Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-11 00:00:00

15.07.2024 року позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що з 2013 року по 2020 рік, вона [PERSON] , [INFO] та [PERSON] проживали разом як сім`я, але без оформлення шлюбу. [INFO] у них народився син [PERSON] .Але через несумісність характерів їх сімейне життя не склалось, фактично сімейні стосунки давно припинено, на даний час проживають окремо. Син, [PERSON] , [INFO] , проживає з нею за адресою: [ADDRESS] . За весь час окремого проживання з відповідачем вона ніколи не чинила перешкод сину у його спілкуванні з батьком, не має наміру у подальшому перешкоджати спілкуванню батька з [PERSON] . Але батько не має бажання спілкуватися з дитиною.На сьогодні вона повністю опікується інтересами і потребами дитини, піклується про сина, займається вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям дитини. В довідці від 24.05.2024 року, виданій Ямненським закладом загальної середньої освіти імені І.О. Мусієнка, зазначається: «батько [PERSON] , контакту із школою не підтримує, успішністю дитини не цікавиться, з вчителями не спілкується, батьківські збори не відвідує». Також батько [PERSON] жодного разу не цікавився станом здоров`я сина. Як зазначається в довідці від 24.05.2024 року: «...у період з 2014 року батько жодного разу не супроводжував дитину в медичний заклад, на прийом з`являлася лише мати [PERSON] ». Вона, на відміну від батька, повністю віддає сину свою любов і турботу, велику увагу приділяє його розвитку. За домовленістю з відповідачем, син залишився проживати зі мною за адресою: [ADDRESS] . Оскільки село Ямне, де зареєстровано моє місце проживання, входить до Великописарівської селищної територіальної громади, яка входить до територій можливих бойових дій, вони з сином змушені були залишити село. Зараз проживають як внутрішньо переміщені особи в м. Охтирці. З огляду на викладене прохає визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом з його матір`ю [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 24.07.2024 року відкрите провадження по справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 22.08.2024 року залучено в якості третьої особи Службу у справах дітей Великописарівської територіальної громади. Представник позивачки в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених в позовній заяві просила їх задовольнити. Відповідач в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення. Представник Служби у справах дітей Великописарівської територіальної громади зазначила, що вони не можуть надати висновок про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , оскільки на даний час батьки проживають у межах різних адміністративно - територіальних одиниць, що унеможливлює проведення обстеження умов життя, однак враховуючи усі обставини визнала за доцільне визначити місце проживання дитини разом із матір`ю. Частиною 3 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд проаналізував матеріали справи, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивачки, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] , [INFO] , з 2013 року по 2020 рік, проживала разом як сім`я, але без оформлення шлюбу з [PERSON] , від якого у них народилась спільна дитина: [PERSON] , [INFO] . В свідоцтві про народження [PERSON] , [INFO] , батьками записані сторони. Згідно довідки, [PERSON] навчається в 4 класі Ямненського закладу загальної середньої освіти імені І.О. Мусієнка, батько [PERSON] , контакту із школою не підтримує, успішністю дитини не цікавиться, з вчителями не спілкується, батьківські збори не відвідує. Згідно довідки виданої КНП «Великописарівський центр первинної медико - санітарної допомоги» у період з 2014 року батько[PERSON] , [INFO] , жодного разу не супроводжував дитину в медичний заклад, на прийом з`являлася лише мати [PERSON] ». Згідно довідок, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , взяті на облік як внутрішньо переміщені особи, та проживають за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В ч. 1 ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до положень ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно ч. 1 ст. 160, ч. 1 ст. 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. В ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. В рішенні від 16.07.2015 року у справі «Мамчур проти України», рішення від 11.07. 2017 року у справі «М. С. проти України» зазначено, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони Таким чином, суд при вирішенні спору насамперед виходить з інтересів дитини, з метою дотримання яких може бути обмежений встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей. При цьому, суд звертає увагу на те, що відповідач не обмежений у своєму праві на спілкування з дітьми, може проявляти турботу відносно дітей та приймати участь у їхньому вихованні, реалізувавши свої права. Згідно вимог ч.ч. 4-6 ст. 9 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Таким чином, при розгляді справи щодо визначення місця проживання дитини саме суд вирішує чи є достатньо обґрунтованим висновок органу опіки та піклування та чи відповідає він інтересам дитини. Рішення суду щодо визначення місця проживання малолітньої дитини має бути виправдане її інтересами, оскільки саме інтереси дітей мають переважний характер над інтересами батьків. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Служба у справах дітей Великописарівської територіальної громади надали пояснення, що вони не можуть надати висновок про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , оскільки на даний час батьки проживають у межах різних адміністративно - територіальних одиниць, що унеможливлює проведення обстеження умов життя. Заслухавши позицію учасників процесу, зокрема визнання позову відповідачем, оцінивши письмові докази, з огляду на тривалість проживання дитини з матір`ю, вік дитини, сталість їх соціальних зв`язків, добросовісне виконання останньою батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, а також відсутність негативного впливу на виховання і розвиток дітей, суд вважає зо позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ст. 142 ЦПК України у разі, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, за таких підстав необхідно стягнути з відповідача на користь позивачки понесені судові витрати пов`язані із сплатою судового збору в розмірі 605,60 гривень, інші 605,60 грн. повернути позивачці з державного бюджету. На підставі викладеного,

Outcome: approved