Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-18 00:00:00

Позивач, [PERSON] , подала до Семенівського районного суду Чернігівської області позов до відповідача, [PERSON] , про позбавлення батьківських прав, у якому позивач просила: позбавити батьківських прав [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) по відношенню до його неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 1211,20 грн.». В обґрунтування позовних вимог позивачем у позовній заяві зазначено про те, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , копія якого додається до даного позову. Рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 16 жовтня 2018 року у справі № 751/6134/18 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Відповідно до вказаного рішення позивачці відновлене дошлюбне прізвище - « [PERSON] » (копія рішення додається до даного позову. Після розірвання шлюбу донька [PERSON] залишилась проживати разом з позивачкою, що підтверджується Актом про фактичне проживання, довідкою про реєстрацію місця проживання особи та довідкою про взяття на облік внутрішньо - переміщеної особи. Звертає увагу, що позивачка та її донька є внутрішньо - переміщеними особами та фактично проживають за адресою: [ADDRESS] . 09 червня 2022 року позивач уклала шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Донька [PERSON] проживає з позивачем та її чоловіком однією дружньою та щасливою родиною. У них створена повноцінна сім`я, позивач з чоловіком приділяють дитині максимум уваги та турботи, а тому вона добре характеризуються за місцем свого навчання, незважаючи на відсутність піклування з боку рідного батька. Нинішнім чоловіком забезпечено позивачці з донькою сімейний затишок, дитина прийняла чоловіка позивача як батька, тому що ніколи не бачить свого рідного батька і на сьогоднішній день вона вважає його єдиним своїм батьком. Дитині за місцем їх мешкання створені всі належні житлові, санітарно-гігієнічні умови. [PERSON] має всі інші необхідні речі для нормальної життєдіяльності, розвитку та навчання. [PERSON] належним чином виконує свої батьківські обов`язки щодо доньки як в частині виховання, спілкування, піклування про стан здоров`я донечки, фізичний, духовний та моральний розвиток, так і в частині утримання, створення належних умов проживання, розвитку, тощо. Витрати на лікування, розвиток, продукти харчування, сплата послуг логопеда тощо, несе позивач (докази додаються). Відповідач же ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню доньки [PERSON] , передбачені законом та моральними засадами суспільства, а саме: не приймає участі у вихованні дитини, не цікавиться станом її здоров`я, не турбується фізичним, моральним та духовним розвитком, не забезпечує доньці медичного догляду та лікування, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання. Дівчинка жодного разу не отримали на свята подарунків від рідного батька; він не провідує доньку ані вдома, ані в школі, хоча позивач ніколи не чинила йому перешкод у спілкуванні з дитиною. Відповідач має реальну можливість належним чином виховувати дитину, проте свідомо не вчиняє цього. За період воєнного стану в Україні відповідач жодного разу не поцікавився щодо безпеки [PERSON] або її здоров`я, не запитав про її моральний або фізичний стан, ніби дитини взагалі не існує. Отже, [PERSON] свідомо самоусунувся від будь-якого спілкування з донькою [PERSON] та її виховання, при чому робить він це без поважних причин. Дівчинка взагалі не сприймає його за батька та не має до нього жодних родинних почуттів; при цьому, дуже любить чоловіка позивача, [PERSON] , який постійно піклується про дівчинку, як про рідну доньку, та фактично з позивачкою виховує [PERSON] . Коли дитина потребує лікування, то позивачу пропонують надати згоду батька на лікування, чого позивач забезпечити не може, тому що відносини між ними припинені повністю. Якщо позивач має намір направити дитину на відпочинок або лікування за межі України, то вимагається дозвіл від рідного батька, який його не надає. Така відсутність згоди породжує для дитини неможливість проходження лікування, через що позивач вважає, що такі діяння відповідача позбавляють дитину нормальної життєдіяльності. Таким чином, зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. Вищезазначені обставини підтверджуються належними доказами, доданими до позову. Так, відповідно до довідки від 07 лютого 2024 року, наданою Чернігівською загальноосвітньою школою І ступеня № 25 Чернігівської міської ради Чернігівської області, яку відвідує [PERSON], батько, [PERSON] , участі у вихованні дитини не приймає, у школі жодного разу не з`являвся. При цьому, мати - [PERSON] , регулярно відвідує батьківські збори, шкільні свята, приводить і забирає дитину зі школи. Довідкою від 19 лютого 2024 року наданою сучасною студією «Альянс», підтверджується, що [PERSON] , [INFO] , відвідує студію сучасного танцю «Альянс». Батько дитини, [PERSON] , дитину до студії не приводить, не забирає і жодного разу не з`являвся. При цьому, мати - [PERSON] , вносить оплату за заняття в студії, приводить та забирає дитину. Листом від 20 лютого 2024 року № 20 Товариством з обмеженою відповідальністю «Медичний центр «Аксіома» підтверджується, що пацієнтка, [PERSON] , відвідувала Товариство з обмеженою відповідальністю «Медичний центр «Аксіома» у супроводі матері - [PERSON] . Декларація заключена з лікарем - педіатром [PERSON] . Так