Домобудівний комбінат №4" та [PERSON] і [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири, відповідно до умов якого [PERSON] та [PERSON] набули у власність у рівних частках квартиру №331 , зазначений договір посвідчено та зареєстровано право власності за сторонами державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнком В.В. Також рішенням Голосіївського районного суду м.Київ від 20.03.2024 року у справі №752/13924/22 було визнано в порядку поділу майна подружжя за [PERSON] право власності на автомобіль марки «CHEVROLET AVEO», 2008 року випуску, чорного кольору, VIN-код [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] . Питання поділу решти спільного майна подружжя - трьох транспортних засобів не вирішено між сторонами, що стало підставою звернення позивача до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь грошову компенсацію вартості частки автомобіля марки «CHEVROLET LACETTI», 2008 року випуску, оранжевого кольору, VIN-код: [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] у розмірі 108425,00 грн.; чстки автомобіля марки «FORD C-MAX», 2012 року випуску, сірого кольору, VIN-код: [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] у розмірі 157877,00 грн.; чстки автомобіля марки «MERCEDES-BENZ VITO116 CDI», 2013 року випуску, коричневого кольору, VIN-код: [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] у розмірі 204265,80 грн, що були відчужені відповідачем без згоди колишньої дружини в загальному розмірі 470567,80 грн., та судові витрати на професійну правничу допомогу та сплату судового збору. Відповідач [PERSON] позов не визнає, направив відзив на позов, в якому обґрунтовує свої заперечення тим, що позивачка вже зверталася до Голосіївського районного суду м.Києва з подібною позовною вимогою про поділ майна подружжя, предметом якого було те саме майно, що є предметом спору в даній справі. Рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 20.03.2024 у справі №752/13924/22 набрало законної сили, тому просить суд закрити провадження у справі у зв"язку з тим, що є подібне рішення суду, що набрало законної сили, рішення у справі у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Позовна заява надійшла до Лисянського районного суду Черкаської області 03 травня 2024 року. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 03 травня 2024 року зазначена справа передана у провадження судді Чорненької О.І. Ухвалою Лисянського районного суду Черкаської області від 06 травня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження. Зазначена ухвала разом з копією позовної заяви з доданими документами направлена відповідачу. Одночасно відповідачу роз'яснено його право подати відзив на позов. Ухвалою Лисянського районного суду Черкаської області від 23 травня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Розгляд справи неодноразово відкладався за клопотанням учасників справи на 12 год 18.07.2024, на 11 год 30 хв 07.08.2024, на 10 год 05.09.2024 та 14 год 06.09.2024. Представником відповідача в судовому засіданні заявлено клопотання про закриття провадження у справі у зв"язку з тим, що є подібне рішення суду, що набрало законної сили, рішення у справі у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Ухвалою Лисянського районного суду Черкаської області від 05.09.2024 у задоволені заяви представника відповідача Лічмана О.М. про закриття провадження у справі відмовлено. 05.09.2024 представником позивача - адвокатом Бабенко Я.В. подано заяву про долучення доказів судових витрат на правову допомогу з підтверджуючими документами. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин З матеріалів справи судом встановлено, що 23 жовтня 2010 року між позивачкою та відповідачем було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серія [NUMBER] , виданий відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис №926. Рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 25 серпня 2022 року у справі № 700/464/22 провадження №2/700/205/22 шлюб між сторонами було розірвано. Перебуваючи у шлюбі, подружжям за спільні кошти сім'ї було придбано наступне майно: 1. Квартира [ADDRESS] ; 2. Транспортний засіб - автомобіль марки «CHEVROLET AVEO», 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , який був зареєстрований на праві власності за [PERSON] ; 3. Транспортний засіб - автомобіль марки «CHEVROLET LACETTI», 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , який був зареєстрований на праві власності за [PERSON] . 4. Транспортний засіб - автомобіль марки "FORD C-MAX", 2012 року випуску, номер кузова [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , який був зареєстрований на праві власності за [PERSON] . 5. Транспортний засіб - автомобіль марки "MERCEDES-BENZ VITO116 CDI", 2013 року випуску, номер кузова [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , який був зареєстрований на праві власності за [PERSON] . Питання щодо поділу частини майна подружжя, а саме квартири [ADDRESS] та транспортного засобу - автомобіля марки «CHEVROLET AVEO», 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , між сторонами було вирішено. 