Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-11 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якої діє представник адвокат Тарчинська Л.Я., звернулася в суд з даним позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить в порядку спільного майна подружжя визнати за нею, [PERSON] , право власності на частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Окрім того, в порядку спільного майна подружжя визнати за нею, [PERSON] , право власності на частину земельної ділянки, площею 0,1000 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 6121210100:02:001:1305, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Також, в порядку спільного майна подружжя просить визнати за нею, [PERSON] , право власності на частину земельної ділянки, площею 0,0236 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 6121210100:02:001:1306, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Просить також вирішити питання щодо розподілу судових витрат. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 07 серпня 2015 року, який рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 10 травня 2022 року розірвано. 23 вересня 2020 року вони з відповідачем за спільні кошти купили житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно, разом із житловим будинком вони придбали земельну ділянку на якій він розташований, площа якої 0,1000 га, з кадастровим номером 6121210100:02:001:1305. Окрім того, вони придбали ще одну земельну ділянку, площею 0,0236 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 6121210100:02:001:1306, яка розташована за тою ж адресою. Вказані вище об`єкти нерухомого майна вони набули у спільну власність, за спільно зароблені кошти, відтак, вважає, що їхні частки, як кожного із співвласників є рівними. Згоди на розподіл майна їм досягти не вдалося, у зв`язку з чим просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою Бучацького районного суду Тернопільської області від 14 серпня 2024 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Тарчинська Л.Я. в судове засідання не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку. Представник позивача, адвокат Тарчинська Л.Я. через канцелярію суду подала письмову заяву, в якій просила розглядати справу без її та позивача участі, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи. Представник відповідача адвокат Рекуш О.Р. подав через канцелярію суду заяву, в якій вказав, що сторона відповідача позовні вимоги визнає в повному обсязі. Окрім того, просив вирішити питання про розподіл судових витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Бучацького районного суду від 10 травня 2022 року (справа №595/292/22) шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 07 серпня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бучацького районного управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 101, розірвано. Рішення набрало законної сили 10 червня 2024 року. За змістом\~\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Як слідує зі змісту\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 23 вересня 2020 року, зареєстрованого в реєстрі за №1148, який посвідчений приватним нотаріусом Бучацького районного нотаріального округу Пендзей Г.Г., [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 58,30 кв.м, в тому числі житловою площею 37,30 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Житловий будинок розташований на земельній ділянці, площею 0,1000 га, кадастровий номер 6121210100:02:001:1305. Згідно п.5 вказаного договору, вказане майно [PERSON] придбав за домовленістю сторін за 338210,00 грн. За даними Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №225234636 від 23 вересня 2020 року, сформованого приватним нотаріусом Бучацького районного нотаріального округу Пендзей Г.Г., житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 58, 30 кв.м, в тому числі житловою площею 37,30 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної власності належить [PERSON] , підстава для державної реєстрації: договір купівлі-продажу, серія та номер 1148, виданий 23.09.2020, видавник приватний нотаріус Бучацького районного нотаріального округу Пендзей Г.Г. Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 54212617 від 23.09.2020. Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 23 вересня 2020 року, зареєстрованого в реєстрі за №1149, який посвідчений приватним нотаріусом Бучацького районного нотаріального округу Пендзей Г.Г., [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,1000 га, кадастровий номер 6121210100:02:001:1305, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яку останній придбав за обумовлену сторонами суму 52820,00 грн. Вказана земельна ділянка, що є предметом цього договору, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Як вбачається з договору купівлі-продажу земельної ділянки від 23 вересня 2020 року, зареєстрованого в реєстрі за №1150, який посвідчений приватним нотаріусом Бучацького районного нотаріального округу Пендзей Г.Г., [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,0236 га, кадастровий номер 6121210100:02:001:1306, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яку останній придбав за обумовлену суму 3770,00 грн. Вказана земельна ділянка, що є предметом цього договору, призначена для ведення особистого селянського господарства. За даними Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №225238730 та №225257681 від 23.09.2020, сформованих приватним нотаріусом Бучацького районного нотаріального округу Пендзей Г.Г., земельні ділянки з кадастровим номером 6121210100:02:001:1305, площею 0,1 га, та з кадастровим номером 6121210100:02:001:1306, площею 0,0236 га, на праві приватної власності належать [PERSON] . Підстава для державної реєстрації: договір купівлі-продажу, серія та номер 1149, виданий 23.09.2020, та договір купівлі-продажу, серія та номер 1150, вданий 23.09.2020, відповідно. Згідно ч. 1\~ст. 355 ЦК України\~майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Положеннями\~статті 60 СК України\~передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми\~статті 60 СК України\~свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц, провадження № 14-325цс18. Відповідно до ст.655 ЦК України\~за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ч. 1 та 3\~ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі\~статтею 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч.ч. 1, 2 та 3 ст.\~65\~СК\~України дружина,\~чоловік розпоряджаються\~майном,\~що є\~об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя,\~за взаємною\~згодою.\~При укладенні\~договорів одним\~із подружжя\~вважається,\~що він\~діє за\~згодою другого\~з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. На підстав ч. 1 та 2 ст.\~69\~СК\~України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до ст.\~70\~СК\~України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічні положення містяться у частині другій статті 372 ЦК України. Згідно роз`яснень, наданих в п. 23\~постанови пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст.\~368\~ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст.\~325\~ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65\~СК України. Суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких Суд роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. При цьому, тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України. Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11.02.2022 у справі № 504/1126/19. Судом встановлено, що сторонами за час шлюбу спільно було придбане наступне нерухоме майно: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] ; земельна ділянка, площею 0,1000 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 6121210100:02:001:1305, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка, площею 0,0236 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 6121210100:02:001:1306, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Частинами першою, четвертою\~статті 71 СК України\~передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~ЦК України. Відповідно до положень ч.3 ст.12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст.76-81 ЦПК України\~засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено в судовому засіданні, позовні вимоги відповідачем визнаються та не заперечуються в повному обсязі. Таким чином, зважаючи на вищенаведене, а також на те, що частки сторін у майні є рівними, беручи до уваги інтереси подружжя, інші обставини, що мають значення, суд вважає, що майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, слід поділити між ними, визнавши за [PERSON] право власності на частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] ; право власності на частину земельної ділянки, площею 0,1000 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 6121210100:02:001:1305, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; право власності на частину земельної ділянки, площею 0,0236 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 6121210100:02:001:1306, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є підставними та підлягають до задоволення у повному обсязі. Згідно з ч. 1 ст.\~141\~Цивільного\~процесуального\~кодексу\~України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до вимог ч. 1\~ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Як слідує з матеріалів справи, зокрема, платіжної інструкції № 0.0.38072600501 від 08 серпня 2024 року, позивачем [PERSON] при зверненні до суду з позовною заявою було сплачено судовий збір в сумі 1579,20 грн. Враховуючи те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, позивачу з державного бюджету слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, відповідно до вимог ч. 1\~ст. 142 ЦПК України\~та ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір, що становить 789, 60 грн.

Outcome: approved