як [PERSON] має дефекти мовлення, то лікарі рекомендували їй пройти курс лікування у логопеда та відвідувати логопедичну групу, що підтверджується Висновком про комплексну психолого - педагогічну оцінку розвитку особи від 15 грудня 2022 року. Відповідно до довідки від 07 березня 2024 року [PERSON] , [INFO] відвідує кабінет логопеда. Батько дитини, [PERSON] , участі не приймав, не проводив дитину на заняття, не забирав і жодного разу не з`являвся. При цьому, мати, [PERSON] , вносила оплати за заняття, приводила та забирала дитину (докази оплати додаються). Відповідно до ч. 1,2,3,4,5 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці». Таким чином, дитині, в усякому разі, повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Верховний суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року наголосив, що «...ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти». Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до статті 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної ради Української PCP від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Все викладене вище свідчить про те, що відповідач, будучи повнолітньою особою, тривалий час безпідставно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо своєї малолітньої доньки [PERSON] , а тому позовні вимоги щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої доньки [PERSON] узгоджуються з нормами чинного законодавства та відповідають інтересам даної дитини, тому позов підлягає задоволенню повністю. Ухвалою судді від 09 травня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою судді від 22 липня 2024 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 09 вересня 2024 року. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, доручила представляти свої інтереси в суді адвокату Сиводід Оксані Петрівні. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Сиводід Оксана Петрівна в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити у повному обсязі, поклавши судові витрати на відповідача. Відповідач [PERSON] в режимі відеоконференції з приміщення Святошинського районного суду міста Києва позов не визнав повністю просив відмовити у його задоволенні та пояснив, що він не ухиляється від виконання батьківських обов`язків та спілкування з дитиною, стверджує, що позивач перешкоджає йому у спілкуванні з дитиною, відмовляється отримувати допомогу. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради, заступник начальника Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради Попович Іван Миколайович у судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву, в якій просив засідання по цивільній справі провести без участі їхнього представника, підтримує рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 14 липня 2024 року № 443 про затвердження висновку щодо недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до його малолітньої дочки [PERSON] , рішення просив прийняти з урахуванням інтересів дитини. Суд, заслухавши осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, вважає за необхідне позов задовольнити повністю, враховуючи наступні підстави. У справі встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , є матір`ю малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження на а. с. 13), батьком якої є відповідач [PERSON] , [INFO] . Між позивачем та відповідачем [PERSON] 25 червня 2016 року було укладено шлюб. 16 жовтня 2018 року шлюб було розірвано Новозаводським районним судом міста Чернігова. В результаті цього позивачу відновлено дошлюбне прізвище « [PERSON] » (копія рішення на а. с. 17-18). Малолітня донька, [PERSON] залишилась проживати разом з матір`ю, яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ; адреса фактичного місця проживання: [ADDRESS] (копії довідок про реєстрацію місця проживання особи на а. с. 8, 14, копії довідок про взяття на облік внутрішньо - переміщеної особи на а. с. 9, 15, копія акту про фактичне проживання на а. с.16), та навчається в Чернігівській загальноосвітній школі I ступеня № 25. 09 червня 2022 року позивач уклала шлюб з [PERSON] (копія свідоцтва про шлюб на а. с. 19). Донька проживає з позивачем та чоловіком позивача однією дружньою та щасливою родиною. У них створена повноцінна сім`я, позивач з чоловіком приділяють дитині максимум уваги та турботу, а тому вона добре характеризуються за місцем свого навчання, незважаючи на відсутність піклування з боку рідного батька. Нинішнім чоловіком забезпечено позивачу з донькою сімейний затишок, дитина прийняла чоловіка позивача як батька, тому що ніколи не бачить свого рідного батька і на сьогоднішній день вона вважає його єдиним своїм батьком. Дитині за місцем їх мешкання створені всі належні житлові, санітарно-гігієнічні умови. [PERSON] має всі інші необхідні речі для нормальної життєдіяльності, розвитку та навчання. [PERSON] належним чином виконує свої батьківські обов`язки щодо доньки як в частині виховання, спілкування, піклування про стан здоров`я донечки, фізичний, духовний та моральний розвиток, так і в частині утримання, створення належних умов проживання, розвитку, тощо. Витрати на лікування, розвиток, продукти харчування, сплата послуг логопеда, тощо, несе позивач (докази додаються). Відповідач же ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню доньки [PERSON] , передбачені законом та моральними засадами суспільства, а саме: не приймає участі у вихованні дитини, не цікавиться станом її здоров`я, не турбується фізичним, моральним та духовним розвитком, не забезпечує доньці медичного догляду та лікування, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання. Дівчинка жодного разу не отримали на свята подарунків від рідного батька; він не провідує доньку ані вдома, ані в школі, хоча позивач ніколи не чинила йому перешкод у спілкуванні з дитиною. Відповідач має реальну можливість належним чином виховувати дитину, проте свідомо не вчиняє цього. За період воєнного стану в Україні відповідач жодного разу не поцікавився щодо безпеки [PERSON] або її здоров`я, не запитав про її моральний або фізичний стан, ніби дитини взагалі не існує. Отже, відповідач [PERSON] свідомо самоусунувся від будь-якого спілкування з донькою [PERSON] та її виховання, при чому робить він це без поважних причин. Дівчинка взагалі не сприймає його за батька та не має до нього жодних родинних почуттів; при цьому, дуже любить чоловіка позивача, [PERSON] , який постійно піклується про дівчинку, як про рідну доньку, та фактично з позивачкою виховує [PERSON] . Коли дитина потребує лікування, то позивачу пропонують надати згоду батька на лікування, чого позивач забезпечити не може, тому що відносини між ними припинені повністю. Якщо позивач має намір направити дитину на відпочинок або лікування за межі України, то вимагається дозвіл від рідного батька, який його не надає. Така відсутність згоди породжує для дитини неможливість проходження лікування, через що позивач вважає, що такі діяння відповідача позбавляють дитину нормальної життєдіяльності. Рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради як органу опіки та піклування від 09 липня 2024 року № 443 затверджено висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . Орган опіки та піклування вважає недоцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої доньки [PERSON] . Вказані у позовній заяві факти підтверджуються: відомостями копії свідоцтва про народження дитини: [PERSON] , [INFO] , батьком якої є відповідач [PERSON] , [INFO] (а. с. 13); копією рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 16 жовтня 2018 року про розірвання між сторонами шлюбу (а. с. 17-18); відомостями копії довідки виконавчого комітету Семенівської міської ради Чернігівської області про реєстрацію місця проживання особи [PERSON] № 19-09/413 від 29 липня 2022 року (а. с. 8); відомостями копії довідки про взяття на облік внутрішньо - переміщеної особи [PERSON] № 7423-7501251251 від 30 серпня 2022 року (а. с. 9); відомостями копії паспорта громадянина України та картки фізичної особи-платника податків [PERSON] (а. с. 10-11,12); відомостями копії довідки виконавчого комітету Семенівської міської ради Чернігівської області про реєстрацію місця проживання особи [PERSON] № 19-09/386 від 12 травня 2021 року (а. с. 14); відомостями копії довідки про взяття на облік внутрішньо - переміщеної особи [PERSON] № 7423-5002070921 від 30 серпня 2022 року (а. с. 15); копією акту про фактичне проживання від 06 березня 2024 року голови правління ОСББ «Юність-108», згідно відомостей якого за адресою: [ADDRESS] , проживає родина: [PERSON] , [INFO] , дружина [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] без реєстрації. Дана квартира належить матері [PERSON] - [PERSON] (а. с.16); відомостями копії свідоцтва про шлюб [PERSON] з [PERSON] (а. с. 19); відомостями копії довідки від 07 лютого 2024 року, згідно якої [PERSON] , [INFO] , навчається у 1-Д класі Чернігівської загальноосвітньої школи I ступеня № 25 (а. с. 20); відомостями копії довідки від 19 лютого 2024 року, згідно якої [PERSON] , [INFO] , відвідує студію сучасного танцю «Альянс» (а. с. 21); відомостями копії висновку про комплексну-педадогічну оцінку розвитку особи від 15 грудня 2022 року № IРЦ-85995/2022/381194 відносно [PERSON] (а. с. 24-30); відомостями копії довідки медичного центру «Аксіома» від 13 березня 2024 року, згідно якої [PERSON] , [INFO] , перебуває під диспансерним спостереженням у лікаря-педіатра [PERSON] в КНП «Чернігівський районний центр ПМСД», з 28.11.2023 -в медичному центрі «Аксіома» (а. с. 31); відомостями копії довідки фізичної особи - підприємця [PERSON] від 07 березня 2024 року щодо відвідування [PERSON] кабінета логопеда (а. с. 32); копіями квитанцій про сплату занять у логопеда [PERSON] , [INFO] (а. с. 33, 34); відомостями висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , затвердженого рішенням Чернігівської міської ради від 09 липня 2024 року № 443 «Про затвердження висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] (а. с. 94-95). Позивачем доведено належними та допустимими доказами факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків відносно його дитини: неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради Української PCP від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктом 1 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Виходячи з викладеного, з метою захисту прав та найкращих інтересів дітей є необхідність у позбавленні батька дитини батьківських прав. Згідно із частиною другою статті 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги мають бути задоволені повністю. Оскільки позов задовольняється повністю, суд вважає за необхідне згідно вимог ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, понесені нею на сплату судового збору у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved