Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-11 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із спільною заявою про розірвання шлюбу, яку мотивують тим, що 21.06.6022 року вони уклали шлюб. У шлюбі у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . З часом заявники втратили почуття любові одне до одного та бажання підтримувати сімейні відносини. Спільне господарство заявники не ведуть вже тривалий час. Їхній шлюб перестав відповідати ознакам сімейного союзу та носить лише формальний характер, подальше його збереження та примирення є неможливим. Сім`я фактично розпалась, у зв`язку з чим виникла необхідність в юридичному оформленні розлучення. Заявники зазначають, що між ними досягнуто згоди щодо місця проживання спільної дитини, участі у її вихованні та утриманні. Спору щодо спільного майна на даний час між ними немає. А тому на підставі наведеного просять розірвати шлюб між ними. У судове засідання заявники не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник заявника [PERSON] адвокат Пересоляк О.С. подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності та у відсутності [PERSON] , зазначивши, що [PERSON] позовні вимоги підтримує та просить суд позов задовольнити. [PERSON] також подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, у якій зазначила, що спільну заяву подружжя про розірвання шлюбу просить задовольнити. Дослідивши матеріали справи суд доходить наступного. Відповідно до\~ч.1 та ч.3 ст.109\~СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. \~Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно роз`яснень, які містяться в п.8\~Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11, розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст.109 СК), провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Судом встановлено, що 21.06.2022 року [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , уклали шлюб, який зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), про що складено відповідний запис за № 766, що стверджується долученим до справи свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . У заявників є неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 19.11.2019 року Мирноградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. Шлюбно-сімейні відносини між заявниками припинені, заявники, спільного господарства вони не ведуть вже тривалий час. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. \~ Заявники не бажають продовжувати сімейні відносини. За твердженням заявників примирення між ними неможливе. Стаття 51 Конституції України\~передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у\~ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи зі змісту ч. ч. 3, 4\~ст. 56 СК України\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість\~\~ і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно\~ст. 24 цього Кодексу\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Судом встановлено, що згідно договору між батьками щодо визначення місця проживання, участі у вихованні та утриманні спільної дитини від 14.05.2024 року, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Сабов О.І. та зареєстрованим у реєстрі за № 548, [PERSON] та [PERSON] досягли згоди щодо визначення місця проживання , участі кожного з батьків у вихованні та утриманні спільної дитини- [PERSON] , [INFO] . . А тому враховуючи наведене, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, беручи до уваги вимоги ч. 1 ст. 24 СК України, відповідно до якої шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, суд уважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, оскільки розлад в сім`ї викликаний серйозними причинами і носить стійкий характер, що виключає відновлення сімейних відносин, сім`я розпалася остаточно, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті і майнові права, та права їхньої дитини, а тому шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved