Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-22 00:00:00

У грудні 2023 року до суду звернулося ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 05 червня 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено електронний договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 1995257 у розмірі 5 000,00 грн. строком на 30 днів, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1,90% в день. Кредит надавався у безготівковій формі шляхом перерахування коштів за реквізитами платіжної картки № 53..…….2968 або іншої платіжної картки клієнта, реквізити якої надані клієнтом з метою отримання кредиту. ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання за договором виконало та надало позичальнику грошові кошти. 05 липня 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено додатковий договір до договору № 1995257 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Сторони погодили, що строк користування кредитом продовжується на 30 днів. Дата повернення кредиту 05.08.2021 року. Сплата процентів за користування кредитом становить 1,90% від суми кредиту за кожний день користування. 15 серпня 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено додатковий договір до договору № 1995257 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Сторони погодили, що строк користування кредитом продовжується на 30 днів. Дата повернення кредиту 15.09.2021 року. Сплата процентів за користування кредитом становить 1,90% від суми кредиту за кожний день користування. 27 червня 2022 року між ТОВ «Лінеура Україна» та позивачем ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір факторингу № 27062022, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» відступає ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів», а останній набуває права грошової вимоги за договором, укладеним з [PERSON] . За вказаним договором факторингу до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги за зобов`язанням до [PERSON] у розмірі 13 400,00 грн., з яких: 5 000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу та 8 400,00 грн. сума заборгованості за відсотками. Позивач зазначав, що відповідач не виконав свого обов`язку та не повернув наданий йому кредит в строки, передбачені договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 1995257 від 05.06.2021 року, і, таким чином, має непогашену заборгованість перед позивачем за даним договором у загальному розмірі 13 400,00 грн., які позивач просив стягнути з відповідача, а також сплачений судовий збір у розмірі 2684,00 грн. Ухвалою судді Семенової Л.М. від 11 грудня 2023 року відкрито спрощене провадження у справі, залучено сторін, призначено судове засідання (а.с. 52). Розпорядженням керівника апарату суду від 30.01.2024 року за № 436 здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю Нестеренка С.Г. (а.с. 56-57). Ухвалою суду від 23 квітня 2024 року залучено до участі у справі в якості третьої особи ТОВ «Лінеура Україна». Зобов`язано позивача та третіх осіб надати суду оригінали електронних доказів, документи, що підтверджують надання боржнику коштів та детальний розрахунок розміру боргу ( а.с. 63). 01 травня 2024 року до суду від позивача надійшло клопотання про витребування доказів (а.с. 70-75). 01 травня 2024 року до суду від позивача, на виконання вимог ухвали суду, надійшли витребувані документи (а.с. 77-161). 27 травня 2024 року до суду від третьої особи ТОВ «Лінеура Україна» надійшли письмові пояснення у справі разом з витребуваними оригіналами електронних доказів (а.с. 163-213). У судове засідання представник позивача «ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не прибув. У поданій заяві просили справу розглядати без участі представника товариства, позов підтримали, просили задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не прибув з невідомих суду причин. Був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи - ТОВ «Лінеура Україна» у судове засідання не прибув з невідомих суду причин, керівництво установи було належним чином повідомлено про час, дату та місце розгляду справи, про причини неявки свого представника суд не повідомили. Свого відношення до позову не висловили. Оскільки, в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі сторін, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних доказів. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою суду від 23 вересня 2024 року постановлено про заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. 05 червня 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено електронний договір № 1995257 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Даний договір було підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора В793, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача (а.с. 6-12). Відповідно до п. 1.2. Договору на умовах, товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту 5 000,00 грн. Строк кредиту 30 днів (п. 1.3. договору). Відповідно до п. 1.4.1. стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного у п. 1.3 цього Договору. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає за стандартною ставкою 24079,41% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає за стандартною ставкою складає 7 850,00 грн. (п. 1.6. договору). Згідно п. 2.1 договору кредит надається товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] ..……296 або іншої платіжної картки клієнта, реквізити якої надані клієнтом Товариству з метою отримання кредиту. До укладання договору відповідач ознайомився із Паспортом споживчого кредиту та таблицею обчислення загальної вартості кредиту та реальної процентної ставки, про що свідчить відповідне позначення про його підписання позичальником електронним підписом з одноразовим ідентифікатором В793 (а.с. 13-16). ТОВ «Лінеура Україна» своєчасно та в повному обсязі виконало зобов`язання за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 1995257 від 05 червня 2021 року, перерахувавши 05.06.2021 року о 11:54:29 одним платежем 5 000,00 грн. на карту № [NUMBER] ……2968 в порядку передбаченому умовами договору, що підтверджується наданим третьою особою листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» про успішність операції, номер транзакції 92436613 (а.с. 110). Крім того, з листа АТ КБ «Приватбанк» від 19.06.2024 року вбачається, що картковий рахунок № [NUMBER] належить [PERSON] 05.06.2021 року на даний картковий рахунок були зараховані грошові кошти у розмірі 5000,00 грн. 05 липня 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено додатковий договір до електронного договору № 1995257 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Даний додатковий договір було підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора Н390, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача (а.с. 19). За даним додатковим договором строк користування кредитом продовжився на 30 днів. Дана повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом становила 05.08.2021 року (п. 3.1. договору). Сторони погодили процента ставку за користування кредитом 1,90% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (п. 3.2. договору). Орієнтовна реальна процентна ставка на дату укладання додаткового договору складала 24079,41%, орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладання додаткового договору складала 7850 грн. (п.п. 3.3 та 3.4. договору). 15 серпня 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено додатковий договір до електронного договору № 1995257 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Даний додатковий договір було підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора Р623, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача (а.с. 20). За даним додатковим договором строк користування кредитом продовжився на 30 днів. Дана повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом становила 15.09.2021 року (п. 3.1. договору). Сторони погодили процента ставку за користування кредитом 1,90% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (п. 3.2. договору). Орієнтовна реальна процентна ставка на дату укладання додаткового договору складала 24079,41%, орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладання додаткового договору складала 7850 грн. (п.п. 3.3 та 3.4. договору). 27 червня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір факторингу за № 27062022, у відповідності до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» передає за плату належне йому право вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає право вимоги до Боржників, вказаних у Реєстрі боржників (а.с. 24-25). Відповідно до Акта прийому-передачі Реєстру боржників за договором факторингу № 27062022 від 27.06.2022 року, клієнт передав, а фактор прийняв Реєстр боржників кількістю 9267, після чого до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором стосовно заборгованостей (а.с. 26). Згідно Витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 27062022 від 27.06.2022 року сума заборгованості за основною сумою боргу складає 5 000,00 грн., сума заборгованості за відсотками 8 400,00 грн. (а.с. 27). Отже, до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» відповідно до укладених договорів факторингу перейшло право грошової вимоги до відповідача на загальну суму 13 400,00 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача на їх користь, а також сплачений судовий збір в розмірі 2684,00 грн. Правовідносини, які виникли між сторонами, крім положень вказаного вище договору, врегульовані нормами ЦК України. Так у ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають на підставі договору або правочину. За приписом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом. Відповідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як визначено у ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтями 525, 526 ЦК України установлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно ст. 610 цього Кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис». Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно ст. 3 цього ж Закону електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі. Статтею 6 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника. Відповідно ч. 2 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Як визначено у ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Як вбачається з матеріалів справи та наявного у справі договору та додаткових договорів до нього, останні були підписаний відповідачем [PERSON] електронними підписами одноразовими ідентифікаторами, що були направлені йому у смс-повідомленні на його мобільний номер телефону. За вказаних обставин, суд вважає встановленим факт укладення відповідачем договору № 1995257 від 05.06.2021 року про надання коштів на умовах споживчого кредиту та додаткових договорів до нього із дотриманням вимог статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Підписавши договір саме такого змісту та додаткові договори до нього, відповідач погодився з його умовами та правилами надання позики, що фактично нівелює усі можливі доводи стосовно невідповідності умови договору вимогам законодавства без їх обґрунтування доказами. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 року у справі № 524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20). Враховуючи вищевикладене, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору та додаткових договорів до нього, які були оформлені сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовими ідентифікаторами. Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачем [PERSON] виконало та надало йому грошові кошти, шляхом їх зарахування на платіжну картку відповідача № [NUMBER] . Доказів зворотного матеріали справи не містять. За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частин перша статті 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Частиною першою статті 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Таким чином, відповідач [PERSON] несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за кредитним договором перед новим кредитором ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у тому ж обсязі, що і перед первісним кредитором. Однак, відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку у строки, передбачені кредитними договорами, отримані в кредит кошти не повернув. Доказів погашення відповідачем заборгованості за кредитним договором матеріали справи не містять і учасниками справи суду не надано. Враховуючи, що відповідачем не виконано грошові зобов`язання в строк, передбачений умовами договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 05.06.2021 року та додаткових договорів до нього, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь заборгованості за кредитним договором за основною сумою боргу в розмірі 5 000,00 грн. є обґрунтованими. Проте, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, крім заборгованості за основним боргом, просив стягнути заборгованість за процентами за користування кредитними коштами. Статтею 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. Відповідно до статті 251 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. За змістом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№ 202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. За умовами договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 1995257 від 05.06.2021 року, укладеного між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] , сума кредиту становила 5 000,00 грн., строк кредиту 30 днів, тобто до 05.07.2021 року, відсоткова ставка 1,90% в день. За додатковим договором від 05.07.2021 року до договору № 1995257 від 05.06.2021 року, укладеного між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] , строк користування кредитом продовжено до 05.08.2021 року, відсоткова ставка 1,90% в день. За додатковим договором від 15.08.2021 року до договору № 1995257 від 05.06.2021 року, укладеного між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] , строк користування кредитом продовжено до 15.09.2021 року включно, відсоткова ставка 1,90% в день. Отже, строк дії договору закінчився 15.09.2021 року. Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення всієї суми кредиту матеріали справи не містять. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 1995257 від 05.06.2021 року (а.с. 111-118), відсотки за користування кредитними коштами позивачем нараховано у розмірі 8 400,00 грн. по 14.12.2021 року, тобто за період, коли у кредитора, право вимог якого відійшло до позивача, не виникало права на нарахування відсотків за користування кредитними коштами. Таким чином, розмір відсотків відповідно до умов договору становить 2850,00 грн. за період з 05.06.2021 року по 15.09.2021 року включно. Оскільки, після спливу строку кредитування відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України фінансові установи не мали права нараховувати відсотки за кредитами, тому вимоги про стягнення відсотків, які нараховані після закінчення строків кредитування є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, однак таких вимог банк не заявляв. За неповернення вказаних сум після закінчення строку, на який були видані кредитні кошти, може наставити відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України, проте регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 Кодексу не можуть застосовуватись одночасно, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16. Позивачем не заявлялися позовні вимоги до відповідача щодо стягнення з цього 3% річних від прострочених сум та інфляційних втрат, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. У частинах другій, третій, п`ятій статті 100 ЦПК України визначено, що електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження факту укладання договорів з відповідачем [PERSON] , стороною позивача при зверненні до суду було надано електронні докази в паперовій формі. На виконання вимог ухвали суду про витребування доказів, позивачем та третьою особою надано оригінали укладених договорів, таблиць обчислення загальної вартості кредиту, паспорти споживчого кредиту, підтвердження перерахування грошових коштів відповідачу у форматі pdf файлів, які були досліджені судом у ході розгляду справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п. 58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»). З огляду на викладене, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи і заперечення сторін, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» підлягають частковому задоволенню. Слід стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 1995257 від 05.06.2021 року у загальному розмірі 7850,00 грн., з яких: 5 000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу та 2 850,00 грн. сума заборгованості за відсотками. При цьому, позивачу слід відмовити в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками у розмірі 5 550,00 грн. (8 400,00 2 850,00). Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 2684,00 грн. Позов судом було задоволено на 58,58%. Враховуючи факт часткового задоволення судом позовних вимог, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти у повернення сплаченого судового збору у розмірі 1 572,29 грн. (58,58% від 2684,00 грн.). При цьому, позивачу слід відмовити у поверненні сплаченого судового збору у розмірі 1 111,71 грн. (2684,00 1572,29).

Outcome: partial