Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-11 00:00:00

Представник позивача адвокат Вак О.В. звернулася до суду з даним позовом та просить встановити факт постійного проживання [PERSON] , який помер [INFO] , разом із [PERSON] , яка померла [INFO] , на час її смерті по [ADDRESS] . Також просить визнати за позивачем право власності в порядку спадкування після смерті [PERSON] на земельну ділянку, загальною прощею 3,9248 га, що складається із земельних ділянок площами 2,0795 га та 1,2753 га, що розташовані на території Строківської сільської ради, Бориспільського (бувший Переяслав-Хмельницький) району Київської області, та належали померлій на підставі Державного акта на право власності на землю серії ІІІ-КВ № 028794 від 26 грудня 2003 року. Посилається на те, що [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті спадщину за заповітом прийняв її син [PERSON] шляхом спільного постійного проживання зі спадкодавцем. [INFO] [PERSON] помер, не оформивши юридично своє право на спадщину після смерті матері. Позивач є єдиним спадкоємцем померлого [PERSON] за заповітом. Він звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на належну дядькові [PERSON] квартиру. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на належні [PERSON] було відмовлено в зв`язку із з відсутністю доказів прийняття спадщини [PERSON] після смерті матері [PERSON] та відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно. Ухвалою від 01 липня 2024 року було відкрито провадження у справі, за клопотанням представника позивача витребувана спадкова справа після смерті [PERSON] (а.с.30). Ухвалою від 15 липня 2024 року за клопотанням представника позивача було витребувано ряд документів (а.с.51). Ухвалою від 30 липня 2024 року було закрите підготовче провадження і справу призначено до судового розгляду (а.с.75). В судовому засіданні представник позивача адвокат Вак О.В. позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити. Представник відповідача Студениківської сільської ради в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, справу просить розглянути за наявними доказами (а.с. 34). Судом встановлено наступне. [INFO] в с. Строкова Переяслав-Хмельницького району Київської області померла [PERSON] (а.с.16, 79). [PERSON] є сином [PERSON] (а.с. 77, 78). За життя, 10 листопада 1989 року [PERSON] заповіла все свої майно сину [PERSON] (а.с. 11, 15). [PERSON] була власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 3,9248 га (а.с. 18). Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-КВ № 028794 від 24 грудня 2003 року, виданий на ім`я [PERSON] був втрачений, про що було дане оголошення в газеті «Вісник Переяславщини» № 22 від 14 червня 2024 року (а.с.19). З вересня 2004 року [PERSON] проживав без реєстрації разом із [PERSON] в [ADDRESS] по день її смерті [INFO] (а.с. 12, 13). [INFO] в с.Строкова Переяслав-Хмельницького району Київської області помер [PERSON] (а.с.17). Спадкоємцем за заповітом після його смерті є позивач [PERSON] , який отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на належну спадкодавцю квартиру в м. Києві (а.с.14, 21, матеріали спадкової справи 55-69). Нотаріус відмовив позивачу в отриманні свідоцтва про право на спадщину на належну [PERSON] земельну ділянку в зв`язку з відсутністю доказів прийняття спадщини після її смерті [PERSON] та відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с. 20, матеріали спадкової справи 55-69). Свідок [PERSON] показав суду, що був сусідом [PERSON] , знає її зі свого [PERSON] . В неї був син [PERSON] , який, вийшовши на пенсію на початку 2000-х років, повернувся в село і постійно проживав разом із матір`ю до своєї смерті. [PERSON] та її сину завжди допомагала сім`я [PERSON] . Вони допомогли поховати [PERSON] , потім доглядали і допомагали [PERSON] і поховали його вони. Свідок [PERSON] показала суду, що проживає у с. Строкова з народження. Знала і [PERSON] , і її сина [PERSON] . Коли [PERSON] вийшов на пенсію, проживав постійно зі своєю матір`ю, разом вели господарство. Коли вона померла, жив сам, йому допомагали родичі Мерзляки. Вони ж і поховали його. Свідок [PERSON] , батько позивача, показав суду наступне. [PERSON] це рідна тітка його дружини, а її син [PERSON] її двоюрідний брат. Спілкувалися вони часто. Векла жила в селі, син у Києві. У 2002 році [PERSON] пішов на пенсію і переїхав проживати до матері у село Строкова, а свою квартиру у Києві здавав в оренду. В селі жив постійно, в Київ їздив тільки за коштами. Вони допомогли [PERSON] поховати матір у 2005 році, потім йому допомагали, прибирали, готували. Поховали також вони. Аналогічні показання надала суду і свідок [PERSON] , мати позивача, додавши, що коли брат пішов на пенсію та переїхав у село, у його квартирі в Києві певний час жила їхня сім`я, а зараз їх син. Суд приймає\~до уваги\~усі подані\~позивачем докази,\~на підставі\~яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. Зважаючи на те, що правовідносини, що виникли між сторонами по справі регулюються нормами Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку про необхідність їх застосування.\~ \~ \~ \~ Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до частини третьої і четвертої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. \~ \~ \~ \~Отже, відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені ч. 3 ст. 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Приймаючи до уваги вказані обставини, проаналізувавши всі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] в частині встановлення факту постійного проживання [PERSON] разом із [PERSON] на момент її смерті підлягає задоволенню, оскільки підтверджений матеріалами справи, поясненнями свідків, встановлення даного факту необхідне позивачеві для оформлення спадщини, іншого порядку його встановлення законом не визначено. Доказів, які б викликали сумнів суду у правомірності вимог [PERSON] у судовому засіданні не здобуто. \~ \~ \~ \~ Відповідно до вимог п. 2 Постанови ПВС України № 7 від 30.05.2008 року Про судову практику в справах про спадкування, особа може звернутися до суду з вимогою про визнання права на спадщину за правилами позовного провадження у разі відмови нотаріуса в оформлення права на спадщину. В силу вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В силу вимог ч.ч.1, 4 ст. 374 ЦК України суб`єктами права власності на землю (земельну ділянку) є фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Права та обов`язки суб`єктів права власності на землю (земельну ділянку) встановлюються законом. Відповідно до ч.3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-1V від 01 липня 2004 року передбачено, що «речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачаю їх обов`язкової реєстрації». Згідно п.п.9, 10 Розділу VII „Прикінцевих і перехідних положень Закону України „Про Державний земельний кадастр №3613-VI від 07 липня 2011 року „ до 1 січня 2013 року державна реєстрація земельних ділянок, які передаються у власність із земель державної чи комунальної власності, здійснюється з видачею державних актів на право власності на земельні ділянки. Реєстрація державних актів на право власності здійснюється у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. Документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними. Право власності [PERSON] на земельну ділянку загальною прощею 3,9248 га, що складається із земельних ділянок площами 2,0795 га, 1,2753 га та 0,57 га, що розташовані на території Строківської сільської ради, Бориспільського (бувший Переяслав-Хмельницький) району Київської області, підтверджується Державним актом на право власності на землю серії ІІІ-КВ № 028794 від 26 грудня 2003 року, однак його оригінал було втрачено. А право спадкодавця [PERSON] на вищезазначену земельну ділянку підтверджується тим, що останній прийняла спадщину належним чином після смерті матері, що вбачається з матеріалів даної справи. Згідно ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ч.1 ст. 1225 ЦК України та п.10 Постанови ПВС України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. В силу ст. 1233 ЦК України Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку не заявив про відмову від неї. Відповідно до вимог ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Виникнення права власності на майно не залежить від державної реєстрації цього права. Державна реєстрація лише підтверджує (закріплює) право власності на нерухоме майно. Главою 87 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику в справах про спадкування». За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Однак, у разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це є підставою для відмови у позові. Вказана відмова нотаріуса повинна бути виражена у письмовому вигляді у формі постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Такий документ позивач надав суду, відмова нотаріуса мотивована відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на земельну ділянку. Тому суд вважає, що іншого порядку, як судовий захист шляхом визнання права власності на спадкове майно, позивач не має. З врахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку, що нездійснення спадкодавцем державної реєстрації права власності на земельну ділянку не позбавляє її спадкоємців права на неї як частину спадкового майна, та оформлення такого права відповідно до вимог закону. Як не позбавляє такого права спадкоємців й відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно. З врахуванням вищезазначеного, досліджених доказів в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову і в частині визнання за позивачем права власності на земельну ділянку. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 328, 374, 1216, 1218, 1225, 1233, 1268, 1270 ЦК України,

Outcome: approved