23.11.2018 року між ПрАТ "Домобудівний комбінат №4" та [PERSON] і [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири, відповідно до умов якого [PERSON] та [PERSON] набули у власність у рівних частках квартиру №331 , зазначений договір посвідчено та зареєстровано право власності за сторонами державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнком В.В. Також рішенням Голосіївського районного суду м.Київ від 20.03.2024 року у справі №752/13924/22 було визнано в порядку поділу майна подружжя за [PERSON] право власності на автомобіль марки «CHEVROLET AVEO», 2008 року випуску, чорного кольору, VIN-код [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] . Питання поділу решти спільного майна подружжя - трьох транспортних засобів не вирішено між сторонами, що стало підставою звернення позивача до суду з вказаним позовом. Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 20.03.2024 року справа №752/13924/22 було встановлено наступні обставини: 23.11.2018 року державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнком В.В. проведено державну реєстрацію права власності за [PERSON] та за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] по частині за [PERSON] та [PERSON] відповідно. Транспортний засіб марки «CHEVROLET AVEO», 2008 року випуску, чорного кольору, VIN-код [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , зареєстровано 18.01.2014 року за [PERSON] відповідно до даних свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого Центром ДАІ 7103. Транспортний засіб марки «CHEVROLET LACETTI», 2008 року випуску, оранжевого кольору, VIN-код: [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , з 10 листопада 2022 року зареєстровано за [PERSON] , відповідно до даних свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого ТСЦ 7143. Транспортний засіб марки FORD C-MAX, 2012 року випуску, сірого кольору, VIN-код [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , зареєстровано з 05 липня 2022 року за [PERSON] , відповідно до даних свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого ТСЦ 8047. Транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ VITO116 CDI, 2013 року випуску, коричневого кольору, VIN-код: [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , зареєстровано з 06 липня 2022 року за [PERSON] відповідно до даних свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого ТСЦ 8047. Первісним власником транспортних засобів марки «CHEVROLET LACETTI», 2008 року випуску, оранжевого кольору, VIN-код: [NUMBER] , FORD C-MAX, 2012 року випуску, сірого кольору, VIN-код [NUMBER] , MERCEDES-BENZ VITO116 CDI, 2013 року випуску, коричневого кольору, VIN-код: [NUMBER] , був відповідач [PERSON] , який 05,06 липня 2022 року та 10 листопада 2022 року відчужив вказані транспортні засоби на користь третіх осіб. Таким чином, заявлене позивачем до розподілу спірне майно, набуто подружжям Жорнових за час перебування у шлюбі, однак, станом на час звернення до суду із позовом про поділ спільного сумісного майно, частина об`єктів рухомого майна, а саме: транспортні засоби марки «CHEVROLET LACETTI», 2008 року випуску, оранжевого кольору, VIN-код: [NUMBER] , FORD C-MAX, 2012 року випуску, сірого кольору, VIN-код [NUMBER] , MERCEDES-BENZ VITO116 CDI, 2013 року випуску, коричневого кольору, VIN-код: [NUMBER] , вибули із володіння відповідача та право власності на вказані об`єкти зареєстровано за третіми особами. В ході судового розгляду справи судом не здобуто та матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що відчуження спірних транспортних засобів марки «CHEVROLET LACETTI», 2008 року випуску, оранжевого кольору, VIN-код: [NUMBER] , FORD C-MAX, 2012 року випуску, сірого кольору, VIN-код [NUMBER] , MERCEDES-BENZ VITO116 CDI, 2013 року випуску, коричневого кольору, VIN-код: [NUMBER] , відбулось за згоди позивача [PERSON] . Судом встановлено, що зазначені транспортні засоби придбані під час перебування у зареєстрованому шлюбі сторін у справі, однак відповідач розпорядився спільним майном подружжя у виді: транспортних засобів MERCEDES-BENZ VITO116 CDI, 2013 року випуску, коричневого кольору, VIN-код: [NUMBER] ; FORD C-MAX, 2012 року випуску, сірого кольору, VIN-код [NUMBER] ; «CHEVROLET LACETTI», 2008 року випуску, оранжевого кольору, VIN-код: [NUMBER] , на власний розсуд без повідомлення та згоди [PERSON] , відтак в такому випадку позивач [PERSON] мала б право на грошову компенсацію половини вартості спірних транспортних засобів. Однак, зміст позовних вимог, викладених у позовній заяві в редакції від 06.10.2022 року, станом на час розгляду справи по суті залишився незмінним; предмет позову складають вісім позовних вимог, в тому числі і про визнання в порядку поділу майна подружжя права власності на автомобілі: марки «MERCEDES-BENZ VITO116 CDI, марки «FORD C-MAX», марки «CHEVROLET LACETTI», які станом на час розгляду справи по суті зареєстровані на праві приватної власності за третіми особами. Із заявами про зміну предмету позову ані позивач, ані її представник до суду не звертались. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). У резолютивній частині рішення зазначається висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог (пункт 1 частини п`ятої статті 265 ЦПК України). За вказаних обставин, суд позбавлений процесуальної можливості вирішувати вимоги, які не були предметом розгляду при вирішенні справи по суті. Позовних вимог про стягнення компенсації вартості частки позивача у спільному майні подружжя, позивач не заявляла. Враховуючи, що позивачкою не заявлялися вимоги про стягнення компенсації за продані відповідачем спільні автомобілі, у вимогах щодо цього майна було відмовлено. Отже станом на день подачі позову спір щодо поділу спільного майна подружжя, а саме: транспортного засобу марки «CHEVROLET LACETTI», 2008 року випуску, оранжевого кольору, VIN-код: [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] ; транспортного засобу марки FORD C-MAX, 2012 року випуску, сірого кольору, VIN-код: [NUMBER] , державний номер [NUMBER] ; транспортного засобу марки MERCEDES-BENZ VITO116 CDI, 2013 року випуску, коричневого кольору, VIN-код: [NUMBER] , державний номер [NUMBER] між сторонами не вирішено, тому позивачка звернулася до суду з цим позовом. Так зареєстровані за відповідачем вищезазначені транспортні засоби були відчужені без згоди позивача. Факт відчуження трьох автомобілів відповідачем без згоди позивача встановлено рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 20.03.2024 року у справі №752/13924/22. Також при розгляді справи Голосіївським районним судом м.Києва встановлено, що середня ринкова вартість автомобілів та відповідно розмір компенсації визначається, виходячи з висновку судової транспортно-товарознавчої експертизи №8981/23-54 від 27.07.2023 року. Згідно ч.4 ст.82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом приймається до уваги вартість спірних транспортних засобів згідно висновку експерта за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи № 8981/23-54 від 27.07.2023 року: -середня ринкова вартість автомобіля MERCEDES-BENZ VITO116 CDI, 2013 року випуску, коричневого кольору, VIN-код: [NUMBER] , станом на 06.07.2022 року складає 408 531,60 грн; -середня ринкова вартість автомобіля марки FORD C-MAX, 2012 року випуску, сірого кольору, VIN-код [NUMBER] , станом на 05.07.2022 року становить 315 753,99 грн; -середня ринкова вартість автомобіля марки «CHEVROLET LACETTI», 2008 року випуску, оранжевого кольору, VIN-код: [NUMBER] , станом на 19.11.2022 становить 216 850 грн; Отже, середня ринкова вартість автомобілів та відповідно розмір компенсації визначається, виходячи з висновку судової транспортно-товарознавчої експертизи №8981/23-54 від 27.07.2023 року. Враховуючи презумцію рівності часток подружжя у спільному майні, виходячи з вартості автомобілів, розмір компенсації, яка підлягає стягненню на користь позивачки складає: компенсація 1/2 вартості автомобіля MERCEDES-BENZ VITO116 CDI, 2013 року випуску, коричневого кольору, VIN-код: [NUMBER] , складає 408 531,60 грн/2 = 204265,80 грн; компенсація 1/2 вартості автомобіля FORD C-MAX, 2012 року випуску, сірого кольору, VIN-код [NUMBER] , станом на 05.07.2022 року складає 315 753,99 грн/2= 157877,00 грн; -компенсація 1/2 вартості автомобіля марки «CHEVROLET LACETTI», 2008 року випуску, оранжевого кольору, VIN-код: [NUMBER] , станом на 19.11.2022 становить 216 850 грн/2= 108425,00 грн. Загальна сума компенсації складає 470567,80 грн. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Для врегулювання спорів, які виникають із майнових відносин між подружжям, у тому числі колишнім, підлягають застосуванню передусім норми Сімейного кодексу України. Згідно зі статтею 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 71 СК України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Статтею 60 СК України, встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідності до ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частиною 1 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 № 11 спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2,3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Зазначені норми права припускають існування факту права спільної сумісної власності подружжя щодо кожної речі, набутої у шлюбі, незалежно від тієї обставини, хто є набувачем за договором, забудовником будівлі, та на чиє ім`я було зареєстровано право власності на таку річ. Відповідно до ч. 3 та 4 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. За правилами ч.1-3 ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Постановою Пленуму Верхового Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя роз`яснено судам, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою, до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувались за рахунок коштів, що бути особистою власністю кожного з них. Вирішуючи спори між подружжям про майно, повинні встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. З наведених положень випливає, що власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя. Підставами набуття права спільної сумісної власності подружжя є юридично визначений факт шлюбних відносин або проживання чоловіка і жінки однією сім`єю, а особистої приватної власності кожного з подружжя є, зокрема, поділ, виділ належної частки за законом та спадкування. Згідно з п. 22 постанови Пленуму ВС України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при не досягненні згоди, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина другастатті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Таким чином, заявлений позивачкою спосіб захисту прав пов`язаний зі стягненням в порядку поділу спільного майна подружжя грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобілів, які були відчуженими одним із подружжя після припинення спільного проживання та без відома та згоди іншого з подружжя, є законним та ефективним способом захисту порушених прав у судовому порядку. Визначальним для наявності підстав судового захисту відповідно до заявлених вимог є: - набуття спірного майна (автомобіля) в період шлюбу; - відсутність належних, допустимих та достатніх доказів спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу. Можливість задоволення судового захисту пов`язаний зі стягненням в порядку поділу спільного майна подружжя грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобілів, які були відчуженими одним із подружжя після припинення спільного проживання та без відома та згоди іншого з подружжя, не пов`язана з необхідністю одночасної заяви вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобілів. Конструкція статті 60 СК України передбачає застосування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. За приписами 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно частиною другою статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Одночасно, частина друга статті встановлює, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 20.03.2024 у справі №752/13924/22 визнано за позивачкою право власності на автомобіль марки «CHEVROLET AVEO», 2008 року випуску, чорного кольору, VIN-код [NUMBER] , державний номер [NUMBER] вартістю 148 470 грн., що є спільним майном подружжя. Виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, шляхом визнання за кожним із співвласників права власності на 1/2 частини, суд дійшов висновку, про необхідність задоволення позовних вимог частково в сумі 396 332,80 грн.( 470567,80 грн.-74235,00 грн), за виключенням вартості частини автомобіля марки «CHEVROLET AVEO», 2008 року випуску, чорного кольору, VIN-код [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , середня ринкова вартість якого та відповідно розмір компенсації визначається, виходячи з висновку судової транспортно-товарознавчої експертизи №8981/23-54 від 27.07.2023 року та складає 148 470 грн., який переданий позивачці без сплати компенсації відповідачу. Щодо розподілу судових витрат Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до вимог частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 3 963,33 грн., сплачений нею при поданні позовної заяви, що підтверджується квитанцією № 7322-8635-8821-7099 від 26.04.2024). Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу, в розмірі 43000,00 грн. Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), ордер, розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правничу допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 року у справі № 751/3840/15, провадження № 14-280сц180). До вказаної зави позивачем додано копії договору про надання юридичних послуг № 02-01/2023 від 29.03.2024р., укладений між Адвокатським об`єднанням «МІТРАКС» та [PERSON] , акту прийому-передачі наданих послуг від 05.09.2024, ордеру на надання правничої (правової) допомоги серія АІ №1584624 від 29.04.2024, рахунку на оплату №78 від 02.04.2024, квитанції №9337-9506-6918-9845 від 02.04.2024; рахунку на оплату №99 від 13.05.2024 року., платіжної інструкції 0.0.3643170865.1 від 14.05.2024 року; рахунку №104 від 23.05.2024 року, платіжної інструкції № @2PL956751 від 23.05.2024 року; рахунку №123 від 14.06.2024 року, платіжної інструкції 0.0.3704398641.1 від 14.06.2024 року. рахунку №128 від 25.06.2024 року, платіжної інструкції 0.0.3728366794.1 від 26.06.2024 року; рахунку №168 від 14.08.2024 року., платіжної інструкції 0.0.3820956020.1 від 14.08.2024 року; рахунку №180 від 05.09.2024 року., платіжної інструкції 0.0.3863010826.1 від 05.09.2024 року, що підтверджують розрахунок вартості наданої правової допомоги та понесених позивачем витрат на таку допомогу. Суд наголошує, що не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial