Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-12 00:00:00

До Дарницького районного суду м. Києва звернулась [PERSON] , до ТОВ «Бізнес Позика», треті особи Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ялова Н.О., приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Яцишин А.М., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову зазначено, що 06.04.2018 року позивач звернулась до ТОВ «Бізнес Позика» з заявою про надання кредиту та в автоматичному режимі був підписаний кредитний договір № 337-К-001 на суму 30000,00 грн. До березня 2019 року позивач чітко виконувала свої обов`язки за кредитним договором. В подальшому позивачу стало відомо, що 14.12.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Яловою Н.О., вчинено виконавчий напис № 632 про стягнення з позивача на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованості за період з 02.06.2018 року по 28.11.2019 року в загальній сумі 26770,98 грн. Зазначила що вказаний виконавчий напис вчинено з грубим порушенням норм чинного законодавства, оскільки зазначена в ньому заборгованість не є безспірною. Крім того вказала, що з 22.02.2017 року нотаріуси України не мають права вчиняти виконавчі написи, щодо стягнення заборгованості за кредитними договорами, які не посвідчені нотаріально. З урахуванням викладеного просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 58969 від 11.06.2021 року, та скасувати всі постанови виконавчого провадження № [NUMBER] приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Яцишина А.М. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 18 вересня 2023 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання позивач не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. В судове засідання представник відповідача не з`явився, про дату, час і місце його проведення був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідоми в , пояснень щодо позовних вимог не подав, клопотань та заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Яцишин А.М., в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Від приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Ялової Н.О., надійшли письмові пояснення відповідно до яких зазначено, що звертаючись до суду з позовом позивач зазначає про відсутність повноважень нотаріуса вчиняти виконавчі написи на договорах, які не посвідченні нотаріально, проте зазначене твердження позивача не ґрунтується на нормах законодавства, є помилковим та не відповідає дійсності, оскільки заборона вчинення виконавчих написів на кредитні договори, які не є нотаріально посвідченні, була запроваджена та почала діяти тільки з 28.04.2022 року у зв`язку з веденням такої заборони постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.2022 року № 480. З урахуванням викладеного просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 06.04.2018 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] , було укладено договір № 337-К2 про надання фінансового кредиту. Відповідно до додаткової угоди про надання кредиту до договору № 337-К2 від 06.04.2018 року, [PERSON] , отримала від ТОВ «Бізнес Позика» грошові кошти у розмірі 30000,00 грн. 04.12.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Яловою Н.А., було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення з [PERSON] , на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованості за кредитним договором № 337-К-001 від 06.04.2018 року, у розмірі 26770,98 грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва від 17.01.2020 року, було відкрито виконавче провадження ВП № 61008024 про стягнення з [PERSON] , на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованості у розмірі 26770,98 грн. Згідно до ст.ст.12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. За загальним правилом ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першоюст.16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями -не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Аналогічні положення містяться в пункті 3.1. Глави 16 "Вчинення виконавчих написів" Розділу ІІ "Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій" Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012(далі за текстом Порядок). Отже, виконавчий напис вчиняється нотаріусом за наявності двох умов: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем і якщо з моменту виникнення права на позасудове вирішення спору не минув строк, передбачений законом. Частиною 1 статті 87 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Згідно ст. 46 Закону України «Про нотаріат», нотаріуси або посадова особа, яка вчинює нотаріальні дії, має право витребувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (частина 2статті 87 Закону України "Про нотаріат"). Згідно з пунктами 1.1., 1.2., 3.2., 3.5. Глави 16 "Вчинення виконавчих написів" Розділу ІІ "Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій" Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999(далі за текстом Перелік). Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року. Відповідно до п.1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів для одержання виконавчих написів подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Отже, суд зазначає, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, і беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не тільки кредитора, а й самого боржника, або ж безумовно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора, нотаріус повинен упевнитись в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Зокрема, документом, що підтверджує цей факт, є отримання боржником вимоги стягувача щодо усунення порушень зобов`язання з підписом боржника про його отримання, що свідчить про ознайомлення боржника з поданою вимогою. Саме таку правову позицію виловив Верховний суд України в постанові від 20.05.2015 року ( справа №6-158цс15). Відповідачем належних та допустимих доказів на спростування викладених у позовній заяві обставин надано до суду не було. З урахування викладеного, беручи до уваги, що відповідачем не спростовано позовні вимоги, доказів безспірності заборгованості суду не надано, суд приходить до висновку, що виконавчий напис суперечить вимогам чинного законодавства, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Щодо позовних вимог в частині скасування постанов виконавчого провадження, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Враховуючи наведене, суд вважає що вимоги про скасування постанов виконавчого провадження не обґрунтовані в передбаченому законом порядку та не можуть бути розглянуті позовному провадженні, оскільки підлягають розгляду в порядку, визначеному Розділом VII ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного і

Outcome: partial