Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-17 00:00:00

05 серпня 2024 року ТзОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» звернулось до Корольовського районного суду міста Житомира з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором. Позов обґрунтовано\~тим,\~що27 лютого 2023 року між ТзОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] за допомогою інформаційно - телекомунікаційної системи укладено електронний договір № 3495055 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (далі по тексу рішення - Договір), відповідно до якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 10\~000 гривень строком на 360 днів (дата повернення кредиту - 22 лютого 2024 року), зі сплатою процентів в розмірі 2,00 % в день в межах строку кредиту. Кредитні кошти відповідачу перераховані за допомогою платіжного провайдера, що має відповідну ліцензію, на банківську картку № [NUMBER] . За даними\~поденного розрахунку\~заборгованості за\~Договором №\~3495055\~від 27\~лютого 2023\~року ТзОВ «Лінеура Україна» нараховано відповідачу проценти за користування грошовими коштами в період з 27 лютого 2023 року по 24 травня 2024 року включно в розмірі 65\~918, 03 гривень. З вказаного розрахунку вбачається, що відповідач здійснював платежі на рахунок ТзОВ «Лінеура Україна», спрямовані на оплату тіла кредиту в розмірі 20,08 гривень та оплату процентів за користування кредитом в розмірі 38 573,69 гривень. Враховуючи зазначене, позивач зазначає, що станом на 24 травня 2024 року загальна сума заборгованості [PERSON] за Договором становить 37 324,27 гривень, з яких: 9 979,92 гривень - тіло кредиту , 27 344,35 гривень - заборгованість за процентами. 24 травня 2024 року ТзОВ «Лінеура Україна» на підставі договору факторингу № 24/05/2024 за плату відступило, а ТзОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» набуло право грошової вимоги до [PERSON] . У відповідності до положень п. 1.3 Договору факторингу листом № 2910 від 01 липня 2024 року відповідача повідомлено про відступлення права вимоги за кредитним договором. Відповідач свої зобов`язання за Договором належним чином не виконав, кредитні кошти своєчасно не повернув, розмір його заборгованості за Договором становить 37 324,27 гривень, з яких: 9 979,92 гривень - тіло кредиту, 27 344,35 гривень - заборгованість за процентами. Після укладання Договору факторингу та переходу права вимоги до відповідача, останній не здійснив повного платежу для погашення існуючої заборгованості ані на рахунки ТзОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», ані на рахунки первісного кредитора. На підставі наведеного позивач просить стягнути з [PERSON] на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» заборгованість за договором № 3495055 про надання коштів на умовах споживчого кредиту в розмірі 37 324,27 гривень, з яких: 9 979,92 гривень - тіло кредиту, 27 344,35 гривень - заборгованість за процентами. Крім того, позивач просить відшкодувати йому за рахунок відповідача понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2\~422,40 та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10\~000 гривень. Ухвалою судді від 08 серпня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Представник позивача\~адвокат Столітній М. М. заявою від 18 вересня 2024 року просить розгляд справи здійснювати без його участі. У вказаній заяві представник позивача повідомляє, що він позов підтримує, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та надає згоду на заочний розгляд справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідачу копія ухвали про відкриття провадження, а також судові повістки надіслані рекомендованим листом на адресу зареєстрованого місця проживання, що відповідає вимогам п. 2 ч. 7 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України. Однак, відповідне поштове відправлення повернулось на адресу суду неврученим відповідачу з відміткою поштаря про причину повернення «адресат відсутній за вказаною адресою». А тому, відповідно до змісту п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України відповідач вважається таким, що отримав судову повістку. Враховуючи, що судом вжито належних заходів для повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, а також, беручи до уваги строки розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалення заочного рішення. Відповідач у встановлений судом строк правом на подання письмового відзиву на позовну заяву не скористався. Враховуючи наявність всіх умов, передбачених ст. 280 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про здійснення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, встановивши обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд установив, що 27 лютого 2023 року між ТзОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Лінеура Україна» було укладено електронний Договір № 3495055 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (а. с. 33 - 51). Відповідно до п. 1.1 Договору його укладення здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через Веб-сайт або Мобільний додаток. Електронна ідентифікація Споживача здійснюється при вході Споживача в Особистий кабінет в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону Споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення Пароля входу до Особистого кабінету. При цьому, Споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Веб-сайту/ІТС Товариства. Згідно з п. 1.2. Договору ТзОВ «Лінеура Україна» зобов`язується надати [PERSON] грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а [PERSON] зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту (загальний розмір) складає 10\~000 гривень, тип кредиту - кредит (п.1.2 договору). Строк кредиту- 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (Графік платежів), що є Додатком №1 до цього Договору. Відповідно до п.1.4 Договору тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах: стандартна процентна ставка становить 2,00 % в день та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного п 1.3 цього Договору; знижена процентна ставка 0,01 в день та застосовується, якщо клієнт до 29 березня 2023 року (включно) або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, Клієнт як учасник Програми лояльності отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити Клієнт за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати буде перераховано за зниженою процентною ставкою. Згідно з пунктом 2.1. Договору кредитні кошти надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування з використанням реквізитів платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту. Порядок обчислення (нарахування) процентів врегульовано розділом 3 Договору. Так, п. 3.1 Договору передбачено, що нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». Пунктом 3.2 Договору визначено, що до періоду розрахунку процентів не включається день надання кредиту, проте включається день сплати процентів та день фактичного повернення кредиту. У випадку коди день надання та день повернення кредиту співпадають, нарахування процентів здійснюється за один день. \~ \~ \~ \~Відповідно до п. 4.6 Договору клієнт здійснює платежі у розмірі та у строки, визначені цим Договором. У разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у черговості, визначеній ст. 19 Закону України «Про споживче кредитування», а саме: у першу чергу здійснюються платежі з повернення простроченої суми кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; у другу чергу сплачується сума кредиту та проценти за користування кредитом; у третю чергу сплачується неустойка та інші платежі. \~ \~ \~ \~Суд установив, що 27 лютого 2023 року о 20:23:35 між ТзОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено Договір № 3495055 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який підписаний електронним підписом позичальника шляхом відтворення одноразового ідентифікатора «К455». \~ \~ \~ \~Також установлено, що [PERSON] 27 лютого 2023 року разом з Договором підписав електронним підписом Паспорт споживчого кредиту, в якому зазначена повна інформація про строки та умови кредитування, в тому числі, порядок пролонгації договору, порядок обчислення відсотків за користування кредитом (а. с. 53-56). Як вбачається зі змісту укладеного між сторонами кредитного договору з додатком до нього, строк кредитування встановлено 360 днів, тобто відлік почався з 27.02.2023 і мав би закінчитися 22.02.2024 і за спливом цього строку позичальник зобов`язався повернути кредит за тілом кредиту в розмірі 10000 гривень та процентами у разі зниженої процентної ставки 76030,00 гривень, а в разі застосування стандартної процентної ставки 82 000,00 гривень (а. с. 54) ТзОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання за Договором виконало, перерахувавши 27 лютого 2024 року на платіжну карту № [NUMBER] відповідача суму кредиту - 10000 гривень. Наведене підтверджено довідкою ТОВ «Пейтек Україна» від 31 травня 2024 року (а. с. 28). На виконання ухвали суду від 28 серпня 2024 року про витребування доказів, АТ КБ «Приватбанк» повідомляє, що на ім`я [PERSON] емітовано карту № [NUMBER] , на яку 27 лютого 2023 року здійснено переказ коштів на суму 10\~000 гривень. Таким чином, досліджені судом докази належним чином підтверджують отримання 27 лютого 2023 року відповідачем [PERSON] кредитних коштів у розмірі 10\~000 гривень. Згідно з наданим позивачем розрахунку заборгованості за Договором № 3495055 (позичальник [PERSON] ) відповідач на виконання умов Договору здійснював погашення відсотків за користування позиченими коштами. Так, з вищевказаного розрахунку вбачається, що 29 березня 2023 року відповідач здійснив оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 29,97 гривень. З 27 лютого 2023 року по 29 березня 2023 року включно застосовувалась знижена процентна ставка 0,01 % в день. 19 квітня 2023 року відповідач здійснив оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 4\~195,80 гривень. 16 травня 2023 року відповідач сплатив кредитору 5\~394, 60 гривень, які зараховані на погашення відсотків за користування кредитом. Крім того, 12 червня 2023 року відповідач сплатив 5\~594, 40 гривень, які були зараховані кредитором на погашення процентів. 12 липня 2023 року відповідач здійснив суму платежу в розмірі 5\~794, 20 гривень, 09 серпня 2023 року на суму 5588, 80 гривень, 08 вересня 2023 року на суму 5987, 96 гривень, 08 жовтня 2023 року на суму 5987, 96 гривень, які зараховані на погашення відсотків за користування кредитом. У період з 30 березня 2023 року по 22 лютого 2024 року для нарахування відсотків застосовувавсь процентна ставка 2% в день, що відповідає умовам Договору. Враховуючи строк кредитування (360 днів), період нарахування процентів з 28 лютого 2023 року по 22 лютого 2024 року є правомірним та таким, що відповідає умовам укладеного Договору. Суд установив, що 24 травня 2024 між ТОВ «Лінеура Україна», як клієнтом, та ТзОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», як фактором, було укладено Договір факторингу №24/05/2024 (а.с. 114). Відповідно до пункту 1.1. Договору факторингу № 24/05/2024 Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою). Отримання позивачем\~прав вимоги\~за Договором підтверджується відповідним актом прийому-передачі Реєстру Боржників в електронному вигляді за договором факторингу № 24/05/2024 від 24 травня 2024 року (а. с. 120). Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Лінеура Україна» повідомило [PERSON] шляхом направлення відповідного повідомлення на електронну адресу, вказану останнім при укладенні кредитного договору, а також шляхом надіслання текстового повідомлення на телефонний номер відповідача (а. с. 37-38). Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Частинами 1, 3 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до змісту ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (ч. 1 ст. 633 ЦК України). За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). За ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до п.4 ч.2 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг укладається виключно в письмовій формі: у паперовому вигляді; у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг»; шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п.12 ч. 1 ст. 3 Закону). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 вказав, що важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Згідно зі ст.13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію». Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (ст.8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»). Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Положеннями ст. ст. 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Суд установив, що ТзОВ «Фінансова Компанія «Фінтраст Україна» у встановленому законом порядку набуло право грошової вимоги за Договором, а [PERSON] прийняв умови Договору шляхом підписання його електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора, однак в порушення умов цього договору не виконав своїх зобов`язань щодо повернення кредиту. Відповідно до\~наданого позивачем\~розрахунку заборгованості,\~розмір заборгованості [PERSON] станом на 24 травня 2024 року за Договором становить 37 324,27 гривень, з яких: 9 979,92 гривень - тіло кредиту, 27 344,35 гривень - заборгованість за процентами. Верховний Суд у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 209/3103/21 вказав, що при вирішенні цивільних справ судами враховується стандарт доказування «більшої вірогідності», відповідно до якого вимоги позову щодо розміру заборгованості є доведеними у разі, коли стороною відповідача не спростовано розмір заборгованості, заявлений стороною позивача. Отже, наданий позивачем розрахунок заборгованості є належним та допустимим доказом на підтвердження розміру заборгованості [PERSON] за Договором, що становить 37 324,27 гривень. Установлено, що відповідач періодично здійснював часткове погашення заборгованості за нарахованими відсотками за Договором, що свідчить про визнання ним умов цього договору, в тому числі, порядок обчислення відсотків за користування кредитними коштами. Верховний Суд у постанові від 23 грудня 2020 року у справі №127/23910/14-ц вказав, що часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. З наведених мотивів суд дійшов висновку про задоволення позову та стягнення з [PERSON] на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» заборгованості за Договором в розмірі 37 324,27 гривень. Розподіл судових витрат. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову -на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України). У зв`язку з висновком суду про задоволення позову, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути 2\~422,40 гривень судового збору. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ст. 137 ЦПК України). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Звертаючись до суду із цим позовом, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» просить стягнути з відповідача [PERSON] в свою користь 10 000 гривень витрат на професійну правничу допомогу. На підтвердження понесених витрат позивач надав копію Договору про надання правової допомоги № 17/07-2023 від 17 липня 2024 року, укладеного між ним та адвокатом Столітнім М. М., рахунок на оплату по замовленню № 3350/28/12 від 26 липня 2024 року, відповідно до якого зустріч адвоката з клієнтом (1 год.) коштує 1000 гривень, аналіз практики та правових позицій Верховного Суду (1 год.) 1000 гривень, оформлення додатків до позовної заяви (3 год.) - 3000 гривень, підготовка позовної заяви (4 год.) 4000 гривень, підготовка адвоката до судових засідань, участь в судових засіданнях (1 год.) 1000 гривень. Вирішуючи питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу у цій справі, суд ураховує, що відповідно до умов Договору про надання правової допомоги Клієнт здійснює оплату за надані послуги згідно Акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) протягом 30 днів з моменту набуття рішенням суду законної сили. Суд також враховує характер спірних правовідносин, незначну складність справи, яка розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження, ціну позову, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Зокрема, суд звертає увагу на те, що представником позивача завищені години, які об`єктивно необхідні для вчинення певного виду правової допомоги як надання усної консультації, так і аналіз судової практики, складання позовної заяви про стягнення боргу. Дана категорія справ є поширеною, сама по собі позовна заява є нескладною, типовою та не потребує особливих затрат часу на її складання. Пакет документів, що доданий до позовної заяви, також є наперед визначеним та не потребує великих зусиль для його зібрання. Верховний Суд неодноразово звертав увагу на необхідності дотримання принципу співмірності при розрахунку судових витрат. Так, Велика Палата Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц наголосила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved