Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-11 00:00:00

Адвокат Мельничук Ілона Вікторівна в інтересах [PERSON] звернулася до Голосіївського районного суду міста Києва з позовною заявою до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 20.07.2013 між сторонами зареєстрований шлюб, який рішенням Голосіївського районного суду міста Києва у справі №752/1417/21 від 14.09.2021 був розірваний. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . У період шлюбу 23.08.2016 було укладено договір №77202 про участь у Фонді фінансування будівництва, а пізніше набуто право власності на квартиру [ADDRESS] . В квартирі був зроблений ремонт, придбані меблі, а у 2018 році сторони почали проживати у спірній квартирі. Вартість квартири згідно Договору про участь у Фонді фінансування будівництва від 23.08.2016 та Довідки про право довірителя на набуття у власність об`єкта інвестування від 01.08.2018 склала 1045845 грн. Просила: визнати спільною сумісною власністю подружжя квартиру [ADDRESS] ; в порядку поділу спільного майна колишнього подружжя визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . 02.08.2023 постановлено ухвалу про залишення позовної заяви без руху. 03.10.2023 постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 08.04.2024 постановлено ухвалу про призначення цивільної справи до розгляду у відкритому засіданні. 17.04.2024 постановлено ухвалу про залучення АТ «Сенс банк» як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на боці відповідача. 12.12.2023 представник відповідача [PERSON] надав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог. Зауважив, що позивачем не зазначено, коли саме та ким набуто (зареєстроване) право власності на квартиру. 23.08.2016 було укладено договір №77202 про участь у Фонді фінансування будівництва, а пізніше набуто право власності на квартиру [ADDRESS] . 26.08.2016 між ПАТ АКБ «Аркада» та відповідачем укладено іпотечний договір, відповідно до якого останній отримав кредитні кошти у сумі 852848,19 грн. для участі у Фонді фінансування будівництва з метою інвестування у житлове приміщення згідно Договору про ФФБ на строк до 01.08.2026. 20.08.2018 між відповідачем, ТОВ «Управсервіс-Голосіїв» та ПАТ АКБ «Аркада» укладено договір №77202 про відшкодування витрат експлуатуючої організації та утримання будинків, споруд та прибудинкової території та надання комунальних послуг користувачу житлового приміщення. Всі вищезазначені договори не містять посилання про те, що вони укладалися за згодою позивача чи в інтересах сім`ї відповідача, проте підтверджують факт виконання зобов`язань по оплаті виключно відповідачем. Оскільки ПАТ АКБ «Аркада» перебуває у стані припинення, право вимоги за Договором іпотечного кредиту перейшло до АТ «Сенс банк», згідно з довідкою якого заборгованість відповідача за Договором іпотечного кредиту станом на 17.10.2023 становить 294197,18 грн. У період шлюбу відповідачем на виконання умов Договору іпотечного кредиту за квартиру було сплачено 828563 грн., а після його розірвання - 285677 грн. Спріна квартира придбавалася виключно за грошові кошти відповідача, які він отримав за Договором про іпотечний кредит. Перебуваючи у шлюбі, працював лише відповідач, в той час як позивач ніде не працювала. У лютому 2019 року відповідач отримав від свого батька грошові кошти у розмірі 18000 доларів США. Просив відмовити у задоволенні позову. Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач та його представник заперечували проти задоволення позовних вимог, просили відмовити у їх задоволенні. Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 20.07.2013 сторони зареєстровали шлюб, під час якого народилась дочка [PERSON] , [INFO] . 23.08.2016 між ПАТ АКБ «АРКАДА» та [PERSON] укладений Договір про участь у Фонді фінансування будівництва №77202, відповідно до умов якого відповідач на підставі повного визнання ним Правил фонду фінансування будівництва «Еврика» за програмою ТОВ «Аркада-будівництво», що затверджені рішення Правління ПАТ АКБ «Аркада», надав свою згоду на участь у фонді фінансування будівництва виду А «ЕВРИКА» за програмою ТОВ «Аркада-будівництво» (п. 1 договору). Згідно з п. 5 договору від 23.08.2016 №77202 об`єктом будівництва є житловий будинок [ADDRESS] . Відповідно до п. 15 договору від 23.08.2016 №77202 для закріплення об`єкта інвестування довіритель протягом 2 банківських днів з дня підписання цього договору вносить на рахунок управителя, з дотриманням порядку, встановленого у підпункті 27.1. цього договору кошти в розмірі 213252,83 грн., що становить не менше 20 відсотків вартості об`єкта інвестування, визначеного сторонами у пункті 6 цього Договору, за поточною ціною вимірної одиниці об`єкта інвестування, встановленої за згодою сторін на день внесення коштів. 26.08.2016 між ПАТ АКБ «АРКАДА» та [PERSON] укладено Додаткову угоду №1 до Договору про участь у Фонді фінансування будівництва №77202 від 23.08.2016, відповідно до якої з метою забезпечення повернення кредиту довіритель передав ПАТ АКБ «Аркада» в іпотеку набуті за Договором про уступку майнових прав №77202 від 23.08.2016 майнові права на об`єкт інвестування визначений в Свідоцтві про участь у ФФБ до Договору. 26.08.2016 між ПАТ АКБ «АРКАДА» та [PERSON] укладено Договір №77202 про уступку майнових прав, відповідно до якого банк уступає довірителю, а довіритель приймає від банку майнові права на зазначений у п.3 цього Договору об`єкт інвестування, закріплений за довірителем на підставі Договору про участь у ФФБ. Під об`єктом будівництва сторони розуміють житлові будинки та об`єкти соціально-побутової сфери на [ADDRESS] , складова частина об`єкта будівництва - житловий будинок №11 . Вартість об`єкта інвестування на дату укладання Договору складає 1045845,10 грн. 26.08.2016 між ПАТ АКБ «АРКАДА» та [PERSON] укладено договір про іпотечний кредит №77202, відповідно до якого банк надає позичальнику кредитні кошти у сумі 852848,19 грн. для участі у Фонді фінансування будівництва з метою інвестування в житлове будівництво згідно Договору №77202 від 23.08.2016 на строк до 01.08.2026, виходячи з відсоткової ставки в розмірі 10% річних, нарахованих на залишок заборгованості та за фактичний строк користування кредитними коштами (п. 2.1.-.2.2. договору). У п. 5.1 договору про іпотечний кредит від 26.08.2016 №77202 затверджена формула, за якою розраховуються відсотки за користування кредитними коштами. У п. 9.5 та п. 9.6 договору про іпотечний кредитвід 26.08.2016 №77202 передбачені умови зміни відсоткової ставки до 20% річних і більше. 26.08.2016 між ПАТ АКБ «АРКАДА» та [PERSON] укладено іпотечний договір №77202 з метою задоволення в повному обсязі вимог іпотекодержателя, які визначаються на момент фактичного задоволення, включаючи повернення суми кредиту в розмірі 852848,19 грн., сплату процентів за користування кредитом за відсотковою ставкою 10% річних (відсоткова ставка може бути збільшена на підставі п. 9.5 та п.9.6 договору про іпотечний кредит), пені і процентів за прострочку виконання зобов`язань, а також вимоги відшкодування інших витрат, які виникнуть у Іпотекодержателя, внаслідок невиконання зобов`язань за договором про іпотечний кредит (п.2.1.). Відповідно до п. 3.1. договору іпотеки від 26.08.2016 №77202 предметом іпотеки є майнові права на квартиру, будівництво якої не завершено, та сама квартира, що буде збудована. Майнові права на квартиру належать Іпотекодавцю на підставі Договору про уступку майнових прав від 26.08.2016 №77202. 01.08.2018 ТОВ «Аркада-будівництво» передало, а [PERSON] прийняв об`єкт інвестування - двокімнатну квартиру [ADDRESS] . 20.08.2018 між відповідачем, ТОВ «Управсервіс-Голосіїв» та ПАТ АКБ «Аркада» укладено договір №77202 про відшкодування витрат експлуатуючої організації та утримання будинків, споруд та прибудинкової території та надання комунальних послуг користувачу житлового приміщення № 95 за будівельною адресою по [ADDRESS] . Будівельна адреса житлового приміщення [ADDRESS] була змінена на поштову адресу: [ADDRESS] . 06.12.2018 між ТОВ «Управсервіс-Голосіїв» та [PERSON] , як власником квартири [ADDRESS] . Відповідно до Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.12.2018 №148936921 за [PERSON] зареєстровано на право приватної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки АТ АКБ «Аркада» №54599 від 01.08.2019 [PERSON] проінвестував у повному обсязі на 100% згідно Договору №77202 від 23.08.2016 про участь у ФФБ та вніс кошти у сумі 1045845,10 грн. Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва у справі №752/1417/21 від 14.09.2021 шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Відповідно до довідки №41947-17.5 від 17.10.2023 АТ «Сенс банк» [PERSON] дійсно уклав Кредитний договір №77202 на суму 852848, 19 грн. 26.08.2016. Станом на 17.10.2023 заборгованість за Договором складає відсотки за користування кредитом 2369,31 грн, несплачені відсотки за період кредитних канікул 7233,74 грн., залишок суми кредиту 284594,13 грн. Загальна сума заборгованості станом на 17.10.2023 складає 294197,18 грн. Відповідно до наявних в матеріалах справи квитанцій [PERSON] сплачує грошові кошти на користь АТ «Сенс банк» в рахунок погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит від 26.08.2016 №77202. Відповідно до наявних в матеріалах справи квитанцій [PERSON] перераховувала грошові кошти на користь [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за кредитом та комунальними платежами. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з ч. 1, 2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з ч. 1, 2 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Частиною 2 ст. 183 ЦК України передбачено, що неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Частиною 3 ст. 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Відповідно до ч.ч. 2,4 ст. 65 СК України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Як роз`яснено у пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України). Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільно ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Судом встановлено, що спірна квартира була придбана під час перебування подружжя [PERSON] у шлюбі. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними. За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Суд зауважує, що доводи відповідача про те, що договори стосовно придбання спірної квартири укладались ним без згоди позивачки, оскільки протилежне не зазначене в цих договорах, не засдуговують на увагу. Суд враховує ту обставину, що після набуття квартири у власність відповідачем та проведення в ній ремонтних робіт, в ній стало проживати подружжя [PERSON] разом з дитиною, що свідчить про те, що майно було придбано для використання усієї сім`ї та в інтересах сім`ї. При цьому суд вважає незмістовними доводи відповідача щодо того, що позивач під час перебування у шлюбі не працювала та жодним чином не брала участі у витратах на придбання квартири, оскільки, як було встановлено з пояснень [PERSON] , його дружина дійсно не працювала, проте займалась домашнім господарством та вихованням дитини. За таких обставин набуте подружжям [PERSON] за час шлюбу майно, зокрема, спірна квартира, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один не мав самостійного заробітку через ведення домашнього господарства та догляд за дитиною.Презумпція спільності права власності подружжя на придбане в період шлюбу майно не спростована. Суд зауважує, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя. Отже, у подружжя, окрім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та одержану за рахунок останніх квартиру, внаслідок укладення кредитного договору, також виникає зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники. Проаналізувавши надані учасниками справи докази та дослідивши фактичні обставини справи, приходить до висновку, що відповідачем не підтверджено належними та допустимими, достатніми доказами того, що кредит за квартиру в період шлюбу сплачувався за особисті кошти відповідача. Проте з наданих позивачкою квитанцій також неможливо встановити, яку суму коштів вона перерахувала відповідачу для погашення кредиту, за який період та в якому розмірі, а яку для сплати комунальних послуг. Крім того, з наданих відповідачем банківських довідок та складених розрахунків суд не може порахувати, який залишок заборгованості за кредитом (з урахуванням тіла кредиту та відсотків за користування кредитом, нарахованих на залишок заборгованості) підлягає сплаті з урахуванням того, що умовами п. 9.5 та п.9.6 договору про іпотечний кредит від 26.08.2016 №77202 передбачені умови зміни відсоткової ставки до 20% річних і більше. Зазначене позбавляє суд можливості правильно розрахувати частки сторін у праві власності на спірну квартиру з урахуванням залишку заборгованості за договором про іпотечний кредит. За таких обставин суд приходить до висновку, що оскільки в розумінні вимог статті 57 СК України спірна квартира спільною сумісною власністю подружжя, суд вважає можливим поділити її між подружжям в рівних частках та роз`яснити відповідачу, що він не позбавлений можливості, за наявності правових підстав, ставити питання щодо повернення за рахунок позивачки половини сплачених ним коштів в рахунок погашення кредиту, як солідарного боржника. Щодо позовної вимоги про визнання спірної квартири спільним сумісним майном квартири, суд з урахуванням усталеної судової практики зазначає, що підтвердження вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна. Враховуючи наведене зазначена вимога не підлягає задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 13420 грн.

Outcome: partial