Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-23 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати незаконним та скасувати рішення Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування, яке оформлене листом Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 260001-вих-128793 від 19.10.2023 року про відмову в задоволенні заяви про надання дозволу на відчуження квартири [ADDRESS] , та зобов`язати Залізничну районну адміністрацію Львівської міської ради, як орган опіки та піклування, належним чином розглянути та вирішити заяву про надання дозволу на відчуження квартири. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру від 12.02.2015 року, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності наступним особам: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] є його матір`ю. [PERSON] - його брат. [PERSON] - його неповнолітня дочка, [PERSON] - малолітній син його брата [PERSON] . Дана квартира загальною площею 51,8 кв.м. складається з двох кімнат житловою площею 32,0 кв.м., кухні площею 4,7 кв.м. Оскільки неможливо проживати в таких умовах трьом сім`ям, то вони, як співвласники вирішили продати дану квартиру і придбати дві інші квартири. Знайшли квартири, які мають намір придбати, а саме - квартиру [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS] . Оскільки співвласниками нашої квартири є неповнолітня і малолітня дитина, то, для її відчуження необхідний дозвіл органу опіки і піклування, яким є відповідач Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради. Тому, він, мати його дочки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , як батько сина [PERSON] , подали в Залізничну районну адміністрацію Львівської міської ради заяву про надання дозволу на продаж нашої квартири. Дана заява була подана ними через ЦНАП і зареєстрована 04.10.2023 року за № 3-П-52154-32-32. До заяви було долучено всі необхідні документи, які передбачені Додатком № 14 до рішення виконкому Львівської міської ради № 127 від 10.02.2023 року «Про затвердження інформаційних карток адміністративних послуг, суб`єктами надання яких є районні адміністрації». На їхнє звернення вони отримали листа Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 260001-вих-128793 від 19.10.2023 року, згідно якого Залізнична районна адміністрація, як орган опіки і піклування, повідомляє, що 12.10.2023 року органом опіки і піклування розглянуто їх звернення і прийнято рішення відмовити у задоволенні їхньої заяви, оскільки до поданого пакету документів не долучено заяви [PERSON] , яка є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] , як законного представника дитини. Інших підстав для прийняття такого рішення про відмову відповідачем не зазначено. Таке рішення Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради є незаконним і підлягає скасуванню. Відтак, просить суд позовну заяву задовольнити в повному обсязі. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 14.08.2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. 28.08.2024 року адвокатом Телішевським І. Д. через систему «Електронний суд» подано клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, однак таке не може братися судом до уваги, оскільки повноваження адвоката Талішевського І. Д. на представництво позивача [PERSON] у Залізничному суді м. Львова, у матеріалах справи відсутні. Така позиція узгоджується із правовим висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 521/16183/22 (провадження № 61-2060св23) від 17.05.2023 року. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Із змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України). Положеннями ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Згідно ч. 1 ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Отже вказана норма гарантує безумовне право особи на одержання відповіді на свою заяву (звернення) від будь якого суб`єкта звернення незалежно від виду та форми власності, оскільки саме так державою гарантується забезпечення і утвердження прав, свобод та інтересів людини, закріплених Конституцією України та чинним законодавством, що є головним обов`язком держави. Під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги (ч. 1 ст. 3 Закону України ч. 1 ст.15 Закону України «Про звернення громадян»). Згідно з положеннями ст. 5 Закону України «Про звернення громадян» письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення). Звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду (ч. 1 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян»). В ч. 1 ст. 18 вказаного Закону передбачено, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, зокрема, одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги. Органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані, зокрема: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи (ст. 19 Закону України «Про звернення громадян»). Згідно ч. 1, 3, 4 ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 20 цього Закону звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів. Згідно п. 1 ст. 1 Закону України «Про адміністративні послуги» адміністративна послуга - результат здійснення владних повноважень суб`єктом надання адміністративних послуг за заявою фізичної або юридичної особи, спрямований на набуття, зміну чи припинення прав та/або здійснення обов`язків такої особи відповідно до закону. Суб`єкт надання адміністративної послуги - орган виконавчої влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, їх посадові особи, державний реєстратор, суб`єкт державної реєстрації, уповноважені відповідно до закону надавати адміністративні послуги (п. 3 ст. 1 Закону України «Про адміністративні послуги»). Як передбачено ч. 1, п. 3 ч. 2, ч. 4 ст. 177 СК України батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціального на те повноваження. Батьки зобов`язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах. Якщо малолітня дитина може самостійно визначити свої потреби та інтереси, батьки здійснюють управління її майном, враховуючи такі потреби та інтереси. Батьки (усиновлювачі) або опікун малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти правочини щодо об`єкта житлової нерухомості та/або земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, власником або користувачем яких є малолітня дитина. Дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається органом опіки та піклування після перевірки, що проводиться протягом одного місяця, і лише в разі гарантування збереження права дитини на житло. Відповідно до ч. 5 ст. 9 Закону України «Про адміністративні послуги» суб`єкт надання адміністративної послуги отримує відповідні документи або інформацію без участі суб`єкта звернення на підставі поданих у заяві відомостей, у тому числі шляхом доступу до інформаційних систем або баз даних інших суб`єктів надання адміністративних послуг, підприємств, установ або організацій, що належать до сфери їх управління, або через систему електронної взаємодії державних електронних інформаційних ресурсів. Згідно п. 67. Постанови Кабінету Міністрів України «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» від 24.09.2008 року № 866 дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким має дитина надається районною, районною у мм. Києві та Севастополі держадміністрацією, виконавчим органом міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади за поданням служби у справах дітей після проведення зазначеною службою перевірки документів за місцем знаходження майна протягом одного місяця з дня надходження заяви на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини лише у разі гарантування збереження її права на житло і оформляється рішенням, витяг з якого видається заявникам службою у справах дітей. Для здійснення правочинів щодо нерухомого майна дитини батьки, опікуни або піклувальники подають службі у справах дітей документи, зазначені у пункті 66 цього Порядку. Служба у справах дітей розглядає протягом 10 робочих днів подані документи та з`ясовує наявність (відсутність) обставин, що можуть бути підставою для відмови у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини. Служба у справах дітей за місцем знаходження майна надає консультації громадянам з питань підготовки необхідних документів щодо відчуження майна дитини. Для відчуження майна дитини батьки, опікуни або піклувальники подають зазначеній службі такі документи: заяву кожного з батьків (опікунів, піклувальників); копію паспорта громадянина України, тимчасового посвідчення громадянина України, паспортного документа іноземця; копію реєстраційного номера облікової картки платника податків (у разі наявності); документ, що підтверджує право власності (користування) дитини на відчужуване майно; витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, виданий відповідно до законодавства; копію свідоцтва про народження дитини; довідку з місця проживання, про склад сім`ї та реєстрацію або витяг з домової книги; копію рішення про встановлення опіки над дитиною (для опікунів, піклувальників); копію рішення про встановлення опіки над майном дитини (для опікунів, піклувальників); копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу між батьками дитини (у разі наявності). У разі виїзду сім`ї на постійне місце проживання за кордон до зазначених документів додається довідка управління (відділу) у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб за місцем реєстрації сім`ї (п. 66 Постанови Кабінету Міністрів України «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини»). Згідно додатку 19 до рішення Львівської міської ради № 127 від 10.02.2023 року «Про затвердження інформаційних карток адміністративних послуг, суб`єктами надання яких є районні адміністрації», в якому міститься інформаційна картка адміністративної послуги - надання дозволу на вчинення правочинів з майном, у якому право власності або користування має дитина, зазначається, що суб`єкт надання адміністративної послуги Районна адміністрація. Також зазначено перелік документів, необхідних для отримання адміністративної послуги, а саме: Заяви батьків дитини або інших законних представників з вказанням назви правочину, який буде укладатись, та причин укладення цього правочину на ім`я голови районної адміністрації (додаток до цієї інформаційної картки); заява неповнолітньої дитини (від 14 років) - у разі вчинення правочину з майном, у якому право власності має дитина (додаток до цієї інформаційної картки); завірені копії паспортів громадян України - батьків дитини або інших законних представників (всі заповнені сторінки); завірені копії ідентифікаційних кодів всіх заявників; завірена копія свідоцтва про одруження (рішення суду про розлучення у разі наявності) батьків дитини; завірена копія розпорядчого документа про призначення опікуна (піклувальника) дитини (для інших законних представників дитини) та встановлення опіки над майном дитини; завірена копія свідоцтва про народження дитини; завірені копії правовстановлюючих документів та технічного паспорта на нерухоме майно, транспортні засоби, землю, щодо яких буде вчинятися правочин; завірені копії правовстановлюючих документів та технічного паспорта на майно, яке буде придбане (у разі відчуження майна, у якому право власності має дитина). Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно рішення Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування, яке оформлено листом від 19.10.2023 року № 260001-вих-128793, надане [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , згідно якого звернення зареєстроване 04.10.2023 року за № 3-П-52154-32-32 розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 12.10.2023 року. До заяви, яка надійшла до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради не долучено необхідного пакету документів для отримання дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким має дитина, а саме відсутня заява гр. [PERSON] , яка є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] , як законного представника дитини /а.с. 6/. Як вбачається із свідоцтва про право власності на квартиру [NUMBER] від 12.02.2015 року ПрАТ «Львівський Локомотиворемонтний завод» посвічує, що квартира, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] дійсно належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Квартира приватизована згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Свідоцтво видане згідно розпорядження від 27.01.2015 року № 932 /а.с. 12/. Що підтверджується також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 38078868 від 26.05.2015 року ЕЕХ 821572 /а.с. 13/. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21.08.2010 року виданого Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, [PERSON] народився [INFO] , про що 21.08.2010 року складено відповідний актовий запис № 4315. Його батьками є [PERSON] та [PERSON] /а.с. 21/. Згідно п. 5 ч. 5 ст. 177 СК України органи опіки та піклування можуть відмовити у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини з одночасним зверненням до нотаріуса щодо накладення заборони відчуження такого майна лише у випадках, якщо ними встановлено, що між батьками дитини немає згоди стосовно вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини. За встановленими судом обставинами даної справи, позивач разом із [PERSON] та [PERSON] , реалізуючи своє право на звернення, подано до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування заяву про надання дозволу на відчуження квартири. Відповідь на дану заяву було надано в строки передбачені законодавством України, для розгляду відповідних заяв. Як зазначається у рішенні прийнятому Залізничною районною адміністрацією Львівської міської ради, як органу опіки та піклування, у задоволення заяви відмовлено, у зв`язку із не долученням повного пакету документів для отримання дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право на користування яким має дитина, а саме відсутня заява [PERSON] , яка є матір`ю неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , як законного представника дитини. З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що рішення, яке оформлено листом від 19.10.2023 року № 260001-вих-128793, прийняте Залізничною районною адміністрацією Львівської міської ради, як органом опіки та піклування є законним та обґрунтованим на момент його прийняття, з відповідними посиланнями на чинне законодавство, яке регулює дані правовідносини та з врахуванням того, що необхідність наявності заяви кожного з батьків для відчуження майна дитини прямо передбачено Постановою Кабінету Міністрів України «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» від 24.09.2008 року № 866 та рішенням Львівської міської ради № 127 від 10.02.2023 року «Про затвердження інформаційних карток адміністративних послуг, суб`єктами надання яких є районні адміністрації», а тому відсутні підстави для скасування такого. Суд не бере до уваги покликання позивача, що мати малолітнього [PERSON] не подала своєї заяви про надання дозволу на відчуження частки її малолітнього сина тому що знаходиться за межами України, а не тому, що відповідає критеріям зазначеним у ч. 5 ст. 177 СК України, оскільки перебування за межами України не є перешкодою для подачі такої заяви, якщо вона не заперечує, щодо такого відчуження. Крім цього, не можуть бути взятими до уваги, покликання позивача, що до заяви було долучено всі необхідні документи, які передбачені додатком № 14 до рішення виконкому Львівської міської ради № 127 від 10.02.2023 року «Про затвердження інформаційних карток адміністративних послуг, суб`єктами надання яких є районні адміністрації», оскільки Додаток 14 - скасований згідно з рішенням виконавчого комітету від 20.11.2020 року № 1063. За таких обставин, у задоволенні позову слід відмовити повністю. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року).

Outcome: dismissed